У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ДемяносоваМ.В., Леванчука А.О., Парінової І.К.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи: Перша Київська державна нотаріальна контора, комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», про встановлення факту належності будинку спадкодавцю, встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на частину будинку та спадкове майно у порядку спадкування за законом, визнання недійсним свідоцтва про право власності та свідоцтва про право на спадщину за законом; за зустрічним позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_5, ОСОБА_4, треті особи: Перша Київська державна нотаріальна контора, комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», ОСОБА_11, ОСОБА_12, про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно; за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_10, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_4 ОСОБА_13, ОСОБА_8, треті особи: Перша Київська державна нотаріальна контора, комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», ОСОБА_11, ОСОБА_12, про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно; за зустрічним позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6, ОСОБА_10, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_9, треті особи: Перша Київська державна нотаріальна контора, комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», про встановлення факту прийняття спадщини та визначення ідеальної частки та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_7 до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно за правом представлення, за касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 6 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 20 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 20 серпня 2012 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в частині визнання за ними права власності на спадкове майно по 189/1600 за кожною на будинок АДРЕСА_1; задоволено позовні вимоги ОСОБА_9 та визнано за нею право власності на 189/800 цього будинку; задоволено позовні вимоги ОСОБА_6 та визнано нею право власності на 189/1600 вказаного будинку, а також задоволено позовні вимоги ОСОБА_7 та визнано за нею право власності на 21/1600 будинку. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_10 та ОСОБА_8 відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 21 листопада 2012 року рішення Святошинського районного суду міста Києва від 20 серпня 2012 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 січня 2013 року відмовлено ОСОБА_10, ОСОБА_5, ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження у даній справі за їхньою касаційною скаргою на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20 серпня 2012 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 21 листопада 2012 року з підстав, передбачених п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України.

У жовтні 2013року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_10 звернулися до районного суду із заявою про перегляд рішення Святошинського районного суду міста Києва від 20 серпня 2012 року за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 7 травня 2014 року заяву ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_10 задоволено, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20 серпня 2012 року скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 28 серпня 2014 року заяву ОСОБА_10 про залишення без розгляду основного позову в частині визнання за нею права власності на 8/100 частин будинку АДРЕСА_1 задоволено.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 6 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 20 жовтня 2015 року, позов ОСОБА_5, ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_5 та ОСОБА_4 право власності за кожною на 189/1600 частин будинку АДРЕСА_1, що складає по 15,58 кв. м. Зустрічний позов ОСОБА_9 задоволено. Визнано за ОСОБА_9 право власності на 189/800 частин будинку АДРЕСА_1, що складає 31,16 кв. м. Зустрічний позов ОСОБА_6 задоволено. Визнано за ОСОБА_6 право власності на 189/1600 частин будинку АДРЕСА_1, що складає 15,58 кв. м. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_8 відмовлено. Позовні вимоги ОСОБА_7 задоволено. Визнано за ОСОБА_7 право власності на 21/1600 частин будинку АДРЕСА_1, що складає 1,73 кв. м.

У касаційній скарзі заявники просять скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, із ухваленням нового рішення у справі.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ухвалюючи оскаржувані у справі судові рішення, суди правильно виходили із встановлених у справі обставин, які свідчать про те, що ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 є дітьми ОСОБА_16 та ОСОБА_17 У 1969 році шлюб між ОСОБА_16 та ОСОБА_17 було розірвано.

Відповідно до даних свідоцтва про право власності на будинок від 11 березня 1983 року, виданого виконкомом Ленінградської районної ради народних депутатів м. Києва, ОСОБА_16 належало 63/100 частин будинку АДРЕСА_1, а інша частина будинку - 37/100 належала його сину ОСОБА_14

Рішенням Ленінградського районного суду м. Києва від 18 грудня 1984 року у порядку поділу майна подружжя, за ОСОБА_14 та ОСОБА_12 визнано право власності на 37/200 частин будинку.

Встановлено, що правовстановлюючі документи на будинок АДРЕСА_1 видані на ім'я ОСОБА_16 (63/100), ОСОБА_12 (37/200) та ОСОБА_11 (37/200).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_16 помер, після його смерті відкрилася спадщина на 63/100 частин будинку, що становить 83,1 кв. м. будинку. Частка ОСОБА_16 була успадкована у рівних частках його дітьми: ОСОБА_15, ОСОБА_14, ОСОБА_9, які прийняли спадщину шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном та кожен з них одержав по 21/100 частин у спадковому майні. Інша дочка ОСОБА_8 спадщину не прийняла.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_14, після смерті якого відкрилася спадщина на 21/100 частин будинку АДРЕСА_1, яку він одержав у спадщину від батька ОСОБА_16

Частка ОСОБА_14 була успадкована у рівних долях - по 21/200 його дочкою ОСОБА_6 та матір'ю ОСОБА_17, які прийняли спадщину шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном.

Інша дочка ОСОБА_7 на час смерті батька у спадковому майні (спірному будинку) не проживала; заяви про прийняття спадщини не подавала. Не набула прав на спадкове майно і колишня дружина ОСОБА_14 - ОСОБА_12

Судами також встановлено, що станом на дату смерті ОСОБА_14 існував лише один правовстановлюючий документ, яким визнано за ним право власності на 37/200 частин будинку, це рішення Ленінградського районного суду м. Києва від 18 грудня 1984 року. У зв'язку з цим дочка ОСОБА_14 - ОСОБА_6 звернулася до нотаріальної контори і отримала цю частку у спадковому майні, а згодом відчужила її ОСОБА_11

На момент смерті ОСОБА_14 на 21/100 частин будинку, одержану останнім у спадщину від батька ОСОБА_16, правовстановлюючого документу не існувало, а тому й не було включено до спадкової маси.

Встановлено, що 5 січня 2001 року померла ОСОБА_18, після смерті якої відкрилася спадщина на 21/200 частин будинку, одержану нею раніше у спадщину від сина ОСОБА_14, та належна їй частка була успадкована у рівних частках її дітьми: ОСОБА_15, ОСОБА_9, ОСОБА_8, а також онуками: ОСОБА_6 та ОСОБА_19, які успадкували за правом представлення частку їх батька ОСОБА_14, яку у відповідності до ч. 2 ст. 529 ЦК України успадкував би він за своєю матір'ю, якби був живий.

Вищезазначені особи прийняли спадщину шляхом подання відповідних заяв до нотаріальної контори та одержали по 21/800 частин кожен, крім ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які одержали по 21/1600 частин.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_15, після смерті якого відкрилася спадщина на 189/800 частин будинку, яку склали 21/100 частин, одержаних ним раніше у спадщину від батька ОСОБА_14 та 21/800 частин, одержаних ним раніше у спадщину від матері ОСОБА_18

Частка ОСОБА_15 була успадкована у рівних частках його дітьми: ОСОБА_5 та ОСОБА_4, які проживали разом із ОСОБА_15 та одержали по 189/1600 частин кожна.

Встановлено, що ОСОБА_12 була розлучена з ОСОБА_15 на момент його смерті, а тому й права на спадкування не отримала.

Встановивши вищезазначені обставини у справі, суди дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для визнання доведеним прийняття спадщини ОСОБА_9 у вигляді 189/800 частин будинку АДРЕСА_1, з яких: 21/100 - одержані нею у спадщину від батька ОСОБА_16, а 21/800 частин - від матері ОСОБА_17; ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у вигляді 189/1600 частин кожній у будинку АДРЕСА_1, у порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_15; ОСОБА_6 - 189/1600 частин вказаного будинку, з яких: 21/200 одержані нею у спадщину після смерті батька ОСОБА_14, а 21/1600 частин - одержаних у спадщину після смерті баби ОСОБА_17, за правом представлення замість її батька ОСОБА_14; ОСОБА_7 у вигляді 21/1600 частин будинку АДРЕСА_1, одержаних нею у спадщину після смерті баби ОСОБА_17, за правом представлення замість її батька ОСОБА_14; ОСОБА_8 - 21/800 частин у будинку, одержаних нею у спадщину після смерті матері ОСОБА_17

Такий розподіл часток у спадковому майні відповідає встановленим у справі обставинам та доказам, яким у відповідності до ст. ст. 60, 212, 303, 315 ЦПК України, судами надано належну оцінку.

Наведені в касаційній скарзі доводи заявників є необґрунтованими і правильність вищезазначених висновків судів не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 відхилити, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 6 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 20 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

М.В. Демяносов
А.О. Леванчук І.К. Парінова

Колегія суддів: