_______________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/1127/16-ц
Провадження № 2/520/2016/16
УХВАЛА

21.03.2016 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

при секретарі Єгоровій Н.Ю.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні в м. Одесі заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розподіл спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Київського районного суду м. Одеси знаходиться цивільна справа №520/1127/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розподіл спільного майна подружжя, в якому позивач просить суд:

- визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частку нежитлового приміщення, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Дача Ковалевського, буд. 101-А/5, приміщення 4, загальною площею 65,4 кв.м., житловою площею 35,1 кв.м.;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частку автомобіля марки «Деу Леганза», 1997 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1;

- визнати за ОСОБА_3 право власності на ? частку нежитлового приміщення, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Дача Ковалевського, буд. 101-А/5, приміщення 4, загальною площею 65,4 кв.м., житловою площею 35,1 кв.м.;

- визнати за ОСОБА_3 право власності на ? частку автомобіля марки «Деу Леганза», 1997 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

При зверненні до суду з вказаною заявою позивач ОСОБА_1 надав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на нежитлове приміщення, розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Дача Ковалевського, буд 101-А/5, приміщення 4, загальною площею 65,4 кв.м., житловою площею 35,1 кв.м.

В обґрунтування вказаної заяви позивач посилався на те, що він ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_3 про розподіл спільного майна подружжя. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що стосунки між ними погіршились з жовтня 2015 року, вони не проживають однією родиною, а з часом від спільних знайомих він дізнався, що ОСОБА_3 має намір виїхати на постійне місце проживання до Германії. 30 жовтня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Дача Ковалевського, 101-а/5, приміщення 4. Зазначене нежитлове приміщення було придбано ними в період шлюбу, за сумісні кошти родини. З урахуванням того, що відповідачка має серйозні наміри виїхати межі України, є всі підстави вважати, що відповідачка може продати, або іншим способом позбутися спірного майна, що в майбутньому буде чинити перешкоду по відновленню порушених прав позивача, при вирішенні спору на користь останнього, у тому числі шляхом відчуження нерухомого майна. Тим самим буде ускладнено або зроблено неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

16 березня 2016 року представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 надав до суду заяву в якій зазначив, що просить суд розглянути клопотання про забезпечення позову в частині накладення арешту на нежитлове приміщення, обєкт житлової нерухомості, розташований за адресою: м. Одеса, вул. Дача Ковалевського, 101-А/5, приміщення 4. Клопотання в частині накладення арешту на автомобіль марки «ДЕУ Леганза», 1997 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, відкликає. Також представник позивача надав до заяви квитанцію про сплату судового збору за подання до суду заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. ч.1-3 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим кодексом, заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, а також інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 та ч. 3 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв'язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п.4 розяснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов'язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

У відповідності до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги.

Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін та з власної ініціативи.

Позивачем та його представником до заяви про забезпечення позову не надано жодного доказу на підтвердження посилань викладених в обґрунтування заяви, а саме на підтвердження того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбу на час подання позову, вищевказаної заяви та на час придбання спірного нерухомого майна.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розподіл спільного майна подружжя, є необґрунтованою, тому задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розподіл спільного майна, шляхом накладення арешту на нежитлове приміщення, обєкт житлової нерухомості, розташований за адресою: м. Одеса, вул. Дача Ковалевського, 101-А/5, приміщення 4 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на ухвалу суду протягом пяти днів з дня проголошення ухвали.

Головуючий Калініченко Л. В.