Справа № 308/7023/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

08 лютого 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Мацунича М.В. і Панька В.Ф.,

при секретарі: Кухта М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 09 грудня 2015 р. за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про стягнення завданих збитків і моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернувся у суд із позовом до публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» (надалі - Банк) у червні 2015 р.

Просив стягнути з відповідача на свою користь 2263,80 доларів США еквівалентно 47923,06 грн. завданих збитків, 20000 грн. моральної шкоди та 679,23 грн. судового збору.

На обґрунтування зазначав, що 30.01.15 р. уклав із Банком договір строкового банківського вкладу без поповнення № 2116752, який було оформлено в рамках пакету послуг ПУ «Перший» (надалі - Договір), за умовами якого Банк прийняв від нього 11766,42 доларів США з кінцевим терміном повернення вкладу - 28.02.15 р.

Однак, через 6 днів, а саме: 05.02.15 р., відповідача було віднесено до категорії неплатоспроможних і Фондом гарантування вкладів фізичних осіб запроваджено в Банку тимчасову адміністрацію.

За заявою, поданою уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію у Банку, він отримав 200000 грн., що еквівалентно 9502,62 доларів США, проте це не є повною сумою із нарахованими відсотками, які він мав отримати від Банку за Договором. Отже відповідачем завдано йому збитків на суму 2263,80 доларів США у вигляді недоотриманої суми вкладу та нарахованих відсотків.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 09.12.15 р. у позові відмовлено (а.с.102-105).

Апелянт просить скасувати це рішення та ухвалити нове про задоволення позову. Доводить про порушення судом норм матеріального (ст.ст. 22, 23 ЦК України) та процесуального права. Указує, що суд першої інстанції не надав оцінку протиправним діям відповідача щодо незбереження суми вкладу та нарахованих процентів і помилково вважав, що запровадження тимчасової адміністрації і проведення ліквідаційної процедури є підставою для позбавлення права на компенсацію завданих йому збитків у розмірі 2263.80 доларів США, оскільки Закон «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не звільняє від обов'язку компенсувати завдану шкоду та не позбавляє права на її призначення;

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення - залишенню без змін, із таких мотивів.

Суд першої інстанції виходив із того, що після прийняття Національним банком України рішення про запровадження у Банку тимчасової адміністрації і призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації, задоволення вимог кредиторів Банку здійснюється виключно в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» і чинним законодавством не передбачено задоволення вимог кредиторів поза межами процедури ліквідації Банку.

Колегія суддів погоджується із цим висновком, оскільки такий відповідає обставинам справи та вимогам матеріального і процесуального законів.

Як видно з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 30.01.15 р. між Банком і ОСОБА_2 укладено договір банківського вкладу (депозиту) в доларах США, за умовами якого останній уніс грошові кошти в розмірі 11766 доларів США на депозитний рахунок Банку № 2116752 на 1 місяць до 28.02.15 р.

Відповідно до ч.2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків серед юридичних фактів є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно з положеннями ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

За приписами ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За змістом ч.1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Вклад (депозит) - це кошти в готівковій або в безготівковій формі, у валюті України або іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору (стаття 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Згідно з ч.1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

На підставі постанови Правління Національного банку України від 05.02.15 р. № 83 «Про віднесення ПАТ КБ «Надра» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 05.02.15 р. прийнято рішення № 26 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Банку, за яким з 06.02.15 р. розпочато процедуру ліквідації Банку з відшкодуванням з боку Фонду коштів за вкладами фізичних осіб, відповідно до Плану врегулювання.

Отже, починаючи з 05.02.15 р. Банк здійснює свою діяльність на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Таким чином, у спорах, пов'язаних із виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми цього Закону є спеціальними і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України в цих правовідносинах.

За правилами ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 тис грн. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

ОСОБА_2 скористався порядком, передбаченим Законом «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» і 30.04.15 р. йому було виплачено 200000 грн., що еквівалентно 11111.26 доларам США (а.с.12).

За даними звіту Банку по депозиту без поповнення у валюті USD № 2116752 відкритому в Пакеті послуг ПУ «Перший» № 2985338 станом 15.07.15 р. загальна сума депозиту та нарахованих відсотків до сплати на дату звіту складала 711.85 доларів США (а.с.41).

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що Банк не повернув позивачу суму вкладу та нараховані відсотки в повному обсязі через те, що в ньому було запроваджено тимчасову адміністрацію, тому позивачу здійснено гарантовану законом виплату в розмірі 200 000 грн., а невиплачена сума вкладу та нараховані проценти відносяться до спеціальної черги вимог, які передбачені п.4 ч.1 ст. 52 Закону, та ці кошти підлягають виплаті за рахунок коштів, одержаних в результаті ліквідації і реалізації майна банку за рахунок залишкових коштів пропорційно сумі вимоги (ч.4 ст. 52 Закону). За таких обставин підстав для задоволення позову та стягнення коштів з банку немає.

11.07.15 р. ОСОБА_2 звернувся до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Банку, у якій просив: прийняти та задовольнити його грошові вимоги до Банку, які складаються із зобов'язань з виплати сум вкладів та нарахованих відсотків, що перевищують суму гарантованого відшкодування Фондом та зобов'язань з виплати відсотків за вкладами, нарахованими за час здійснення тимчасової адміністрації до дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації Банку, відповідно до договору банківського вкладу; задовольнити його вимоги шляхом включення їх до реєстру акцептованих вимог кредиторів у порядку черговості й повідомити його про таке включення у встановленому порядку (а.с.94).

Окрім того, ст. 36 указаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації, зокрема, п.п.1, 2 ч.5 цієї статті передбачено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Доводи апелянта про те, що Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не звільняє Банк від обов'язку компенсувати завдану шкоду у вигляді недоотриманої суми вкладу та відсотків у сумі 2263,80 доларів США, оскільки 30.04.15 р. він. отримав 200000 грн., що еквівалентно 9502.62 доларам США згідно з офіційним курсом НБУ (30.04.2015 р. 1 долар США = 21.046832 грн.) і не позбавляє його права на її призначення саме такої суми, не заслуговує на увагу, оскільки вклади в іноземній валюті перераховуються у національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до ст. 36 указаного Закону.

Судом встановлено, що 06.06.15 р. розпочато процедуру ліквідації Банку з відшкодуванням з боку Фонду коштів за вкладами фізичних осіб. Отже, вклад в іноземній валюті перераховується в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації, а в цьому випадку - за офіційним курсом станом на 06.02.15 р., а не 30.04.15 р. (момент виплати 200000 грн.).

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не врахував ст.ст. 22, 23 ЦК України також не беруться до уваги, оскільки в спорах, пов'язаних із виконанням Банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Доводи апелянта про неправильність висновку суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди не заслуговують на увагу, оскільки правовідносини, що виникнули між сторонами є договірними, а умовами укладеного між сторонами договору та чинним законодавством відшкодування моральної шкоди у випадку їх порушення не передбачено.

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303 ч.1, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

2. Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 09 грудня 2015 р. залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: