Справа № 346/5643/15-ц
Провадження № 2/346/337/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2016 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд

Івано-Франківської області

в складі головуючого судді Калинюка О.П.

з участю секретаря Томин О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області про визнання права власності на нерухоме майно, -

в с т а н о в и в:

свої вимоги позивачі обґрунтовують тим, що в 1975 році позивачка ОСОБА_1 разом зі своєю матір'ю ОСОБА_5 завершили будівництво житлового будинку в с.Торговиця, по вул.Середина, 10, Коломийського району. Відповідно до записів у погосподарських книгах вказане господарство відносилося до суспільної групи - колгоспний двір, оскільки позивачка працювала в колгоспі. 05.04.1997 року її мати померла. Після її смерті відповідно до ст.563 ЦК України (в редакції 1960 року) спадщина не відкривалась, а все майно залишилось членам двору. Тому позивачка стала єдиним власником цього нерухомого майна. В зазначеному господарстві вона проживала одна до часу свого одруження в 1979 році з відповідачем. В шлюбі, а саме 18.05.1980 року, в них народився син ОСОБА_6 (позивач). 23.03.1981 року з ініціативи відповідача вони залишили вказаний будинок та виїхали в с.Іванівку Арбузинського району Миколаївської області. Оскільки у спірному будинку ніхто не проживав, то ОСОБА_4 сільська рада закрила погосподарський номер. Позивачі вважають, що відповідач не набув права на частку в майні колгоспного двору відповідно до ч.3 ст.123 ЦК України (в редакції 1960 року), тому що проживав у колгоспному дворі неповних два роки, і на той час нерухоме майно вже було створено. Позивач ОСОБА_2 народився у спірному будинку, а тому він був членом колгоспного двору і набув право на частку в ньому як неповнолітній відповідно до ч. 2 ст.123 вказаного Кодексу.

В 2014 році позивачі вирішили повернутись в с. Торговицю Коломийського району. Спірний будинок, в якому вони раніше проживали, був занедбаний. Однак, не маючи іншого житла, позивачі вирішили відремонтувати вказаний будинок, після чого вселилися туди і там проживають. Відповідно до рішення ОСОБА_4 сільської ради від 27.03.2015 року позивачці ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення технічного звіту по складанню кадастрового плану земельної ділянки орієнтованою площею 0,0800 га, призначеної для будівництва і обслуговування вказаного жилого будинку, господарських будівель і споруд, а рішенням виконкому цієї ради від 13.10.2015 року за заявою позивачки ОСОБА_1 відкрито погосподарський номер на вказаний будинок і його адресою є: с.Торговиця, вул. Середина, 10, Коломийського району. Однак, позивачі не мають змоги набути та зареєструвати своє право власності на вказаний будинок. Тому вони, посилаючись на позицію, висловлену в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», ст. 123 ЦК України ( в редакції 1960 року) та інші норми законодавства, просять визнати за кожним з них право власності на 1/2 частину спірних житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Позивачі в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. 22.02.2016 року представник позивачів - адвокат ОСОБА_7 подала до суду письмову заяву, в якій зазначено про підтримання позовних вимог та прохання розглядати дану справу у відсутності позивачів та їх представника.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, подав до суду письмову заяву, справжність підпису на якій посвідчено секретарем Кривецької сільської ради Маньківського району Черкаської області, в якій зазначає, що позовні вимоги визнає та просить справу розглядати в його відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_4 сільської ради в судове засідання не зявився. 26.01.2016 року сільський голова с.Торговиця звернувся до суду з письмовою заявою, в якій вказує, що позовні вимоги визнає та просить справу розглядати без участі представника цієї ради. В судовому засіданні 26.01.2016 року вказаний сільський голова проти задоволення позову не заперечив.

В звязку з неявкою в судове засідання 22.02.2016 року сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у вказану дату не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.197 ЦПК України.

Суд, перевіривши матеріали справи, і, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків.

Згідно з витягами з погосподарської книги №1, особовий рахунок 73, виданими ОСОБА_4 сільською радою Коломийського району 28.01. та 18.11.2015 року, станом на 1977-1979 роки в даному господарстві проживали ОСОБА_8 - голова двору, ОСОБА_1 її дочка (позивачка), ОСОБА_3 зять (відповідач), а станом на 1980-1982 роки обоє позивачів та відповідач (а.с. 4, 5, 41-56).

Згідно зі свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим 02.06.1998 року відділом реєстрації актів громадянського стану Арбузинського району Миколаївської області 02.06.1998 року, шлюб між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено актовий запис №30 (а.с.6).

Відповідно до рішення 27-ї сесії шостого демократичного скликання ОСОБА_4 сільської ради Коломийського району за №277/1-1/2014 від 27.03.2015 року позивачці ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення технічного звіту по складанню кадастрового плану земельної ділянки орієнтованою площею 0,0800 га, призначеної для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що за адресою: с. Торговиця, вул. Середина, 10, Коломийського району (а.с.8).

Відповідно до рішення виконкому вказаної ради №24 від 13.10.2015 року за заявою позивачки ОСОБА_1 відкрито погосподарський номер в с.Торговиця, по вул. Середина, 10 Коломийського району (а.с.9).

Відповідно до довідки №08/02-32/04, виданої цією ж радою 09.02.2016 року, ОСОБА_1 народилася 11.03.1942 року в с.Торговиця Коломийського району. З часу народження по 1960 рік вона зі своєю сім'єю проживала у центрі вказаного села (тепер тут розміщений сільський клуб). В 1961 році її сім'я була переселена в будинок №10, по вул. Середина в с.Торговиця, збудований колгоспом «Влада Рад», де вона проживала по 1981 рік. 23.03.1981 року ОСОБА_1 разом із чоловіком ОСОБА_3 та сином ОСОБА_2 виїхали в с.Іванівку Арбузинського району Миколаївської області на проживання (а.с. 40).

Згідно з технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виданим ОКП «Коломийське МБТІ» 15.01.2015 року, спірне нерухоме майно складається з житлового будинку загальною площею 18,2 кв.м. житловою площею 11,4 кв.м., та господарських будівель і споруд: сараю літера Б, криниці - №, огорожі - «№1-3» ( а.с.10-13).

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» до компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Згідно з п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до положень ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом встановлено, що визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Тому суд приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для визнання за позивачами права власності в рівних частинах на спірне майно, оскільки іншим чином набути це право позивачі не мають можливості.

На підставі наведеного, ст.ст.346, 392, 1268 ЦК України, та, керуючись ст.ст.213-215, 294 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженкою та жителькою с.Торговиця, вул.Середина, 10, Коломийського району Івано-Франківської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, право власності на:

-1/2 (одну другу) частину житлового будинку загальною площею 18,2 кв.м. житловою площею 11,4 кв.м., з відповідною частиною таких господарських будівель і споруд: сараю літера Б, криниці - №, огорожі - «№1-3», що знаходяться за адресою: с.Торговиця, вул.Середина, 10, Коломийського району Івано-Франківської області.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженцем та жителем ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2, право власності на:

-1/2 (одну другу) частину житлового будинку загальною площею 18,2 кв.м. житловою площею 11,4 кв.м., з відповідною частиною таких господарських будівель і споруд: сараю літера Б, криниці - №, огорожі - «№1-3», що знаходяться за адресою: с.Торговиця, вул.Середина, 10, Коломийського району Івано-Франківської області.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Коломийський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з часу отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 25 лютого 2016 року.

Суддя Калинюк О. П.