Справа №489/146/16-ц 24.03.2016 24.03.2016 24.03.2016
Провадження №22-ц/784/666/16
Справа № 489/146/16-ц
Провадження № 22ц/784/666/16 Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
У Х В А Л А

іменем України

24 березня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Лівінського І.В.,

суддів: Данилової О.О.,Шаманської Н.О.,

із секретарем судового засідання Тищенко Л.С.,

за участю: представника боржника ОСОБА_3,

державного виконавця Чмих Л.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

представника боржника ОСОБА_3

на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 січня 2016 року постановлену

за поданням

Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції (далі Ленінський ВДВС ММУЮ) про примусове проникнення до житла,

в с т а н о в и л а:

В січні 2016 року Ленінський ВДВС ММУЮ звернувся з поданням про примусове проникнення до квартири АДРЕСА_1.

Заявник зазначав, що на виконанні Ленінського ВДВС ММУЮ знаходиться зведене виконавче провадження з примусового виконання виконавчих листів, про стягнення з ОСОБА_4 боргів в розмірі 396141 грн. 71 коп.

29 квітня 2014 року державним виконавцем було описане та арештоване рухоме майно боржника та передане йому на відповідальне зберігання.

6 лютого 2015 року частина арештованого майна була реалізована на електронних торгах.

Державним виконавцем неодноразово було направлено вимогу та здійснено вихід за адресою боржника для отримання реалізованого майна, але останній був відсутній, про що державним виконавцем складено відповідні акти.

Посилаючись на ці обставини, головний державний виконавець Ленінського ВДВС ММУЮ просив суд дозволити примусове проникнення до житла боржника за адресою АДРЕСА_2 для примусового вилучення реалізованого майна.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 січня 2016 року подання задоволено та дозволено примусове проникнення до квартири боржника.

В апеляційній скарзі представник боржника, посилаючись на незаконність ухвали суду, просив її скасувати.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, із матеріалів справи вбачається, що на виконанні у Ленінському ВДВС ММУЮ знаходиться зведене виконавче провадження, щодо стягнення боргів з ОСОБА_4 на загальну суму 396141 грн. 71 коп.

29 квітня 2014 року державним виконавцем було описане та арештоване рухоме майно боржника, в тому числі два кондиціонери, які передані йому на відповідальне зберігання за адресою АДРЕСА_3 (а.с. 2).

6 лютого 2015 року зазначені кондиціонери були реалізована на електронних торгах (а.с. 9, 10).

В звязку з необхідністю вилучення вказаних кондиціонерів та передачі їх переможцю електронних торгів, державний виконавець декілька разів направляв боржнику письмове попередження про необхідність бути присутнім за місцем зберігання арештованого майна, зокрема, 16 червня та 3 липня 2015 року, а також 12 січня 2016 року.

Отримання боржником зазначених попереджень підтверджується наявними у справі реєстрами на відправлення рекомендованої кореспонденції та відповідним зворотнім повідомленням (а.с. 11-14)

Крім того, факт отримання зазначених попереджень боржником не заперечував і його представник під час судового розгляду.

Між тим, у призначений час ОСОБА_4 не надав державному виконавцю безперешкодний доступ до своєї квартири.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної особи або особи, в якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця.

Недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян. Як зазначено у ст. 30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

Одним із судових рішень, що допускає проникнення до житла чи до іншого володіння особи, є ухвала суду про примусове проникнення до житла під час виконання судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

Згідно з п. 15 ч. 3 ст. 11 Закону України № 606-ХІV «Про виконавче провадження» (далі Закон № 606-ХІV) державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника фізичної особи, особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі необхідності примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників органів внутрішніх справ, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке за законом можливо звернути стягнення.

Отже, йдеться про застосування таких заходів примусового виконання, передбачених у законі, як, зокрема, вилучення у боржника належного йому майна.

Таким чином, вимоги державного виконавця про примусове проникнення до житла боржника з метою вилучення арештованого майна, не суперечать вимогам матеріального права.

Крім того, такі дії здійснюються державним виконавцем в межах повноважень, передбачених Законом № 606-ХІV

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення подання державного виконавця про примусове проникнення до квартири боржника, є правильним.

З доводами апеляційної скарги про те, що після проведення торгів у сторін виникли інші цивільно-правові відносини, а тому, на думку апелянта, вказане подання виходить за межі даного виконавчого провадження, колегія суддів не погоджується, виходячи з того, що до передачі реалізованого майна переможцю торгів, виконавче провадження не може вважатись закінченим, а тому усі дії державного виконавця, які здійснюються останнім для такої передачі, здійснюються в межах цього виконавчого провадження.

Таким чином, оскаржувана ухвала постановлена з додержанням вимог закону, а тому підлягає залишенню без змін на підставі п. 1 ст. 312 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 312, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника боржника ОСОБА_3 відхилити, ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 січня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий І.В. Лівінський

Судді О.О. Данилова

ОСОБА_5