У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 185/12630/14-ц

Провадження № 2/185/597/15

14 березня 2016 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Шаповалової І.С. за участю секретаря Булдаковій К.Е., ознайомившись з матеріалами заяви про скасування заходів забезпечення позову, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Заявник звернувся до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову шляхом зняття арешту з транспортного засобу марки "Subaru-legacy", 2011 року випуску, колір чорний, державний номерний знак НОМЕР_1, кузов JF1BM9L92ВG024683, свідоцтво про реєстрацію серії САТ-762287.

Суд, вивчивши матеріали справи в межах заявленого клопотання, дійшов висновку, що заява про скасування заходів забезпечення позову шляхом зняття арешту, підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

В п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін, одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

За ст.129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод(РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя №R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та прецедентна практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Так, практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності до правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Так, у рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

Безумовно, судовий розсуд (ініціатива суду) є елементом свободи судді при вчиненні певних процесуальних дій. Проте межі цієї свободи визначаються завданням суду.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Науменко проти України» від 09.11.2004 року зазначив, що розумність тривалості провадження повинна оцінюватись у світлі конкретних обставин справи з урахуванням критеріїв, напрацьованих Європейським судом, зокрема, складності справи, поведінки заявника і відповідних державних органів та важливості предмета спору для заявника.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 22.12.06р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» - вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Викладене вище є безумовною підставою для задоволення заяви.

Керуючись ст. п. 3, 5 ст. 154 ЦПК України, пп. 2, 4 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 22.12.06р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», -

У Х В А Л И В :

Скасувати заходи забезпечення позову, шляхом зняття арешту з транспортного засобу марки "Subaru-legacy", 2011 року випуску, колір чорний, державний номерний знак НОМЕР_1, кузов JF1BM9L92ВG024683, свідоцтво про реєстрацію серії САТ-762287.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в п'ятиденний строк з дня винесення ухвали апеляційної скарги.

Суддя І.С.Шаповалова