Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Юровської Г.В., Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 грудня

2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський банк розвитку» (далі - ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку») звернулося до суду з позовом, в якому зазначало, що 27 грудня 2011 року між банком та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № ICKGMCUI.16777.001 з випуску та обслуговування кредитної картки, відповідно до умов якого останній отримав кредит в сумі 70 704 грн зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 16,80 % річних та зі сплатою комісії за надання фінансового інструменту в розмірі 1,50 % від суми кредиту у день укладання кредитного договору. Термін користування кредитом до 20 листопада 2016 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором,

21 листопада 2011 року між банком та ОСОБА_4 було укладено договір застави рухомого майна № ZХА019500.16777.002, відповідно до умов якого останній надав у заставу автомобіль марки ЗАЗ ТР69УО, чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1.

Також, на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 21 листопада 2011 року між банком та ОСОБА_5 було укладено договір поруки № ICKGMCUI.16777.005, відповідно до умов якого остання зобов'язалась відповідати перед позивачем за виконання ОСОБА_4 зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків, визначених кредитним договором.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_4 умов договору, станом на 02 жовтня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі

70 673 грн 80 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 37 501 грн 23 коп.; прострочена заборгованість за тілом кредиту - 18 010 грн 59 коп.; поточна заборгованість за процентами - 548 грн 05 коп.; прострочена заборгованість за процентами - 4 096 грн 37 коп.; пеня - 8 827 грн 72 коп.; штраф -

1 689 грн 84 коп.

У зв'язку з частковою сплатою заборгованості, станом на 20 квітня 2015 року загальна заборгованість відповідачів за кредитним договором склала 15 631 грн 42 коп., з яких: пеня - 13 941 грн 58 коп.; сума штрафу - 1 689 грн 84 коп.

Уточнивши позовні вимоги, ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» просило суд стягнути солідарно з відповідачів на користь банку заборгованість за кредитним договором від 21 листопада 2011 року

№ IKAPNAOG.16777.001 у розмірі 15 631 грн 42 коп., а також судові витрати.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 серпня 2015 року позов

ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» заборгованість за кредитним договором від 21 листопада 2011 року № IKAPNAOG.16777.001 у розмірі

2 тис грн.

У решті позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині солідарного стягнення заборгованості скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» заборгованість з пені за кредитним договором від 21 листопада 2011 року № IKAPNAOG.16777.001 у розмірі 13 941 грн 58 коп.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтею 627 ЦК Українипередбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 549 ЦК Українинеустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

З урахуванням цієї норми права, а також положень ст. 611 ЦК Українисплата неустойки є єдиним видом відповідальності за порушення зобов'язання незалежно від виду неустойки (штрафу або пені).

Згідно зі ст. 61 Конституції Україниніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Таким чином, ОСОБА_4, підписуючи кредитний договір, погодився з його умовами, а банк, надавши кредит, виконав своє зобов'язання за договором.

Крім того, за умовами кредитного договору передбачено обов'язок позичальника сплачувати пеню й штраф за порушення зобов'язання, але за різних підстав та за різні порушення зобов'язання.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 27 постанови від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснив судам, що проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК України, у такому порядку не підлягають зменшенню через не співмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу.

Отже, зменшувати відсотки за користування кредитом законом не передбачено, оскільки вони не є неустойкою.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК Українирозмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Апеляційний суд, встановивши обставини у справі, дійшов обґрунтованого висновку про те, що факт погашення відповідачем під час розгляду справи заборгованості за тілом кредиту, заборгованості за відсотками, заборгованості із комісії не може бути підставою для застосування положень ст. 551 ЦК України та зменшення розміру неустойки, оскільки її розмір не перевищує розміру заборгованості.

Доводи касаційної скарги про те, що до відповідача всупереч вимогам ст. 61 Конституції України була застосована відповідальність одного виду за одне й те саме правопорушення, не відповідають встановленим у справі обставинам та висновків апеляційного суду не спростовують.

Із матеріалів справи та змісту ухвалених судами рішень не вбачається, що апеляційним судом при вирішенні спору допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Частиною 3 статті 332 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, ухвалено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід відхилити, а рішення апеляційного суду у справі - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Г.В. Юровська
В.А. Нагорняк
Т.О. Писана