22-ц/775/326/2016(м)
Категорія 69 Головуючий у 1 інстанції Харитонова Г.Л.
Суддя - доповідач Мальцева Є.Є.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

23 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді - Мальцевої Є.Є.

суддів - Песоцької Л.І., Ткаченко Т.Б.

секретар - Собецька О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 лютого 2016 року у справі за заявою ОСОБА_1, зацікавлена особа: Управління Пенсійного фонду України в Іллічівському районі міста Маріуполя, про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И Л А:

21 вересня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, у якій просила встановити факт втрати постійного та основного джерела засобу до існування після смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та належність йому трудової книжки. В заяві зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_2, з яким вона проживала сім'єю без реєстрації шлюбу з березня 1995 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 року. Протягом всього часу сумісного життя її чоловік отримував значно більшу заробітну плату, ніж вона, а в подальшому він отримував в декілька разів більшу пенсію, у зв'язку з чим доходи чоловіка були для неї постійним та основним засобом для існування. Після смерті чоловіка вона не має можливості отримувати його пенсію, як годувальника, оскільки їй було відмовлено в ГІФУ в такому зверненні. Заявниця намагалася зібрати документи, про необхідність яких їй вказував ПФУ. Так, після відмови пенсійного фонду вона зверталася до КСН щодо видачі їй довідки про знаходження її на утриманні чоловіка, але ОСОБА_1 було роз'яснено, що складання таких документів не входить в компетенцію КСН. Крім того, у пенсійному фонді їй пояснили, що у трудовій книжці її чоловіка є виправлення. На теперішній час вона отримує мінімальну пенсію, але вважає, що має право на пенсію в розмірі 50 відсотків пенсії чоловіка, що буде більше, ніж сума, яку вона отримує. Тому ОСОБА_1 звернулася до суду та просила встановити факт втрати постійного та основного джерела засобу до існування після смерті її чоловіка ОСОБА_2, з березня 1995 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 року, та у зв'язку із наявністю виправлень встановити факт належність трудової книжки ОСОБА_2.

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 лютого 2016 року у задоволені заяви ОСОБА_1, зацікавлена особа: УПФУ в Іллічівському районі м.Маріуполя, про встановлення факту, що має юридичне значення, відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність викладеного у рішенні фактичним обставинам у справі, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким її заяву задовольнити у повному обсязі. Посилалась на те, що суд першої інстанції при вирішенні справи відповідно до заявлених вимог не взяв до уваги рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16.07.2015 року, яким встановлено факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу як чоловік і жінка між нею та ОСОБА_2. Зазначала, що суд відмовив їй у задоволені клопотань про допит свідків та належно не оцінив її власні пояснення по справі. Вказувала, що у порушення норм ст.131 ЦПК України, під час розгляду справи суд постійно приймав нові довідки від зацікавленої особи, які нею до теперішнього часу отримані не були та про існування яких вона не знала.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1., яка підтримала доводи апеляційної скарги, просила рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити її заяву, заперечення представника зацікавленої особи Управління Пенсійного фонду України в Іллічівському районі міста Маріуполя - ОСОБА_3, яка просила залишити рішення без змін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З матеріалів справи вбачається, що заявниця ОСОБА_1 з березня 1995 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 року проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу як дружина з чоловіком з ОСОБА_2. Дані обставини встановлені рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 16.07.2015 року (а.с.11).

Після смерті ОСОБА_2 ОСОБА_1 звернулася до УПФУ в Іллічівському районі м.Маріуполя з заявою про перехід з її пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника. Рішенням № 6403 від 11.01.2016 року ОСОБА_1 було відмовлено в переході з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника, оскільки у неї відсутнє свідоцтво про укладання шлюбу та титульний лист в трудовій книжці померлого годувальника оформлено неналежним чином (а.с.35,36).

Відмовляючи у задоволені позовних вимог ОСОБА_1, суд, керуючись ч.1,2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст. 21, 36 Сімейного Кодексу України, зазначав, що заявниця ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не перебували у зареєстрованому шлюбі, тобто не є чоловіком та дружиною. Встановлення факту того, що вона втратила постійне та основне джерело засобу до існування після смерті ОСОБА_2, а також того, що у трудовій книжці, яка була заповнена 22.08.1961 року, було допущено описку і вона належить померлому ОСОБА_2, не буде породжувати для заявниці ніяких юридичних наслідків, тому немає підстав для встановлення судом фактів, про які просить заявниця.

З таким висновком суду неможливо не погодитися.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно з частиною другою статті 5 Закону № 1058-IV виключно цим законом визначаються, зокрема, коло осіб, які підлягають загальнообов'язковому страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону № 1058-IV види пенсійного забезпечення, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення.

За пунктом 16 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно із положеннями абзацу двадцять другого статті першої Закону № 1058-IV як пенсії розуміють щомісячні регулярні пенсійні грошові виплати, які отримують фізичні особи (або члени сім'ї) від держави та спеціальних фондів після досягнення пенсійного віку, в разі інвалідності чи втрати годувальника.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 9 Закону № 1058-IV одним із видів пенсійних виплат є пенсія у зв'язку із втратою годувальника.

Статтею 36 цього Закону встановлено, що пенсія у зв'язку із втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по ІІІ групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу.

Згідно з частиною другою цієї статті непрацездатними членами сім'ї вважаються, зокрема: 1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону; 2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років; 3) чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років.

У цій статті визначені умови, за яких членам сім'ї, зазначеним у її другій частині, призначається пенсія у зв'язку із втратою годувальника, а також закріплено право та умови отримання цієї виплати усиновленими дітьми, пасинками та падчерками, неповнолітніми дітьми, які мають право на пенсію у зв'язку із втратою годувальника, в разі їх усиновлення.

Зі змісту цих норм убачається, що перелік непрацездатних членів сім'ї, яким може бути призначена пенсія у зв'язку із втратою годувальника, є поосібним і вичерпним. Вони не містять правил (велінь), згідно з якими до непрацездатних членів сім'ї померлого годувальника можна відносити осіб за іншими критеріями (ознаками) визначення поняття сім'ї, як-от спільне проживання і ведення господарства, спільний побут, набуття характерних взаємних прав та обов'язків.

Ужиті в Законі № 1058-IV поняття «чоловік» та «дружина» позначають одного з подружжя. За частиною першою статті 21 СК подружжя утворюється тільки на підставі шлюбу - добровільного сімейного союзу жінки та чоловіка, зареєстрованого в державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Згідно зі статтею 36 СК саме шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до частини другої статті 21 СК проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

У законодавстві про пенсійне забезпечення ясно й однозначно визначено, що право на призначення пенсії у зв'язку із втратою годувальника, з-поміж інших категорій осіб, мають одне з подружжя - чоловік чи дружина, до яких жінка чи чоловік, які разом проживають однією сім'єю без шлюбу, не належать.

У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив, що заявник з березня 1995 року і до часу смерті проживала разом з ОСОБА_2 однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Рішенням Пенсійного фонду ОСОБА_1 відмовлено в переході з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника у зв'язку із тим, що у неї відсутнє свідоцтво про укладання шлюбу.

У розумінні пункту 1 частини другої статті 36 Закону № 1058-IV право на призначення пенсії у зв'язку із втратою годувальника мають чоловік або дружина, які перебували в зареєстрованому шлюбі. Жінка та чоловік, які на час смерті померлого годувальника проживали однією сім'єю без шлюбу та/або утримували один одного, не є подружжям, і після смерті того з них, хто за життя утримував другого, той, хто залишився жити, не набуває права на призначення йому пенсійних виплат у зв'язку із втратою годувальника.

Встановлення в судовому порядку факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без шлюбу і визнання за її учасниками статусу члена сім'ї не легітимізує і не може легітимізувати (узаконити) правове становище неодруженої сімейної пари як подружньої, оскільки за законом подружжя утворюється не від тривалості чи стійкості взаємин, а після реєстрації шлюбу в державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Така ж позиція викладена у постанові Судової палата в адміністративних справах Верховного Суду України від 10 березня 2015 року.

Як роз'яснено п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

У зв'язку із тим, що встановлення фактів, про які просить заявник, не породжує для неї ніяких юридичних наслідків, суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні заяви.

А з огляду на те, що висновки суду першої інстанції ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права, причин для визнання його незаконним та скасування немає

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів не погоджується із доводами апеляційної скарги щодо неправильності рішення суду першої інстанції у зв'язку із тим, що суд нібито самовільно тлумачить інше рішення суду, яким встановлений факт проживання заявника з померлим однією сім'єю без реєстрації шлюбу, незаконно не приймаючи таке рішення до уваги, оскільки рішення суду повністю відповідає вимогам ст.ст.212-213 ЦПК України.

У зв'язку із тим, що рішення є правильним і законним, а також виходячи з положення ст.59 ЦПК України, не мають значення доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції безпідставно відмовив заявнику у допиті свідків, оскільки такі докази не є належними та допустимими по справі. Крім того, заявником зовсім не надано суду доказів на підтвердження того, що померлий був її основним годувальником.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи та є безумовною підставою для скасування чи зміни рішення, у справі не встановлено.

Таким чином, колегія суддів, переглядаючи справу в межах апеляційного оскарження та заявлених вимог, підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачає, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню.

При зверненні до апеляційного суду позивачу було відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення по справі. У відповідності до вимог ст.82 ЦПК України, статті 8 Закону України «Про судовий збір», колегія суддів, враховуючи мінімальний розмір пенсії позивача, яка є особою АДРЕСА_1 вважає можливим звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору, пов'язаного з розглядом справи апеляційним судом.

Керуючись ст.ст.307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 лютого 2016 року залишити без змін.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

Є.Є. Мальцева

Л.І. Песоцька

Т.Б. Ткаченко