У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Парінова І.К., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 20 січня 2016 року в справі за позовом сільськогосподарського виробничого кооперативу «Вільнянськ» до ОСОБА_2, фермерського господарства «Форт», третя особа - реєстраційна служба Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області, про визнання договору оренди земельної ділянки недійсними, скасування його державної реєстрації, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до сільськогосподарського виробничого кооперативу «Вільнянськ», третя особа - реєстраційна служба Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області, про розірвання договору оренди земельної ділянки, скасування його державної реєстрації,

в с т а н о в и в:

У серпні 2015 року сільськогосподарський виробничий кооператив «Вільнянськ» (далі - СВК «Вільнянськ») звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, фермерського господарства «Форт» (далі - ФГ «Форт»), обґрунтовуючи вимоги тим, що 01 липня 2004 року між СВК «Вільнянськ» та ОСОБА_3 було укладено договір оренди земельної ділянки площею 6,74 га строком на 10 років, державна реєстрація якого відбулася 05 квітня 2007 року. Проте, СВК «Вільнянськ» стало відомо про існування іншого договору оренди тієї ж земельної ділянки, що був укладений 21 травня 2014 року із ФГ «Форт». Посилаючись на те, що земельна ділянка перебувала і перебуває в користуванні СВК «Вільнянськ» на підставі належним чином укладеного та зареєстрованого договору оренди, строк дії якого не сплив, земельна ділянка до укладення спірного договору у позивача не вилучалася, користування нею припинено не було, а у самому договорі відсутня така істотна умова як кадастровий номер земельної ділянки, позивач просив суд визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 21 травня 2014 року, укладений між ФГ «Форт» та ОСОБА_2, скасувати рішення про його державну реєстрацію, а також усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 08 жовтня 2015 року у порядку правонаступництва після померлого ОСОБА_3 до участі у справі у якості відповідача залучений ОСОБА_2, який в порядку спадкування набув право власності на вказану земельну ділянку.

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до СВК «Вільнянськ», в обґрунтування своїх вимог послався на те, що відповідно до ч. 1 п. 40 договору оренди земельної ділянки від 01 квітня 2004 року перехід права власності на земельну ділянку до іншої особи є підставою для розірвання договору оренди. Крім того, згідно з правовою позицією Верховного Суду України у справі від 18 грудня 2013 року № 6-127цс13 строк дії договору оренди земельної ділянки обчислюється з моменту його підписання сторонами, а не з моменту його державної реєстрації, тобто на момент звернення ТОВ «Вільнянськ» до суду з позовом строк дії укладеного із ним договору оренди земельної ділянки скінчився, отже на момент розгляду справи договір оренди земельної ділянки від 01 липня 2004 року, укладений між СВК «Вільнянськ» та ОСОБА_3, є припиненим. Посилаючись на вказане, ОСОБА_2 просив розірвати вказаний вище договір оренди земельної ділянки разом із додатковою угодою від 28 травня 2009 року та скасувати їх державну реєстрацію.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 23 жовтня 2015 року у задоволенні позовну СВК «Вільнянськ» відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково. Розірвано договір оренди землі від 01 липня 2004 року та додаткову угоду до цього договору від 28 травня 2009 року, укладені між ОСОБА_3 того, як орендодавцем, та СВК «Вільнянськ» як орендарем. В задоволенні іншої частини зустрічного позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 20 січня 2016 року рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 23 жовтня 2015 року скасовано й ухвалено нове, яким позов СВК «Вільнянськ» задоволено частково. Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки, розташованої на території Московської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, кадастровий № НОМЕР_1, укладений 21 травня 2014 року між ОСОБА_2 та ФГ «Форт». У задоволенні позовних вимог СВК «Вільнянськ» про скасування державної реєстрації договору оренди земельної ділянки від 21 травня 2014 року, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до СВК «Вільнянськ» відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції й залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина 1 статті 335 ЦПК України).

Встановлено, що оскаржуванерішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанцій не спростовують.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене ст. 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору оренди земельної ділянки. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа.

Реєстрація договору є адміністративним актом, тобто елементом зовнішнім щодо договору.

Так, суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції й ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 212 ЦПК України), з урахуванням фактичних обставин справи і вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, керуючись нормами ЦК України, Закону України «Про оренду землі» та п. 8 постанови пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», обґрунтовано виходив із того, що ОСОБА_2 до закінчення дії договору оренди землі від 01 липня 2004 року, укладеного із СВК «Вільнянськ», уклав 21 травня 2014 року договір оренди землі з ФГ «Форт».

Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 18 грудня 2013 року у справі № 6-127цс13.

Також, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що зустрічні вимоги ОСОБА_2 не підлягають задоволенню, оскільки ОСОБА_2 не доведено наявність підстав для розірвання договору оренди земельної ділянки від 01 липня 2004 року.

Згідно з пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Доводи касаційної скарги і зміст оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції не дають підстав для висновку про те, що судом допущено порушення або неправильне застосування норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, та зазначені доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом сільськогосподарського виробничого кооперативу «Вільнянськ» до ОСОБА_2, фермерського господарства «Форт», третя особа - реєстраційна служба Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області, про визнання договору оренди земельної ділянки недійсними, скасування його державної реєстрації, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до сільськогосподарського виробничого кооперативу «Вільнянськ», третя особа - реєстраційна служба Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області, про розірвання договору оренди земельної ділянки, скасування його державної реєстрації, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 20 січня 2016 року.

Копію цієї ухвали та додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ І.К.Парінова