УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Крижанівської Г.В.,

суддів Шебуєвої В.А., Оніщука М.І.,

при секретарі: Заліській Г.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист прав споживача за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2015 року,-

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2015 року позивач звернувся до суду із позовом до ПАТ «Альфа-Банк» про захист прав споживача.

Свої вимоги обґрунтував тим, що рішенням Галицького районного суду м. Львова розірвано договір купівлі-продажу вікон, укладений між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2, оплачений 19.02.2014 шляхом безготівкового перерахування на поточний рахунок у ПАТ КБ «ПриватБанк» у сумі 10 949,00 грн. Кошти були перераховані ФОП ОСОБА_2 ПАТ «Альфа-Банк» згідно умов споживчого кредитного договору, укладеного для цієї мети.

Враховуючи, що вікон позивач не отримав і договір було розірвано, останнім була направлена відповідачу вимогапро повернення усіх сплачених коштів, яка залишена відповідачем без задоволення.

З огляду на наведене, позивач просив стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 12 780 грн.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2015 рокувідмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, мотивуючи її тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Посилався на положення Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема вважав що кредитодавець зобов'язаний повернути споживачеві суму вже здійснених ним виплат при розірванні договору купівлі-продажу або здійснити відповідне коригування кредитних зобов'язань споживача.

Справа № 761/24429/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/4283/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Юзькова О.Л.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
Вказував, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 28.04.2015 встановлено, що позивач як споживач послуг реалізував свої права, передбачені ст. 8 та ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» при розірванні договору.

ОСОБА_1 наголошував, що відповідач всупереч вказаним нормам Закону, не повернув позивачу усіх виплат за кредитним договором, розмір яких становить 12 780 грн., а відтак просив заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Учасники процесу в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 19.02.2014 між ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа-Банк» укладено кредитний договір № 401586740, відповідно до умов якого позивач отримав грошові кошти у розмірі 11 646,81 грн. для оплати/часткової оплати товару шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок ФОП ОСОБА_2 НОМЕР_1 у КБ «ПриватБанк» (а.с. 4-5)

Відповідно до наявних в матеріалах справи копій квитанцій, ОСОБА_1 повернув грошові кошти в рахунок погашення, наданого банком кредиту. (а.с. 6-15).

Заочним рішенням Галицького районного суду м. Львів від 28.04.2015 задоволено позов ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 Розірвано усний договір купівлі-продажу вікон, який був виконаний позивачем 19.02.2014 шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок у КБ «ПриватБанк» в сумі 10 948,00 грн. Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 пеню у розмірі 47 623,80 грн. (а.с. 17-19).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ «Альфа-Банк» виконав взяті на себе зобов'язання за кредитним договором. Інші зобов'язання відповідача перед ОСОБА_1, які були б порушені, судом не встановлені.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст.ст. 509, 526, 629 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частина 1 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до банку з вимогою повернути кошти сплачені на погашення заборгованості за кредитним договором № 401586740.

Листом від 10.07.2015 №59607-23.1-б/б ПАТ «Альфа-Банк» повідомив позивача, що належним чином виконав умови договору та позивач має право вимагати грошові кошти з ФОП ОСОБА_2, оскільки саме з нею було укладено договір купівлі-продажу. Разом з тим, кошти можуть бути повернуті лише на підставі відповідного рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та, з урахуванням наведених вище правових норм, колегія суддів вважає, що відповідачем були виконані взяті на себе зобов'язання, а позовні вимоги ОСОБА_1 до банку є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги про те, що кредитодавець зобов'язаний повернути споживачеві суму вже здійснених ним виплат при розірванні договору купівлі-продажу або здійснити відповідне коригування кредитних зобов'язань споживача, не ґрунтуються на вимогах закону та умовах кредитного договору.

Факт розірвання договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2, не є підставою для зміни умов кредитного договору, укладеного між позивачем та ПАТ «Альфа-Банк» та стягнення з останнього коштів за надані банком послуги.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК HYPERLINK "http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1822/ed_2012_02_21/T041618.html?pravo=1"України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не надано до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження доводів, викладених у скарзі, а відтак вони є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Таким чином, висновок суду щодо наявності підстав для відмови у задоволенні позовних вимог, відповідає обставинам справи.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку доказам, правильно визначив правову природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, і прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, про що ухвалив відповідне рішення.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, не впливають на правильність прийнятого судом рішення і, з огляду на вимоги ст. 308 ЦПК України, не можуть бути визнані підставою для його скасування, тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: