Справа № 689/2195/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16.03.2016 року Ярмолинецький районний суд Хмельницької області -

головуючий-суддя Баськов М.М.

за участю:

секретаря Кушнір О.М.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Ярмолинці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргуза договором позики,

встановив:

В жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики. На обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 12 вересня 2015 року між ним та ОСОБА_3 був укладений договір позики, відповідно до умов якого він передав відповідачу грошові кошти в сумі 61 тис. грн., які вона зобов'язалася повернути до 1 жовтня 2015 року. Факт укладення договору позики підтверджується наданою відповідачем розпискою. Посилаючись на те, що ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань щодо повернення боргу не виконала, ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача борг у розмірі 61 тис. грн.

В ході судового розгляду позивач та його представник заявлені вимоги підтримали, пославшись на обставини, викладені в позовній заяві. Зокрема позивач пояснив, що він є власником магазину Келих по вул. Чапаєва в смт. Ярмолинці. Протягом двох місяців в нього в магазині одним із продавців працювала ОСОБА_3 У вересні 2015 року він провів ревізію у вказаному магазині і виявив нестачу товарів на суму 61 тис. грн. Оскільки до цього нестачі не було, а вона виникла під час роботи ОСОБА_3, яка три тижні поспіль працювала сама в магазині, то вони вирішили зобов'язання з відшкодування збитків замінити позикою. ОСОБА_3 сама запропонувала написати розписку, де була б вказана сума нестачі товарів, виявлена під час ревізії. Будь-якого тиску він на відповідача не здійснював. Також позивач визнав, що грошових коштів, сума яких вказана в розписці, виданої відповідачем, він ОСОБА_3 не передавав.

Відповідач та його представник позов не визнали.

ОСОБА_3 пояснила, що вона на протязі шести місяців працювала продавцем в магазині позивача, де здійснювалася торгівля алкогольними напоями та цигарками. 11 вересня 2015 року вечором ОСОБА_1 приїхав в магазин та забрав всі документи, а наступного дня ранком він знову приїхав в магазин і повідомив, що під час ревізії було виявлено нестачу товарів на суму 61 тис. грн. Після цього він викликав в магазин іншого продавця ОСОБА_5, яка є її змінницею, і вже в присутності останньої змусив її написати розписку, що нібито вона взяла в нього в борг 61 тис. грн. Дану розписку вона писала під тиском, ніякої нестачі товарів не було, грошей вона в нього не брала.

Представник відповідача пояснив, що договір позики, про укладення якого свідчить розписка, написана ОСОБА_3, не може вважатися таким, що був укладений між сторонами, оскільки грошові кошти не були передані позичальнику. Фактично між сторонами мали місце трудові відносини, а тому договір позики, про укладення якого стверджує позивач, є удаваним правочином.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши докази по справі, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 з березня 2015 року по вересень 2015 року працювала продавцем в магазині Келих, який знаходиться по вул. Чапаєва в смт. Ярмолинці, власником якого є ОСОБА_1

12 вересня 2015 року ОСОБА_1 приїхав в магазин, де знаходилася ОСОБА_3, і почав висловлювати на її адресу претензії, що нібито вона допустила нестачу товарів в магазині на суму 61 тис. грн.

В той же день, за наполяганням ОСОБА_1 відповідач написала розписку про те, що вона позичила у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 61 тис. грн., які зобов'язалася повернути до 1 жовтня 2015 року.

Сторони в судовому засіданні визнали, що грошові кошти в сумі 61 тис. грн. ОСОБА_3 не отримувала.

Крім того, даний факт підтверджується поясненнями свідка ОСОБА_6, яка ствердила, що вона була присутня, коли ОСОБА_1 повідомив ОСОБА_3 про нестачу товарів в магазині на суму 61 тис. грн. і змусив її написати розписку про отримання вказаної суми в борг.

Який саме договір укладено між сторонами сторони не пояснюють і належних доказів на підтвердження правової природи договору суду не надають.

З виданої ОСОБА_3 розписки не вбачається, що сторони між собою уклали договір про новацію зобов'язань. В цій розписці не зазначено, які ж зобов'язання виникли між сторонами, що ці зобов'язання сторони розпискою припиняють і на підставі розписки між ними виникають зобов'язання за договором позики (новація зобов'язань).

Відповідач ОСОБА_3 та її представник заперечують укладення договору про новацію зобов'язання, а позивачем, окрім розписки, не надано допустимих та належних письмових доказів, які б підтвердили укладення правочину щодо новації зобов'язань.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

При цьому суд враховує висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 по справі №6-1967цс15, який в силу ст. 360-7 ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права

У вказаній постанові Верховний Суд України констатував, що досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

В силу статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Позивач ОСОБА_1 не позбавлений можливості відновити свої порушені права на одержання коштів від ОСОБА_3 за деліктним зобов'язанням, якщо доведе належними і допустимими доказами характер та правову природу укладеного договору.

Таким чином, з урахуванням принципів диспозитивності та змагальності, суд при вирішенні спору виходить з підстав заявленого позову, доведеності чи недоведеності укладеного договору позики та новації зобов'язань, а тому позов задоволенню не підлягає.

На підставі ст. 202, 207, 1046, 1047 ЦК України, керуючись ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики від 12 вересня 2015 року в сумі 61000 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Хмельницької області через суд першої інстанції шляхом подачі протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя підпис

Копія вірна:

Суддя М.М.Баськов