УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" лютого 2016 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючої судді Яровенко Н. О.,

при секретарі Бондаревій Ю. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві подання головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Торбинської О.М., заінтересовані особи ОСОБА_2, Державна податкова інспекція у Дніпровському районі м. Києва про виділ частки зі спільного майна,-

в с т а н о в и в:

Головний державний виконавець ВДС Дніпровського РУЮ у м. Києві Торбинська О.М. звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва з поданням про про виділ частки зі спільного майна посилаючись на те, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби перебуває виконаче провадження № 36797323 з примусового виконання виконавчого листа № 1/2601/704/2012 виданий 30.12.2012 року Голосіївським районним судом м. Києва про конфіскацію майна, яке на праві власності належить ОСОБА_2 Постановами державного виконавця від 22.02.2013 року було відкрито виконавче провадження та накладено арешт на майно боржника. Єдиним майном боржника ОСОБА_2 є 1/3 частина АДРЕСА_1. Тому, для задоволення вимог стягувача, просить виділити частку із спільного майна боржника ОСОБА_2, що належить йому на праві власності, а саме: 1/3 частина АДРЕСА_2.

В судове засідання державний виконавець, представник стягувача не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідломлені належним чином.

Представник боржника в судове засідання не з`явився, надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. Зокрема, через канцелярію суду, були подані письмові заперечення в яких проти задоволення подання заперечує в повному обсязі та просить відмовити у його задоволенні.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 379 ЦПК України, неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, у Відділі державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві з 22.03.2013 року перебуває виконавче провадження № 36797323 з примусового виконання виконавчого листа № 1/2601/704/2012 виданого 30.12.2012 року Голосіївським районним судом м. Києва про конфіскацію майна, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_2.

За нормою ч. 1 ст. 379 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного виконавця.

Частиною 6 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Частиною 2 ст. 355 Цивільного кодексу України передбачено, що майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Головний державний виконавець ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві Торбинська О.М. зазначає, що за повідомленням Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на нерухоме майно № 32488 (И-2014) від 11.04.2014 року, за боржником ОСОБА_2 на праві приватної власності зареєстровано 1/3 частини квартири АДРЕСА_3.

Однак, з копії свідоцтва про право власності на житло від 07 лютого 2000 року вбачається, що АДРЕСА_1 належить на праві приватної, спільної сумісної власності гр. ОСОБА_3 та членам її сім`ї: ОСОБА_4, ОСОБА_2 у рівних долях, тобто без визначення конкретної частини боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Спільна сумісна власність є власністю двох або більше осіб на одне і те ж майно і в цьому розумінні вона є ідентичною із спільною частковою власністю. Із змісту ч. 1 ст. 368 ЦК випливає, що центральною особливістю права спільної сумісної власності є відсутність визначення часток учасників. Іншими словами, на відміну від спільної часткової власності, права учасників якої мають вираження у вигляді ідеальної (арифметичної) частки у праві спільної власності, що дозволяє визначити відповідний обсяг їх прав та обов'язків при здійсненні права, а на конкретну частину майна - при виділі частки або при її поділі, право кожного співвласника у спільній сумісній власності поширюється на усе майно, без ідеального вираження частки у праві спільної власності.

Відповідно правової позиції Верховного Суду України у постанові № 6-12цс13 від 03.04.2013 року, кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі.

Слід звернути увагу на пункт 12 листа ВССУ «Про практику розгляду судами процесуальних, пов'язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах», підготовленого на виконання постанови Пленуму ВССУ № 8 від 25.09.2015 року відповідно до якого, у разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця. Таким чином, вирішення процесуального питання про визначення частки, необхідне для примусового иконання рішення у разі звернення стягнення на майно. Порядок визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, встановлено ст. 379 ЦПК України. За правилами вказаної статті, суд не просто визначає, а саме виділяє частину майна з метою подальшого звернення стягнення на неї.

В даному випадку, виділ частини квартири, якою володіє ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності зі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є неможливим, з огляду на те, що встановити конкретну частину, в рамках зазначеного подання, відсутні правові підстави.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що подання задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 33 Конституції України, ст.ст. 5, 11 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», ст.ст. 208, 210, 377-1 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

В задоволенні подання головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Торбинської О.М., заінтересовані особи ОСОБА_2, Державна податкова інспекція у Дніпровському районі м. Києва про виділ частки зі спільного майна - відмовити.

До суду може бути подана апеляційна скарга на ухвалу суду протягом п'яти днів з дня її проголошення, а особами, які не були присутні при її оголошенні протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Н. О. Яровенко