"31" березня 2016 р.
Справа №642/7173/15-ц
Провадження №2/642/339/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2016 р. Ленінський районний суд м. Харкова

у складі:

головуючого Лазарєва А.В.,

секретаря Клименко О.О. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ленінського районного суду м. Харкова справу за позовом публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 156846 гр. 26 коп., -

ВСТАНОВИВ:

21.08.2015 р. до Ленінського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» до відповідача ОСОБА_2 з проханням стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» заборгованість за кредитним договором №417 від 23.08.2007 р. в сумі 156846,26 гр., мотивуючи тим, відповідач не виконує належним чином умови кредитного договору і станом на 31.07.2015 р. має заборгованість в сумі 156846,26 гр., з них: кредит 7097,88 дол. США; відсотки 267,56 дол. США; комісія за РО 123,12 гр.; штраф/пеня за несвоєчасне погашення кредиту (неустойка) 2010,46 гр.. У заяві зазначено, що позивач зі своєї сторони виконав договірні зобовязання за кредитним договором в повному обсязі, а відповідач від виконання зобовязань ухиляється. Відповідач порушив свої зобовязання щодо щомісячного повернення частини кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом, а також плату за управління кредиту, які передбачені п.2.5 кредитного договору. Так, з березня 2010 р. виникла прострочена заборгованість за кредитом

За клопотанням представника позивача судове засідання проведено в режимі відео конференції.

Під час слухання справи представник позивача позовні вимоги підтримав і дав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві обставинами.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував та пояснив, що позивачем вказано як підставу позову той факт, що, ніби то, з березня 2010 р. відповідачем не виконуються зобовязання за кредитним договором, але це не відповідає дійсності. Протягом 2010 р. відповідач належним чином виконував взяті на себе зобов»язання за кредитним договором, про що свідчить наданий позивачем розрахунок заборгованості. Позивачем надано до суду недостовірні дані щодо стану розрахунків та платіжної дисципліни відповідача., що полягає в наступному.

Позовна заява надіслана до суду позивачем датована 20.07.2015 р.. До заяви додано розрахунок заборгованості за кредитним договором за період з 24.08.2007 р. по 31.07.2015 р. включно. Тобто фактично позивачем визначено зобовязання відповідача наперед, що призвело до спотворення інформації про реальний стан розрахунків позичальника. У той же час відповідачем 16.07.2015 р. повністю погашено усю наявну прострочену заборгованість за кредитним договором, що підтверджується квитанцією №195219 на суму 6632,18 гр.. Проте позивач надав до суду позов про стягнення заборгованості датований 20.07.2015 р. з розрахунком заборгованості по 31.07.2015 р., який підписано спеціалістом банку 01.07.2015 р., що свідчить про спотворення позивачем інформації з метою введення суду в оману стосовно дійсних обставин справи та про безпідставність позовних вимог. На момент звернення до суду будь-яка прострочена заборгованість по кредитному договору була відсутня. Кредитним договором чітко визначено порядок дострокового виконання відповідачем взятих на себе зобовязань, а саме, п.2.7.2 кредитного договору визначено, що виконання боргових зобовязань повинно бути проведено відповідачем протягом 7 робочих днів з дати отримання ним відповідної вимоги. Таким чином, станом на сьогоднішній день відсутні будь-які підстави для дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволення позову необхідно відмовити з наступних підстав.

23.08.2007 року між ВАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №417. Згідно п.п.1.1, 1.2, 1.3 кредитного договору банк, тобто позивач надав відповідачу кредит на проведення розрахунків по договору купівлі-продажу нерухомого майна в сумі 39500 доларів США за строком повернення 23.08.2032 року.

Відповідно до п.1.4 кредитного договору за користування кредитними коштами встановлена процентна ставка у розмірі 13% річних. При умові невиконання позичальником п.2.7.1.2. та 2.7.1.3. кредитного договору плата за користування кредитними коштами встановлюється у розмірі 16% річних. За обслуговування кредиту згідно п.1.4.1. установлюється щомісячна плата у розмірі 59,84 гр., що становить 0,03% від суми кредиту.

У відповідності до п.2.5.1. кредитного договору позичальник зобов»язується щомісячно до дати, встановленої у Графіку, поповнювати свій поточний рахунок шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням, у сумі не менш суми чергового погашення відповідної частини кредиту, процентів та інших плат, встановлених у Графіку.

Згідно п.2.7.1. кредитного договору незважаючи на інші положення цього договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому, або у визначеній частині у випадках вказаних у п.2.7.1.1 - 2.7.1.3.

При цьому, як зазначено у п.2.7.2 кредитного договору, виконання боргових зобов»язань повинно бути проведено позичальником та/або поручителем протягом 7 робочих днів з дати отримання позичальником відповідної вимоги.

Відповідно до ст..1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором.

Судом встановлено, що дані про заборгованість відповідача не відповідають дійсності.

Про це свідчать наступні факти.

Позивач надав до суду позов про стягнення заборгованості датований 20.07.2015 р. з розрахунком заборгованості по 31.07.2015 р., який підписано спеціалістом банку 01.07.2015 р. ( а. с. 23 26). Тобто розрахунок заборгованості позивачем зроблено наперед.

Згідно наданого позивачем розрахунку відповідач протягом 2010 р. належним чином виконував взяті на себе зобов»язання за кредитним договором ( а. с. 23 24), але у позовній заяві зазначено, що з березня 2010 р. у відповідача виникла прострочена заборгованість за кредитом, що не відповідає дійсності ( а. с.2).

При розрахунку заборгованості позивачем не враховані грошові кошти, які відповідач сплатив за квитанціями для подальшого погашення заборгованості по кредиту: 13.01.2015 р. 3703,12 гр.; 13.05.2015 року 2063,76 гр.; 03.06.2015 р. 2107,08 гр.; 15.07.2015 р. 2199,53 гр.; 16.07.2015 р. 6632,18 гр.; 12.08.2015 р.; 25.09.2015 р. 2146,45гр.; 09.10.2015 р. 2129,93 гр.; 19.11.2015 р. 2869,62 гр.; 27.112015 р. 2359,73 гр., 11.12.2015 р. 2804,20 гр.; 06.01.2016 р. 3567,55 гр.; 29.12.2015 р.; а також за квитанціями для подальшого погашення комісії по кредиту: 13.01.2015 р. 60 гр.; 13.05.2015 р. 56,24 гр.; 03.06.2015 р. 60 гр.; 15.07.2015 р. 70 гр.; 16.07.2015 р. 100 гр.; 12.08.2015 р. 120 гр.; 25.09.2015 р. 100 гр.; 09.10.2015 р. 60 гр.; 11.12.2015 р. 100 гр.; 06.01.2016 р. 62,45 гр. ( а. с. 70 - 82).

Позивачем та його представником не надано суду доказів тому, що відповідачу у відповідності до п. 2.7.2. кредитного договору була направлена і ним отримана вимога про виконання боргових зобовязань.

За наведених вище обставин суд вважає, що підстав для задоволення позову у теперішній час не вбачається.

Приймаючи до уваги, що позивач у відповідності до п.22 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від оплати судового збору і у задоволенні позову відмовлено, судовий збір згідно ч.4 ст.88 ЦПК України компенсується за рахунок держави.

Керуючи ст. ст. 88 ч.4, 212 215 ЦПК України, ст. ст. 1049, 1054 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Ленінський районний суд м. Харкова протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя А.В. Лазарєв