Категорія: 2 Доповідач: Бовчалюк З. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів Грушицького А.І., Стрільчука В.А.,

секретар судових засідань Концевич Я.О.,

з участю представника позивача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні майном та відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_4 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 грудня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернулась до суду із позовом до відповідача про усунення перешкод у користуванні майном та відшкодування моральної шкоди.

Покликалась на те, що є власником нерухомого майна, а саме приміщення, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, яке розташоване на земельній ділянці загальною площею 78 кв.м. Навесні 2013 року у квартирі АДРЕСА_1 відповідач розпочав проводити будівельні та земельні роботи, що утруднювали, а інколи унеможливлювали користування земельною ділянкою, що перебуває в оренді та належним приміщенням офісу. Зазначала, що практично перед входом у належне їй приміщення - салон краси «Казка», відповідач незаконно звів паркан та ворота, які унеможливлюють доступ до стіни приміщення, а також до вікон та кондиціонеру. Також паркан перекриває доступ світла у вікна першого поверху, обмежує вигляд з вікон другого поверху. За результати її звернення до Луцької міської ради, було встановлено, що відповідач самочинно проводить будівництво та порушує правила добросусідства. Окрім того зазначає, що неправомірні дії відповідача, який проводить будівництво із порушенням будівельних норм, принизили її престиж та ділову репутацію. Стверджувала, що через відсутність належного вигляду із вікна салону краси «Казка» та постійний бруд у зв'язку із проведення незаконних будівельних робіт, клієнти салону неодноразово скаржились.

Просила усунути перешкоди в користуванні належним їй приміщенням офісу (приміщення І, ІІ поверхів з № 5-1 по № 5-12) /літер А-2/, загальною площею 105,2 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом знесення об'єкта, який будується на території земельної ділянки, що належить ОСОБА_4 та виділена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. Стягнути з ОСОБА_4 на її користь 2000 гривень моральної шкоди.

Просила також стягнути з ОСОБА_4 на її користь судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп. та 2000 грн. витрат на оплату правової допомоги.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду від 25 грудня 2015 року позов задоволено.

Ухвалено усунути перешкоди в користуванні майном, що належить ОСОБА_5, а саме приміщенням офісу (приміщення І, ІІ поверхів з № 5-1 по № 5-12) /літер А-2/, загальною площею 105,2 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом знесення об'єкта, який будується на території земельної ділянки, що належить ОСОБА_4 та виділена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, квартира. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 2000 гривень моральної шкоди. Ухвалено стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп. та 2000 грн. витрат на оплату правової допомоги.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу в якій, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позову.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду - скасуванню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вважав, що відповідачем ОСОБА_4 порушується право користування позивачем належним їй офісним приміщення. Будівництво паркану і воріт обмежує доступ позивача до приміщення салону краси «Казка», зокрема до вікон та кондиціонеру. Також суд першої інстанції вважав, що будівництвом паркану та воріт ОСОБА_4 принизив престиж та ділову репутацію позивача, оскільки ОСОБА_5 використовує офісне приміщення по пр. Волі, 29а як салон краси, клієнти якого неодноразово скаржились на неналежний вигляд з вікна, постійний бруд.

Проте з такими висновками суду погодитись не можна, оскільки вони не відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального права, що регулюють дані правовідносини.

Відповідно до договору купівлі-продажу ОСОБА_5 належить офіс (приміщення І, ІІ, поверхів №5-1 по № 5-12) /літер А-2/, загальною площею 105,2 кв.м., що розташоване в АДРЕСА_1 (а. с. 7-9).

20.06.2011 року між ОСОБА_5 та Луцькою міською радою був укладений договір оренди землі, за умовами якого позивачу передано в користування земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 78 кв.м., на якій розміщено приміщення, що належить позивачу на праві власності (а. с. 10-15).

ОСОБА_4 відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 27.10.2011 року (а. с. 89) на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0102 га, виділена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Судом встановлено, що земельна ділянка, що надана в оренду ОСОБА_5 та земельна ділянка, власником якої є ОСОБА_4 є суміжними.

За змістом ст. 90 ЗК України власники земельних ділянок мають право самостійно господарювати на землі, споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди.

Власники земельних ділянок зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів (ст. 91 ЗК України).

Аналогічними правами та обов'язками наділені землекористувачі.

З матеріалів справи вбачається, що на належній відповідачу на праві власності земельній знаходиться загорожа та встановлено металеві ворота. В суді апеляційної інстанції ОСОБА_4 вказував, що загорожа була збудована попереднім власником, а він лише провів певний її ремонт, а ворота ним встановлені з метою ізоляції належної йому території. Такі пояснення відповідача представником позивача не заперечувались та не спростовувались.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ст. 15 ЦК України).

Звертаючись до суду з позовом та покликаючись на порушення ОСОБА_4 норм добросусідства, ОСОБА_5 вказувала, що відповідачем незаконного зведено паркан та встановлено ворота, що унеможливлює доступ до стіни, вікон та кондиціонеру салону краси «Казка» власником якого вона є. Також вказувала, що паркан перекриває доступ світла у вікна першого поверху належного їй приміщення і обмежує вигляд з вікон другого поверху.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

На підтвердження позовних вимог позивачем надано лист Управління містобудування та архітектури Луцької міської ради №20-23/28 від 28 січня 2014 року за змістом якого будівництво цегляної загорожі по АДРЕСА_1 суперечить існуючим державним будівельним нормам.

Даний лист на думку колегії суддів, не можна вважати належним доказом доведеності порушення ОСОБА_4 законів та нормативних актів при зведені огорожі та воріт, оскільки за замістом даного листа не вбачається, що викладені в ньому висновки зроблені шляхом детального вивчення на місцевості даного питання.

Так, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, щодо природи огорожі по АДРЕСА_1 а в м. Луцьку, зокрема: матеріали з яких зведено огорожу, її величини.

Саме від розмірів огорожі, її конструктивних елементів та способу зведення залежатиме питання щодо невідповідності огорожі існуючим державним будівельним нормам та необхідність отримання ОСОБА_4 дозвільних документів на їх встановлення.

Відповідно до п. 6.7 Державних будівельних норм Планування та забудова міст, селищ і функціональних територій «Благоустрій територій» дозволено проектувати огородження як окремих ділянок, так і усієї прибудинкової території садибної забудови. Висота огороджень має бути не більше ніж 2,0 м на межі сусідніх земельних ділянок та не більше ніж 2,5 м на межі з вулицею для забезпечення нормативної інсоляції та провітрювання суміжних територій.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, щодо висоти огородження по АДРЕСА_1 а в м. Луцьку.

Висновки і рекомендації від 18.06.2015 року постійної комісії міської ради з питань дотримання прав людини, законності, боротьби зі злочинністю (а. с. 19-21) зводяться лише до роз'яснення окремих норм законодавства та права особи на судовий захист порушеного права. Будь-яких фактичних даних, щодо правовідносин, що склалися між сторонами даний висновок не містить, а тому не може вважатись доказом у даній цивільній справі.

В суді апеляційної інстанції відповідач вказував, що належне ОСОБА_5 офісне приміщення повністю займає територію земельної ділянки, що надана їй в оренду. Суміжна до його земельної ділянки стіна будівлі офісу розміщена на межі земельних ділянок. Представником позивача такі пояснення ОСОБА_4 не спростовані.

Власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо) (ч. 3 ст. 103 ЗК України).

Таким чином права одного землекористувача протиставляються правам іншого землекористувача. Права суміжних користувачів є рівними.

Право власності є абсолютним.

Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 7 ст. 319 ЦК України).

З врахуванням викладеного, безпідставне та необґрунтоване зобов'язання відповідача, щодо знесення огорожі та воріт, що встановлені на належній йому на праві власності земельній ділянці порушуватиме права власника гарантованій йому Законом.

ОСОБА_5 звертаючись до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні її власністю, не обґрунтувала свої вимоги та не надала належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що відповідачем вчинені дії всупереч закону та порушують її законні права та інтереси, а тому відсутні підстави, передбачені законом для задоволення позову.

Копії книги відгуків і пропозицій салону «Казка» у яких відображені відгуки клієнтів щодо облаштування відповідачем огорожі та воріт і у зв'язку з цим затінення салону, не мають правового значення, оскільки висновок щодо інсоляції приміщення має бути проведений відповідним фахівцем у даній галузі.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права (п. 2 Постанов, Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009, № 14 "Про судове рішення у цивільній справі").

З огляду на вищевикладене, висновок місцевого суду про те, що відповідачем ОСОБА_4 порушуються законні права та інтереси ОСОБА_5 є передчасним, а рішення суду таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального права та неповним з'ясуванням всіх обставин по справі, що є підставою для його скасування з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 задовольнити.

Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 грудня 2015 року в даній справі скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні майном та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді: