У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2016 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Парінова І.К., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду м. Києва від 10 березня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи вимоги тим, що 23 серпня 2002 року між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб, мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Спільне життя у них не склалося через відсутність взаємопорозуміння, розходження поглядів на життя та сімейні обов'язки. Зокрема, майже відразу після народження сина відповідач повністю відсторонилася від нього як чоловіка та від сина. Всі питання щодо виховання сина, забезпечення його одягом, харчуванням, питаннями пов'язаними з дитсадком, секцією, школою в їх родині були та залишаються виключно турботою батька. З літа 2004 року він разом із сином переїхали до іншого помешкання та проживають окремо від відповідача, шлюбні відносини з ОСОБА_3 не підтримує, спільного господарства не веде, має окремий бюджет, у зв'язку з чим, позивач просив шлюб розірвати.

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 26 грудня 2014 року позов задоволено, розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зареєстрований 23 серпня 2002 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Світловодського міського управління юстиції Кіровоградської області, актовий запис № 200.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 19 серпня 2015 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 26 грудня 2014 року.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 10 березня 2016 року заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 26 грудня 2014 року змінено. Виключено з мотивувальної частини рішення абзац п'ятий, в якому судом було установлено, що основною причиною розірвання шлюбу стало самоусунення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків щодо сина ОСОБА_5 майже з народження дитини, що проявляться у тому, що відповідач не займається вихованням сина ОСОБА_5, не цікавиться його розвитком, успіхами, не піклується про стан його здоров'я. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції й залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина 1 статті 335 ЦПК України).

Встановлено, що оскаржуванерішення суду апеляційної інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанцій не спростовують.

Так, змінюючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції, з урахуванням встановлених обставин, та керуючись нормами Сімейного кодексу України, дійшов обґрунтованого висновку про виключення із мотивувальної частини абзацу п'ятого заочного рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 26 грудня 2014 року посилання про те, що основною причиною розірвання шлюбу стало самоусунення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків щодо сина ОСОБА_5 майже з народження дитини, що проявляться у тому, що відповідач не займається вихованням сина ОСОБА_5, не цікавиться його розвитком, успіхами, не піклується про стан його здоров'я, оскільки відповідно до вимог ст. 112 СК України дані обставини не стосуються предмета доказування у справі про розірвання шлюбу. При цьому, суд правильно погодився із висновком суду першої інстанції про розірвання шлюбу, оскільки сім'я сторін розпалася повністю, примирення між ними не можливе і збереження шлюбу суперечить інтересам ОСОБА_2

Згідно з пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Доводи касаційної скарги і зміст оскаржуваного судового рішення апеляційної інстанції не дають підстав для висновку про те, що судомдопущено порушення або неправильне застосування норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, та зазначені доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду м. Києва від 10 березня 2016 року.

Копію цієї ухвали та додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ І.К.Парінова