АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Литвинюк І. М.

суддів: Височанської Н.К., Владичана А.І.,

секретаря: Вівчарик Н.В.

за участю: позивача - ОСОБА_1, відповідача - ОСОБА_2, його представника - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 09 грудня 2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 в жовтні 2015 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, від якого у них народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з ними та перебуває на її утриманні. Відповідач ухиляється від виконання обов'язку по утриманню дитини, будучи працездатним та не маючи інших утриманців.

Просила стягнути з відповідача на її користь на утримання дитини аліменти в розмірі 1000 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 09 грудня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина - ОСОБА_4 аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 08 жовтня 2015 року до його повноліття.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

________

22-ц/794/218/16 р. Головуючий у 1-й інстанції: Олексюк Т.І.

Категорія: 50 Доповідач Литвинюк І.М.

На рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 09 грудня 2015 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Посилається на те, що він виконує свій обов'язок щодо утримання свого сина в повній та достатній мірі. Фактично він здійснює утримання сина, а позивачка приймає участь у додаткових витратах. Підстав для звернення до суду з позовом до нього про стягнення аліментів у позивачки не було, оскільки вони проживають разом в одному домі, щодня спілкуються, він здійснює всі необхідні дії щодо виховання та утримання сина.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, суд першої інстанції виходив з того, що судом не встановлено що відповідач працює та має сталий заробіток (дохід), а також, що він є непрацездатним та має інших утриманців, з урахуванням потреб та інтересів дитини, а також з урахуванням максимально можливого по відношенню до мінімальної заробітної плати, розмір аліментів, який може бути стягнутий, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, розміру мінімальної заробітної плати, та визначив розмір аліментів у твердій грошовій сумі по 1000 грн. щомісячно.

Однак з такими висновками суду першої інстанції не погоджується колегія суддів.

Положеннями ст.141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов»язків щодо дитини.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_4, батьками якого відповідно до свідоцтва про народження є ОСОБА_1 та ОСОБА_2. Неповнолітній ОСОБА_4 проживає разом з батьком та матір'ю по АДРЕСА_1.

Отже, сторони по справі проживають разом з малолітньою дитиною в одному будинку. Дані обставини підтверджуються матеріалами справи та не заперечуються сторонами.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 181 СК України способи виконання обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Як роз'яснено в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Правова природа аліментів, у розумінні глави 15 СК України, є такою, що, з одного боку, вони є правом, а з іншого - обов'язком, і надаються тим із батьків, хто проживає окремо від дитини, на її утримання тому з батьків, з ким проживає дитина.

Відповідач ОСОБА_2 в апеляції посилається на те, що фактично він утримує свого сина, а позивачка лише здійснює додаткові витрати.

Колегія суддів вважає, що надані відповідачем чеки та квитанції на придбання продуктів, оплату за послуги Інтернет та довідка про оплату відповідачем занять в секції карате, не свідчать про участь відповідача у витратах на утримання дитини, оскільки надані чеки та квитанції не являються таким доказом, а оплата секцій в силу приписів ст. 185 СК України є додатковими витратами на утримання дитини, питання щодо розподілу яких між батьками вирішується окремо від вимог про стягнення аліментів.

Однак при розгляді справи, як в місцевому суді, так і в суді апеляційної інстанції, позивачка не заперечувала факт надання відповідачем матеріальної допомоги дитині, зазначивши при цьому, що вони проживають разом в одному будинку, однаково утримують дитину, батько щодня спілкується з сином.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 ПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Отже, судом апеляційної інстанції встановлено, що після припинення сторонами проживання однією сім'єю у червні 2015 року, вони надалі проживають в одному будинку разом з малолітнім ОСОБА_4, відповідач приймає участь у вихованні та утриманні сина, що спростовує висновки суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини.

Згідно п. 2 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 про примусове стягнення аліментів, оскільки відповідач добровільно виконує свій обов'язок по утриманню дитини і ці обставини не заперечуються позивачкою.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 09 грудня 2015 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: