Справа № 194/371/16-ц
Провадження№2-о/194/25/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2016 року м.Тернівка

Тернівський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Пономаренко І.П.

за участю: секретаря судового засідання Сафонової А.Г.

заявника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Тернівського міського суду Дніпропетровської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: відділ державної реєстрації актів цивільного стану Тернівського міського управління юстиції в Дніпропетровській області, про встановлення факту смерті, суд, -

В С Т А Н О В И В :

Заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту смерті. В обґрунтування своєї заяви посилається на те, що його мама ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року в м. Макіївка Горняцкого району Донецької області в результаті хвороби. Отримати свідоцтво про смерть матері у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України. Встановлення факту смерті йому необхідно для прийняття спадщини. У зв'язку з чим просить встановити факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце смерті Донецька область, Горняцького району, м. Макіївка, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Заявник в судовому засіданні свою заяву підтримав та просив її задовольнити, посилаючись на те, що його мати тривалий час хворіла, а потім померла. Зареєстрована мати була в м. Макіївка Горняцкого району Донецької області. Він мешкає в м. Тернівка з листопада 2014 року. Будь-яких клопотань або інших доказів, окрім тих, які надані до заяви, у нього не має.

Представник заінтересованої особи відділ державної реєстрації актів цивільного стану Тернівського міського управління юстиції в Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився, суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності.

Суд, заслухавши пояснення заявника, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності приходить до висновку, що вимоги заявника не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст.ст.10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Пунктом 1 глави 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 року № 52/5, встановлено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Частиною 1 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Частиною 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» також передбачено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Враховуючи вказані вище положення ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», свідоцтво про смерть, видане 04 листопада 2015 року Горняцьким відділом ЗАГС м. Макіївка Державної Реєстраційної Палати Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки,є недійсним та не може створювати правових наслідків.

Частиною 1 ст. 59 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

В судовому засіданні встановлено, що на підтвердження факту смерті ОСОБА_2 заявником надано суду свідоцтво про її смерть, видане 04 листопада 2015 року Горняцьким відділом ЗАГС м. Макіївка Державної Реєстраційної Палати Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки.

Як встановлено судом, заявник не заявляв будь-яких клопотань щодо долучення до матеріалів справи інших доказів, окрім тих, які надані до заяви, а також в судовому засіданні підтвердив, що жодних інших доказів, крім вказаних вище, у нього не має.

Враховуючи наведене, у суду відсутні підстави оцінювати вказане свідоцтво про смертьв якості документу, який не має юридичної сили, не може створювати правові наслідки та бути доказом в даній цивільній справі.

Інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт смерті ОСОБА_2, суду не надано.

За таких обставин підстави для задоволення заяви відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 212-215, 218, 223, 257-1 ЦПК України, суд,- В И Р І Ш И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_1, заінтересована особа: відділ державної реєстрації актів цивільного стану Тернівського міського управління юстиції в Дніпропетровській області, про встановлення факту смерті, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Тернівський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги у десятиденний строк з дня його проголошення.

Головуючий суддя І.П. Пономаренко