22-ц/775/854/2016(м)
Головуючий в 1 інстанції Ковтуненко В.О.
Доповідач Пономарьова О.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2016 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Пономарьової О.М.,

суддів Ігнатоля Т.Г., Попової С.А.,

секретар судового засідання Герасимова Г.Є.,

за участю

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про позбавлення його батьківських прав та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, третя особа - Служба у справах дітей Центральної районної адміністрації Маріупольської міської Ради, за апеляційною скаргою позивача за основним позовом ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 20 вересня 2016 року

в с т а н о в и в:

В лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом до відповідача та зазначала, що він ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, не спілкується з дитиною, не дбає про її духовний та фізичний розвиток, не приймає участі у вихованні та навчанні сина, не надає на його утримання належної матеріальної допомоги. Шлюб із відповідачем розірвано 19 квітня 2012 року, дитина проживає разом із нею та знаходиться на її повному утримані. Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 квітня 2012 року з відповідача стягнуті аліменти на утримання сина у розмірі ? частки зі всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, проте відповідач їх не сплачує, у зв'язку із чим склалась заборгованість у розмірі 15 719,57 гривень. Просила суд позбавити відповідача батьківських прав стосовно їх неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідач ОСОБА_3 в квітні 2016 року звернувся із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1. про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у її вихованні. В позовній заяві зазначив, що після розірвання шлюбу їх малолітній син залишився проживати разом з матір'ю. В 2014 році з метою працевлаштування він виїхав до Російської Федерації. З моменту розлучення з відповідачкою почалися непорозуміння щодо його участі у вихованні сина, його відвідуванні, усі його спроби нормальним, мирним шляхом врегулювати спір призводять до конфліктів, оскільки ОСОБА_1 перешкоджає йому бачитися із сином, не бажає його присутності та штучно створює такі обставини, через які він не може нормально зустрічатися з ним.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 20 вересня 2016 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про позбавлення його батьківських прав відносно дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3. про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною задоволений частково.

ОСОБА_3 зобов'язано не створювати перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у тому числі шляхом організації зустрічей у спосіб, час та за адресами, визначеними матір'ю дитини у її присутності.

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог та відмову в задоволенні зустрічного позову відповідача. Позивач в скарзі вказувала, що суд неправильно трактував норми закону, не взяв до уваги, що відповідач не виконує свій обов'язок по утриманню дитини та не виплачує аліменти, проти нього порушена кримінальна справа за ухилення від сплати аліментів, що вихованням дитини займаються мати, дід та баба, а відповідач навмисно не приймав участі в матеріальному та моральному забезпеченні дитини, та невірно зробив висновок про відсутність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав.

В судовому засіданні апеляційної інстанції позивач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_2 підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1, представник третьої особи Служби у справах дітей Центральної районної адміністрації Маріупольської міської Ради в судове засідання апеляційної інстанції не з'явилися, про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили і відповідно до частини 2 ст. 77 ЦПК України вважається, що вони не з'явилися у судове засідання без поважних причин.

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника, перевіривши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

З матеріалів справи встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 09 січня 2010 року і ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дитини - син ОСОБА_5.

Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 квітня 2012 року шлюб між сторонами розірвано, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуті аліменти на утримання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 березня 2012 року і до повноліття дитини.

Дитина після розірвання шлюбу залишилася проживати з матір'ю. Вважаючи, що відповідач з часу розірвання шлюбу вихованням дитини не займається, не надає матеріальної допомоги на її утримання, має заборгованість за аліментами, зв'язку з сином не підтримує та ухиляється від виконання батьківських обов'язків, позивачка просила позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив із того, що позивачка не надала суду, а в судовому засіданні не встановлено достатніх доказів винної поведінки ОСОБА_1, свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов'язками, оскільки дослідженні докази свідчать про відсутність свідомої поведінки відповідача, направленої на невиконання своїх обов'язків по вихованню сина, так як не завжди він має реальну можливість виконати свої обов'язки, проте він не ухиляється від спілкування з сином і готовий проявляти батьківську турботу про нього.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3. про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, суд першої інстанції, з урахуванням відносин, які склалися між сторонами, даних про їх особи, а також інтересів малолітньої дитини, дійшов висновку, що, враховуючи принципи розумності, справедливості, збалансованості інтересів всіх учасників сімейних відносин та пріоритетного інтересу дитини на підтримку зв'язків з батьком, недопущення порушення його права на виховання, ОСОБА_1 має бути забезпечена організація зустрічей із сином у спосіб, час та за адресами, визначеними матір'ю дитини у її присутності.

Відповідно до частини 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції правильно виходив з положень Конституції України, Закону України «Про охорону дитинства», вимог ст. 164 СК України.

Відповідно до ч.3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею ст. 3 СК України передбачено, що дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Відповідно до ст.141, 150 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані виховувати дитину у дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 09 січня 2010 року і ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_5.

Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 квітня 2012 року шлюб між сторонами розірвано, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуті аліменти на утримання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 березня 2012 року і до повноліття дитини.

Дитина після розірвання шлюбу залишилася проживати з матір'ю.

Відповідно до довідки-розрахунку від 03 лютого 2016 року, виданої Жовтневим ВДВС Маріупольського МУЮ Головного територіального управління юстиції в Донецькій області, загальна сума заборгованості за аліментами ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_5 в період з 23 березня 2012 року по 01 січня 2016 року складає 15 719,57 гривень. Вказана сума утворилася з різниці між нарахованими та сплаченими аліментами (41 355,00 гривень - 25 635,43 гривень = 15 719,57 гривень).

За фактом невиплати аліментів відкрито кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №000919 за ознаками ч.1 ст. 164 КК України, на теперішній час ведеться досудове розслідування.

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 з 06 липня 2014 року знаходиться у місті Самара на території Російської Федерації, відповідно до міграційної карти серії НОМЕР_1 та бланку про прибуття іноземного громадянина, і працює у ТОВ «ТЕК Миля» на посаді логіста з 01 листопада 2015 року по даний час і його дохід за період з листопада 2015 року по березень 2016 року становить 35 000,00 рублів РФ.

Згідно з висновком №05-330-13 від 19 квітня 2016 року орган опіки та піклування Центральної районної адміністрації Маріупольської міської ради вважає за доцільне залишити на розсуд суду питання щодо позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_5

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що позивачка перешкоджає йому у спілкуванні з дитиною, від виконання своїх батьківських обов'язків він не ухилявся, тривалий час надавав кошти на утримання дитини особисто позивачці або передавав через свою матір, здійснював грошові перекази в рахунок сплати аліментів. Він бажає спілкуватися з сином та приймати участь в його вихованні тому просив суд зобов'язати позивача не створювати йому перешкоди у спілкуванні та вихованні сина, надавши можливість в період перебування у місті Маріуполі зустрічатися із дитиною.

Врахувавши встановлені обставини та докази на їх підтвердження, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківські обов'язки, та що підстави ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків, а саме, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовку до самостійного життя, не спілкується з дитиною в достатньому обсязі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не бере участі у вихованні сина, ухиляється від сплати аліментів, за умови недоведеності винної поведінки батька, свідомого нехтування ними своїми обов'язками в судовому засіданні достатньо не доведені та не обґрунтовані.

Доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про неповне з'ясування обставин справи, неналежну оцінку доказам у справі, не можуть бути взяті до уваги, оскільки суд повно та всебічно перевірив доводи та заперечення сторін, доказам у справі, показанням свідків, дав належну правову оцінку відповідно до положень ст.212 ЦПК України.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на наявність у відповідача заборгованості за аліментами не може бути підставою в силу положень ст.164 СК України для позбавлення батьківських прав.

Доводи позивача ОСОБА_3 про навмисне ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини перевірялись судом першої інстанції і на підставі досліджених доказів суд дійшов правильного висновку про відсутність свідомої поведінки відповідача, направленої на невиконання своїх обов'язків по вихованню сина, так як не завжди має реальну можливість виконати свої обов'язки, проте він не ухиляється від спілкування з сином і готовий проявляти батьківську турботу про нього.

Надані позивачем в судове засідання апеляційної інстанції довідки, що дитина займається футболом в групі початкової підготовки, відвідує гурток в Будинку творчості дітей та юнацтва Приморського району м. Маріуполя та висновок психолога Міського центру ОСОБА_8 не спростовують висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для позбавлення батьківських прав відповідача.

Згідно з ст.1 Закону України «Про охорону дитинства» контакт з дитиною - це реалізація матір'ю, батьком, іншими членами сім'ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Відповідно до ст.157, 159 СК України той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Суд визначає способи участь одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо) місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

З огляду на викладене, встановлених у справі обставин та відносин, які склалися між сторонами, даних про їх особи, інтересів малолітньої дитини, суд дійшов обгрунтованого висновку, що з урахуванням принципів розумності, справедливості, збалансованості між інтересами всіх учасників сімейних відносин та пріоритетного інтересу дитини на підтримку зв'язків з батьком, недопущення порушення його права на виховання, ОСОБА_1 має бути забезпечена організація зустрічей із сином у спосіб, час та за адресами, визначеними матір'ю дитини у її присутності та попередив відповідача про недопустимість ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню сина.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції в судовому рішенні повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Апеляційний суд визнає, що наведені в апеляційних скаргах доводи є необґрунтованими і не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного рішення.

У відповідності до частини 1 статті 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційний суд на підставі ст.308 ЦПК України відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, Апеляційний суд Донецької області

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу позивача за основним позовом ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 20 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: О.М. Пономарьова

Судді: Т.Г. Ігнатоля

С.А. Попова