Справа № 266/165/15-ц
Провадженя№ 2/266/33/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

31.03.2016 м. Маріуполь

Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Курбановой Н.М.

при секретарі - Жирковой М.В.,

розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства Азовзагальмаш про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку, компенсацію за недоотримане молоко та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 акціонерного товариства Азовзагальмаш про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку, компенсацію за недоотримане молоко та моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що з 18 липня 2011 року вона працювала у відповідача машиністом крана 4 розряду. Наказом № 1189 к від 24.11.2014 року вона була звільнена з роботи по п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з скороченням штату працівників. За період з липня 2014 року по 24 листопада 2014 року (день звільнення по скороченню) їй відповідачем була не виплачена заробітна плата в сумі 5777,82грн. Внаслідок цього у відповідача переді нею утворилася заборгованість в сумі 5777,82 грн., яку виплатити мені відмовилися, у зв'язку з відсутністю грошових коштів. Вважає дії відповідача незаконними, оскільки у відповідності з ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць, через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. У зв'язку з цим сума заборгованості відповідача перед нею складає 5777,82 грн. Порушення відповідачем її законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Моральну шкоду вона оцінює у 5 00,00 грн. На підставі переліченого просив суд стягнути з відповідача нараховану, але не виплачену позивачу заробітну плату в сумі 5777,82 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку за період з 24.11.2014 року по день винесення рішення та моральну шкоду у розмірі 500,00 грн.

В ході слухання справи представником позивачки ОСОБА_1, ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності, неодноразово було зменшено та уточнено розмір позовних вимог, які в остаточній редакції зводяться до наступного.

Позивачка просить суд стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства Азовзагальмаш на її користь компенсацію за недоотримане молоко за період з 18.07.2011 року (день прийняття на роботу) по 19.01.2014 року, тобто по день переводу на іншу роботу без шкідливих умов праці в розмірі 4556,79 грн., середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.11.2014 року по 14.03.2016 року в розмірі 34633,20 грн., моральну шкоди у розмірі 1000,00 грн. та судові витрати.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності, у відкритому судовому засіданні надали пояснення, аналогічні викладеним у позові просили його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства Азовзагальмаш, ОСОБА_4, що діє на підставі довіреності, надала письмові заперечення проти позову та вважає позовні вимоги необґрунтованими , посилаючись на те, що 03.02.2015 р. з позивачем був проведений повний розрахунок, що підтверджується довідкою №238/ро-13 від 03.02.2015 p., платіжним дорученням 1411 від 02.02.2015 р., та платіжною відомістю ПАТ «Азовзагальмаш» за лютий 2015 року. На підставі вищенаведеного вважає, що обов'язок підприємства щодо остаточного та повного розрахунку при звільнені з позивачем виконаний. Крім того, у своєму позові позивач вимоги про компенсацію їй молока нічим на обґрунтовує, не зазначає суму такої компенсації, період, за який їй потрібно було молоко, не надані докази неотримання нею молока. Надати копії звітних відомостей на видачу профілактичного молока не є можливим, так як закінчився строк зберігання. Претензій з боку позивача з питання не видачі їй молока за час роботи на підприємстві також не надходило. Звернула увагу суду, що 20.01.2014 року позивачка була переведена в цех №401 на робоче місце з нормальними умовами праці №346 та в період з 20.01.2014 по 24.11.2014 року не мала права на отримання будь-яких пільг та компенсацій. Додаткову відпустку за період роботи в цеху №401 з 18.07.2011 року по 19.01.2014 року (включно) було їй надано у повному обсязі, що підтверджується копією особової карточки робітника, копіями листів за квітень-травень 2013, березень квітень 2014 року, червень липень 2012 року. Що стосується стверджень позивачки про спричинення їй моральної шкоди, то ці твердження викликають сумніви та не обгрунтовані, тому вважає, що вимоги позивачки щодо стягнення зазначених у позовній заяві сум є неправомірними. Просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Згідно ч.4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, вислухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено й підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 18.07.2011 року по 24.11.2014 року перебувала у трудових відносинах із ОСОБА_2 акціонерним товариством Азовзагальмаш, що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці (а. с. 4-5).

Згідно з довідкою, наданою відповідачем за підписом в.о. головного бухгалтера ОСОБА_2 акціонерного товариства Азовзагальмаш від 03.02.2015 року №238/ро-13, заборгованості по заробітній платі станом на 09.02.2015 року перед ОСОБА_1 не має, так як вона була виплачена 03.02.2015 року, згідно платіжного доручення 604411 від 02.02.2015 року. (а.с. 36).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про оплату праці" заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується робітникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погоджені з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Частиною 2 статті 233 КЗпП України передбачено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачем при звільненні ОСОБА_1 не була виплачена заборгованість по заробітній платі з 18 липня2014 року по 24.11.2014 в розмірі 5777,82 грн. та ця сума сумма була виплачена відповідачем 03.02.2105 року.

Крім того, згідно довідки про кількість нарахованих та використаних днів основної та додаткової щорічних відпусток по колишньому робітнику цеха №401 ОСОБА_1, таб.№95299 за період роботи з 18.07.2011 року по 24.11.2014 року, компенсація за дні невикористаної відпустки колишньому робітнику ОСОБА_1, таб.№95299 урахована при розрахунку, згідно особового рахунку за листопад 2014 року по цеху №401( а.с.84об). Станом на 24.11.2014 (дата звільнення) дні додаткової щорічної відпустки ОСОБА_1 використані у повному обсязі (а.с.80).

На підставі ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд керується наступним.

ОСОБА_1 була звільнена з роботи 24 листопада 2014 року, роботодавець розрахувався з нею остаточно 03.02.2105 року.

Середньоденна заробітна плата в розмірі 121,52 грн. сторонами не оспорюється ( а.с.55).

Згідно графіку роботи позивачка повинна була відпрацювати у листопаді 2014 року 4 робочі дні, у грудні 2014 року 23 робочі дні, у січні 2015 року 20 робочих днів та у лютому 2015 року 1 робочий день, а всього 48 робочих днів.

Таким чином, з моменту звільнення відповідачки та по день виплати відповідачем їй заробітної плати у повному обсязі 03.02.2015 року, виходячи з графіку роботи позивачки та середньоденної заробітної плати з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню середня зарплата за затримку її виплати у розмірі 5832, 96 грн (48 робочих днів х121,52 грв).

При вирішенні питання щодо стягнення суми компенсації за недоотримане молоко у розмірі 4556,79 грн на користь позивачки, суд приходить до висновку, що в цій частині позовні вимоги не обгрунутовані на законі та задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 94 КЗпП Ураїни ,заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі ст. 97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.

Відповідно до ст. 166 КЗпП України, на роботах з шкідливими умовами праці працівникам видаються безплатно за встановленими нормами молоко або інші рівноцінні харчові продукти. На роботах з особливо шкідливими умовами праці надається безплатно за встановленими нормами лікувально-профілактичне харчування.

У силу ст. 13 КЗпП перелік робіт і професій, які надають право на одержання молока або інших рівноцінних харчових продуктів, повинен затверджуватися як додаток до колективного договору.

Згідно п.9.1.12 колективних договорів на 2011-2012, на 2012-2013 роки ОСОБА_2 акціонерного товариства Азовзагальмаш, галузі машинобудування та металообробки України, робітникам, зайнятим на роботах з шкідливими умовами праці, у відповідності з НПАОП 0.00-4,36-87 «Про порядок безкоштовної видачі молока або інших рівноцінних харчових продуктів робітникам і службовцям, зайнятим на роботах з шкідливими умовами праці» за результатами атестації робочих місць за умовами праці згідно з додатком №№3 та 4 безкоштовно видавати молоко за 0,5 л або інші рівноцінні харчові продукти (500гр. кефіру, кислого молока та ін.) і 0,25 л фруктового соку (працівникам, які контактують з неорганічними сполуками свинцю) в зміну незалежно від її тривалості і в дні фактичної зайнятості працівника на роботах, пов'язаних зі шкідливим виробництвом, за умови зайнятості не менше 45% часу робочої зміни.

Згідно п.9.1.12 колективних договорів на 2014-2015, на 2013-2014 роки ОСОБА_2 акціонерного товариства Азовзагальмаш, галузі машинобудування та металообробки України, робітникам, зайнятим на роботах з шкідливими умовами праці, у відповідності з НПАОП 0.00-4,36-87 «Про порядок безкоштовної видачі молока або інших рівноцінних харчових продуктів робітникам і службовцям, зайнятим на роботах з шкідливими умовами праці» за результатами атестації робочих місць за умовами праці згідно з додатком №3 безкоштовно видавати молоко за 0,5 л або інші рівноцінні харчові продукти (500гр. кефіру, кислого молока та ін.) і 0,25 л фруктового соку (працівникам, які контактують з неорганічними сполуками свинцю) в зміну незалежно від її тривалості і в дні фактичної зайнятості працівника на роботах, пов'язаних зі шкідливим виробництвом, за умови зайнятості не менше 45% часу робочої зміни. Видавати безкоштовно спецхарчування по раціону № 2 для працюючих в особливо шкідливих умовах праці згідно з додатком № 4.

Згідно додатку №3 до КД на 2011 визначено перелік професій робочих та спеціалістів, яким видається молоко по 0,5 л в дні роботи у звязку з шкідливими умовами праці, а саме: цех №401 п.2 машиніст крана на виробничих ділянках.

Згідно бухгалтерської довідки ОСОБА_2 акціонерного товариства Азовзагальмаш від 23.04.2015 №100/23, ціна за 1 літр молока (3,2%) на обєктах ОООП ПАТ «АЗМ» цех 100 складала: період січень 2012 року по вересень 2013 року 7,67 грн., період жовтень 2013 року по червень 2014 року 8,04 грн., період липень 2014 року по жовтень 2014 року 6,67 грн., період листопад 2014 по грудень 2014 року 5,69 грн. (а.с.51).

Відповідно до 1.3. Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомітету статистики України 13.01.2004 N 5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 р.за N 114/8713( далі - Інструкція) для оцінки розміру заробітної плати найманих працівників застосовується показник фонду оплати праці. До фонду оплати праці включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцінені в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат. Фонд оплати праці складається з:фонду основної заробітної плати; фонду додаткової заробітної плати; інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Відповідно до п.3.19 ч. 3 Інструкції , до інших виплат, що не належать до фонду оплати праці, відноситься вартість виданого згідно з діючими нормами спецодягу, спецвзуття та інших засобів індивідуального захисту, мийних та знешкоджувальних засобів, молока та лікувально-профілактичного харчування або відшкодування витрат працівникам за придбання ними спецодягу та інших засобів індивідуального захисту в разі невидачі їх адміністрацією.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 , якою було затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати, п.п.ж пункту 4, встановлено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються: ж) вартість безплатно виданого спецодягу, спецвзуття та інших засобів індивідуального захисту, мила, змивних і знешкоджувальних засобів, молока та лікувально-профілактичного харчування.

Постановою Держкомпраці і Президії ВЦРПС "Про порядок безплатної видачі молока або інших рівноцінних харчових продуктів робітникам та службовцям, зайнятим на роботах з шкідливими умовами праці" підприємствам надане право самостійно вирішувати питання, пов'язані з безплатної видачею працівникам молока або інших рівноцінних харчових продуктів. Основою для прийняття відповідних рішень є Перелік хімічних речовин, при роботі з якими у профілактичних цілях рекомендується вживання молока або інших рівноцінних харчових продуктів.

Постановою "Про порядок забезпечення безплатної видачі молока або рівноцінних харчових продуктів робітникам та службовцям, зайнятим на роботах з шкідливими умовами праці" встановлені такі умови безплатної видачі працівникам молока або інших рівноцінних харчових продуктів: а) молоко видається по 0,5 літра за зміну, незалежно від її тривалості, у дні фактичної зайнятості працівника на роботах, пов'язаних з виробництвом або застосуванням хімічних речовин, передбачених у зазначеному вище Переліку; б) видача і вживання молока повинні провадитися в буфетах, їдальнях або у спеціально обладнаних приміщеннях; в) забороняється виплачувати гроші замість видачі молока, видавати молоко за одну чи кілька змін наперед, за минулі зміни, видавати молоко додому, заміняти іншими товарами та продуктами.

Таким чином, діючим законодавством не передбачено включення до фонду оплати праці вартості молока, вартість молока не входить до розрахунку розміру середнього заробітку, не включена до заохочувальних та компенсаційних виплат. Крім того, законодавець прямо забороняє виплату працівнику роботодавцем грошей замість молока, а також стягнення з роботодавця компенсації за не отримане молоко, яке повинно видаватися на підприємстві із шкідливими умовами праці, тому в цій частині позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У відповідності із п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних та з урахування інших обставин.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, судом встановлено, що внаслідок несвоєчасної виплати відповідачем позивачці заробітної плати при звільнені, їй була спричинена моральна шкода, бо відсутність належних до виплати коштів потребувала від позивачка додаткових зусиль для організації свого життя, але заявлений позивачкою розмір моральної шкоди 1000,00 грн. є значно завищеним.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер порушення прав позивача, істотність вимушених змін у її житті через невиплату заробітної плати та приходить до висновку, що достатньою і справедливою буде компенсація моральної шкоди в розмірі 300,00 грн.

У зв,язку із частковим задоволенням позовних вимог позивачки, відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 583, 30 грн. за вимоги майнового характеру та 551,20 грн. за вимоги немайнового характеру, що загалом складає 1134, 50 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства Азовзагальмаш - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства Азовзагальмаш середній заробіток за несвоєчасно виплачену заробітну платуу розмірі 5832, 96 гривень та моральну шкоду у розмірі 300,00 грн., а всього 6132, 96 гривень.

В задоволенні решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства Азовзагальмаш на користь держави судовий збір у розмірі 583,30 грн. за вимоги майнового характеру та судовий збір у розмірі 551,20 грн. за вимоги немайнового характеру, а усього 1134,50 грн.(одна тисяча сто дві грн. 40 коп.).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Донецької області шляхом подачі до Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Курбанова Н. М.