АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/29/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 43 Пироженко В.Д.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоСіренка Ю. В.
суддівЮвшина В. І. , Пономаренка В. В.
при секретаріКолеснику Я. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційні скарги ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 4 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, третя особа: Виконавчий комітет Черкаської міської ради, про вселення, поділ житлового будинку та земельної ділянки в натурі, стягнення моральної шкоди, заслухавши учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_7 12 червня 2014 р. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6, третя особа: Виконавчий комітет Черкаської міської ради, про вселення, поділ житлового будинку та земельної ділянки в натурі, стягнення моральної шкоди.

Зазначала, що їй, за рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 вересня 2013 р. належить ? частина житлового будинку АДРЕСА_1. Інша ? частина належить відповідачу. Шлюб між сторонами був розірваний у грудні 2009 р. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Під час розгляду іншої справи про поділ спільного майна подружжя у 2013 році ухвалою суду була призначена судова будівельно-технічна експертиза. Згідно з її висновком за № 1789/12-23; № 970/971/972/13-23 від 15 квітня 2013 р. було розроблено два варіанти розподілу будинковолодіння. Найбільш прийнятним для ОСОБА_7 з малолітньою донькою є перший варіант вказаної експертизи з незначним відхиленням від ідеальних часток співвласників на дві ізольовані частини, де їй виділяється позначена на схемі зеленим кольором частина.

Крім того, даний будинок знаходиться на земельній ділянці площею 301 кв.м., яка перебуває у спільній власності сторін. ОСОБА_6 не дає можливості позивачці з дочкою проживати у вказаному будинку.

Тому, позивачка просила суд розділити земельну ділянку згідно часток кожного, вселити її з дочкою в будинок та розділити його по першому варіанту експертизи. Стягнути з відповідача 10 000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 4 лютого 2015 року позов задоволено частково.

Розділено житловий будинок АДРЕСА_1 та виділено ОСОБА_7 в натурі частину житлового будинку по першому варіанту судової будівельно-технічної експертизи від 15.04.2013 р., позначеної на схемі зеленим кольором: 2-1 коридор площею 5,7 кв.м.; 2-2 коридор площею 7,7 кв.м.; 2-5 житлову кімнату 13,7 кв.м.; 2-6 кладову площею 5,7 кв.м.; 2-7 санвузол 6,1 кв.м.; а/гн ганок - 1; № 8 вигрібну яму - 1; И навіс (тим. буд.) 1; № 4-7 огорожа 1/2; 111 вимощення ?.

ОСОБА_6 виділено в будинку приміщення: кухню 2-3 площею 11,1 кв.м.; 2-4 житлову кімнату - 13,6 кв.м., господарську будівлю З незавершену - 1; № 4-7 огорожу 1/2, 111 вимощення ?.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 17 926 грн. грошової компенсації.

Для забезпечення окремого користування житловими приміщеннями, які пропонуються виділити в користування співвласників, в житловому будинку АДРЕСА_1 необхідно: демонтувати дверні блоки та замурувати дверні прорізи між приміщеннями 2-5 (пл. 13,7 кв.м.) та 2-4 (пл. 13,6 кв.м.) та між приміщеннями 2-2 (пл. 7,7 кв.м.) та 2-3 (пл. 11,1 кв.м.);

- між приміщеннями 2-4 (пл. 13,6 кв.м.) та 2-3 (пл. 11,1 кв.м.) влаштувати дверний проріз та встановити дверний блок;

- в приміщенні 2-5 (пл. 11,1 кв.м.) в наружній стіні влаштувати дверний проріз та встановити вхідний дверний блок.

Подальші роботи по забезпеченню частин будинку автономними системами інженерного обладнання та встановлення необхідних приладів повинні проводитись кожним із співвласників за власні кошти.

Лінія розподілу горища житлового будинку проходить по лінії розподілу першого поверху. При необхідності по лінії розподілу горища влаштувати перегородку.

Для проведення реконструкції необхідно одержати дозвіл місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розроблених, затверджених в установленому порядку проектної документації, дозволу виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю.

Розділено земельну ділянку по 1 варіанту судової земельно-технічної експертизи від 23.10.2014 р. та виділено ОСОБА_7 земельну ділянку позначену на схемі фіолетовим кольором розміром 150,5 кв.м., в тому числі частина земельної ділянки спільного користування, яка розташована у відповідних межах.

Виділено ОСОБА_6 земельну ділянку позначену на схемі зеленим кольором розміром 150,5 кв.м., в тому числі частина земельної ділянки спільного користування в межах згідно визначеного варіанту розподілу.

Для забезпечення можливого підходу всіх співвласників до водопровідної колонки пропонується виділити земельну ділянку загального користування площею 77,6 кв.м. (на план-схемі жовтого кольору), яка розташована у відповідних межах.

В задоволенні інших позовних вимог позивачці відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 978 грн. 26 коп. понесених судових витрат за сплату судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким повністю відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_7 в свою чергу також оскаржила рішення суду, вважаючи, що висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення ухвалене з порушенням норм процесуального права, просила його змінити, задовольнивши її вимоги в частині вселення та стягнення моральної шкоди в розмірі 10 000 грн., стягнення витрат за проведену експертизу в розмірі 2 337 грн.

Справа переглядалася в апеляційному порядку і рішенням судової колегії у цивільних справах апеляційного суду Черкаської області від 7 травня 2015 р. апеляційна скарга ОСОБА_6 була відхилена.

Апеляційна скарга ОСОБА_7 була задоволена частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 4 лютого 2015 р. - змінено, скасовано його в частині відмови в позові про вселення та та стягнення моральної шкоди.

Вселено ОСОБА_7 разом з дочкою ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, в житловий будинок за адресою АДРЕСА_1.

Позов ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 3 000 грн. моральної шкоди.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Судові витрати по справі вирішено присудити пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 2 798 грн. судових витрат.

Однак, за касаційною скаргою ОСОБА_6 ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 серпня 2015 р. рішення колегії суддів апеляційного суду скасовано і справа направлена на новий апеляційний розгляд.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційні скарги ОСОБА_7 та ОСОБА_6 підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що на підставі рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 вересня 2013 року поділено спільне майно подружжя і ОСОБА_7 виділено ? частину домоволодіння по АДРЕСА_1. Інша ? частина домоволодіння виділена ОСОБА_6

Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі в якому народилась донька - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку рішенням Черкаської міської ради від 5 липня 2007 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 передано у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 301 кв. м по АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку та господарських будівель.

В ході розгляду вищезазначеної справи про поділ майна подружжя, судом була призначена судова будівельно-технічна експертиза, за висновками якої, надано два варіанти розподілу домоволодіння з проведенням ряду будівельних робіт по переобладнанню та переплануванню.

Позивач звернулась до суду з даним позовом про поділ частини будинковолодіння та земельної ділянки відповідно до ідеальних часток сторін.

В ході розгляду даної справи, судом першої інстанції була призначена судова земельно-технічна експертиза, на вирішення якої були поставлені питання щодо визначення можливих варіантів розподілу земельної ділянки з урахуванням варіантів розподілу житлового будинку по експертизі від 15 квітня 2013 року.

Судовим експертом 23 жовтня 2014 року складено висновок судової земельно-технічної експертизи № 1453/14/23 та надано три варіанти розподілу земельної ділянки в натурі.

На підставі встановлених обставин, суд першої інстанції, виходив із того, що розроблений експертом перший варіант розподілу житлового будинку з прибудовами з виділом кожній із сторін відокремленої частини будинку з самостійним виходом з проведенням переобладнання та перепланування з незначним відхиленням від ідеальних часток співвласників є найбільш прийнятним та буде відповідати інтересам кожного із співвласників.

Суд виділив ОСОБА_7 частину домоволодіння з входом, позначену на варіанті експертизи зеленим кольором, враховуючи інтереси неповнолітньої дитини, яка проживає разом з позивачем. Також суд при розподілі ділянки вирішив, що запропонований експертом перший варіант її розподілу є обґрунтований і відповідає інтересам сторін.

Проте, з таким висновком суду в цій частині погодитися не можна з огляду на наступне.

Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частинами третьою, четвертою статті 357 ЦК України передбачено, що співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна; співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Згідно із частинами першою, третьою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно до його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Так, відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Ураховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об'єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України та пункту 10 Порядку присвоєння об'єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об'єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них».

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією № 55, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року (далі - Інструкція № 55).

Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об'єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об'єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об'єкту поштової адреси.

Пунктом 2.3 розділу 2 Інструкції № 55 передбачено, що не підлягають поділу об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об'єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 316, 317, частинами першою, другою статті 376 ЦК України.

Так, ураховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не є об'єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України.

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми самочинним є будівництво об'єкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній.

Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об'єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).

Слід зазначити, що в розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а й об'єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності . Усі об'єкти нерухомого майна, які зведені після одержання акта приймання в експлуатацію, незалежно від того, значились вони до одержання акта приймання в проектній документації чи ні, вважаються самочинними (пункт 3.4.1.Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 5 вересня 2003 року № 146 (далі - Методичні рекомендації № 146).

Поняття реконструкції об'єкта нерухомості міститься в пункті 3 Державних будівельних норм В.3.2-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 22 липня 2009 року № 295 (далі - ДБН), відповідно до якого реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій.

Таким чином, норма частини першої статті 376 ЦК України підлягає застосуванню й до випадків самочинної реконструкції об'єкта нерухомості, у результаті якої об'єкт набуває нових якісних характеристик (зміна конфігурації, площі та кількості приміщень, втручання в несучі конструкції, улаштування дверних прорізів у капітальних стінах тощо; розділ 3.4 Методичних рекомендацій № 146).

При цьому, за змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.

Отже, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна.

Таким чином, за змістом статей 357, 376, розділу 3.4. Методичних рекомендацій № 146, пункту 3 ДБН власник може самостійно здійснювати такі переобладнання об'єкта нерухомого майна, які не підпадають під ознаки реконструкції або перебудови, не суперечать закону, не порушують прав та охоронюваних інтересів інших осіб.

Згідно з технічним паспортом на житловий будинок по АДРЕСА_1, виділена за рішенням суду в рахунок частки позивачки прибудова а-4, а відповідачу - незавершене будівництво господарської будівлі 3 є самочинним будівництвом.(а.с.83-89).

Про це також зазначено і в короткій технічній характеристиці домоволодіння за даними технічної інвентаризації (а.с.196 зворот).

При цьому, в результаті самочинного будівництва прибудови а-4 за рахунок зміщення несучих стін збільшено її площу та конфігурацію.

Зазначені обставини визнаються сторонами.

Таким чином, по справі встановлено факт самочинної побудови та перебудови (реконструкції) спірного об'єкта нерухомості (демонтаж та улаштування нових перегородок, у тому числі капітальних, зміну площі, конфігурації та кількості приміщень) після одержання сторонами у власність нерухомого майна, тому суд всупереч вимогам статті 317, частині четвертій статті 357, частинам першій, другій статті 376, статті 364 ЦК України безпідставно прийшов до висновку про правомірність виділу часток сторонам зі спільного нерухомого майна, в які входять об'єкти самочинного будівництва, оскільки відповідно до статті 364, частини першої, другої статті 376 ЦК України та Інструкції № 55 не підлягають поділу (виділу) об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна.

З цього приводу правову позицію висловив Верховний Суд України у справі №6-130 цс 13).

Позивачем не надано на розгляд суду інших варіантів поділу будинковолодіння із визначенням часток сторін до складу яких не входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна спірного будинковолодіння.

З огляду на вказане, рішення суду в цій частині підлягає до скасування, як незаконне з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог про поділ в натурі будинковолодіння.

Оскільки позовні вимоги в частині поділу земельної ділянки є похідними від позовних вимог про поділ будинковолодіння, то рішення в цій частині підлягає також до скасування з ухваленням нового про відмову в цій частині позовних вимог.

Відмовляючи в частині позовних вимог про вселення та стягнення з відповідача моральної шкоди, суд виходив з того, що позивач не змогла пояснити на яку саме частину будинку її необхідно вселити, що такі вимоги на стадії розгляду спору про поділ будинку є передчасними та з того, що позивачем не доведено яким чином відповідач порушив її право на користування житловим будинком.

Однак, з такими висновками суду повністю погодитися не можна.

По справі встановлено, що сторони є власниками по ? частині будинковолодіння по АДРЕСА_1.

Відповідач змінив замки на вхідних житлового будинку і з 2010 року не допускає позивача з донькою ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 в будинок, відмовляється надати ключі від будинку, чим порушує права останніх.

Зазначені обставини визнаються відповідачем та підтверджуються матеріалами справи, зокрема, постановою про відмову в порушенні кримінальної справи від 02.07.2010 року, висновком перевірки по матеріалам ЄО-11198 від 11.07.2014 року. (а.с.54,55)

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном.

З огляду на це, позовна вимога ОСОБА_7 про вселення є способом захисту порушеного права власності, тому підлягає задоволенню.

Встановивши порушене право позивачки в частині захисту права власності з боку відповідача, колегія суддів вважає, що позовна вимога в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч.3 статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Визначаючи розмір завданої моральної шкоди, колегія суддів виходить із належних та допустимих доказів наданих позивачем.

При цьому, судом враховано, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб особи і не повинен призводити до її збагачення.

А відтак, виходячи із засад розумності, поміркованості і справедливості, ураховуючи характер та обсяг моральних страждань, які зазнала позивач у зв'язку з незаконним та тривалим, з 2010 року, обмеженням у доступі їй та її доньці до житлового будинку, колегія суддів вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди в сумі 3000 грн. та стягнути її з відповідача на користь позивача.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_6 та ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 4 лютого 2015 року у даній справі скасувати.

Позов ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_7 з донькою ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 в житловий будинок АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 моральну шкоду в розмірі 3000 грн.

В решті позовних вимог ОСОБА_7 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 судові витрати, понесені нею при подачі позовної заяви в розмірі 243 грн. 60 коп. та за подачу апеляційної скарги в розмірі 121 грн. 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 судові витрати, понесені ним при подачі апеляційної скарги в розмірі 300 грн.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :