У х в а л а

іменем україни

27 січня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЛуспеника Д.Д.,
суддів:Гулька Б.І.,Закропивного О.В.,
Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа - служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дітей та щодо здійснення батьківських прав та обов'язків; за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, третя особа - служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, про відібрання дитини, визначення місця проживання дитини та часткове розірвання договору про визначення місця проживання дітей та щодо здійснення батьківських прав та обов'язків, за касаційною скаргою ОСОБА_7, поданою представником ОСОБА_8, на рішення апеляційного суду м. Києва від 22 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_6 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_7 про визначення місця проживання дітей та щодо здійснення батьківських прав та обов'язків.

В обґрунтування позовних вимог вказувала на те, що з 02 серпня 2003 року по 11 листопада 2014 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Сторони мають двох дітей: ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2.

07 листопада 2014 року між нею та відповідачем був укладений договір про визначення місця проживання дітей та щодо здійснення батьківських прав та обов'язків.

З урахуванням уточнених позовних вимог посилаючись на те, що незважаючи на досягнуті між сторонами домовленості, відповідач чинить перешкоди у спілкуванні з дітьми, налаштовує дітей проти матері, а після спілкування з батьком діти поводять себе агресивно, позивач просила визначити та встановити місце проживання дітей разом з нею та розірвати договір від 07 листопада 2014 року, укладений між позивачем і відповідачем, про визначення місця проживання дітей та щодо здійснення батьківських прав та обов'язків.

ОСОБА_7 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_6 про відібрання дитини, визначення місця проживання дитини та часткове розірвання договору про визначення місця проживання дітей та щодо здійснення батьківських прав та обов'язків.

В обґрунтування вимог за зустрічною позовною заявою, посилався на те, що згідно з договором про визначення місця проживання дітей та щодо здійснення батьківських прав та обов'язків від 07 листопада 2014 року сторони дійшли згоди щодо місця проживання дітей та способу участі кожного з батьків у їх вихованні, однак ОСОБА_6 систематично не виконує та істотно порушує умови договору, зокрема не дозволяє йому бачитися із дітьми, ізолює їх від суспільства, здійснює психологічний тиск на дітей, тощо.

Посилаючись на зазначене, ОСОБА_7 просив суд відібрати малолітнього ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, від ОСОБА_6 та визначити місце проживання дитини із ним, розірвати договір про визначення місця проживання дітей та щодо здійснення батьківських прав та обов'язків від 07 листопада 2014 року в частині визначення місця проживання та здійснення батьківських прав і обовязків щодо малолітнього ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, та зобов'язати відповідача не чинити перешкоди у спілкуванні і вихованні ОСОБА_10, шляхом визначення наступного порядку проживання останнього: другий, четвертий, всі інші парні тижні та п'ятдесят третій тиждень року ОСОБА_10 проживатиме з ОСОБА_7 за фактичною адресою його проживання.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 09 квітня 2015 року позовну заяву ОСОБА_6 задоволено повністю, зустрічний позов ОСОБА_7 задоволено частково. Визначено місце проживання дітей - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір'ю - ОСОБА_6.

Розірвано договір про визначення місця проживання дітей та щодо здійснення батьківських прав та обов'язків від 07 листопада 2014 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_11 і зареєстрований в реєстрі за № 2374.

В задоволенні інших вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 22 жовтня 2015 року скасовано рішення Святошинського районного суду м. Києва від 09 квітня 2015 рокув частині вирішення позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про встановлення способу участі у вихованні ОСОБА_10.

Ухвалено в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про встановлення способу участі у вихованні ОСОБА_10 задоволено частково.

Визначено спосіб участі ОСОБА_7 у вихованні ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, а саме: щосуботи з 09 год. 00 хв. до 16 год. 00 хв. в присутності матері.

В іншій частині рішення Святошинського районного суду м. Києва від 09 квітня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржене судове рішення та ухвалити нове рішення про відмову в позові ОСОБА_6 та задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_7

Касаційна скарга підлягає відхиленню на таких підставах.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що з 02 серпня 2003 року по 11 листопада 2014 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі та мають двох дітей: ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2.

07 листопада 2014 між ОСОБА_6 та ОСОБА_7було укладено договір про визначення місця проживання дітей та щодо здійснення батьківських прав та обов'язків.

Як встановлено судами та не спростовано сторонами, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не дійшли згоди стосовно виконання умов вказаного договору.

Підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов'язків батьків і дітей, інших членів сім'ї та родичів визначений Сімейним кодексом України (далі - СК України).

Зокрема, особисті немайнові права і обов'язки батьків та дітей визначені главою 13 СК України.

За правилами ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно висновку про визначення місця проживання дитини від 24 березня 2015 року комісія з питань прав дитини Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації рекомендувала визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з матір'ю ОСОБА_6 У ході проведення засідань комісією було обстежено умови проживання дітей з матір'ю за адресою її проживання. Обстежити умови проживання ОСОБА_7 не виявилося можливим, оскільки на відповідні повідомлення через представників ОСОБА_12 та ОСОБА_13, останній не реагував, двері квартири не відчинили.

Також, з метою визначення способу участі ОСОБА_7 у вихованні та спілкуванні з ОСОБА_10 судом апеляційної інстанції зобов'язано Службу у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації надати відповідний висновок.

Як вбачається з наданого висновку від 01 вересня 2015 року № 107-6742/40 про вирішення питання участі батька ОСОБА_7, у вихованні малолітніх ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, комісія з питань захисту прав дитини Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації рекомендувала визначити наступні способи участі батька у вихованні та спілкуванні з малолітніми синами: щосуботи з 09 год. 00 хв. до 16 год. 00 хв. в присутності матері.

Також, згідно висновку психологічного обстеження від 13 серпня 2015 року № 093 Служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації рекомендувала дітям проживати разом, враховуючи їх прихильність один до одного, при зустрічах дітей з батьком, для збереження стабільного емоційного стану визнала важливою присутність матері.

Вирішуючи спір в частині визначення місця проживання ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, суд першої інстанції, виходив з того, що договір про визначення місця проживання дітей та щодо здійснення батьківських прав та обов'язків від 07 листопада 2014 необхідно розірвати, як того вимагають його сторони, а враховуючи матеріали справи, якими підтверджено обставини, що мають істотне значення, місце проживання ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 слід визначити з матір'ю. В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_7 про визначення порядку його спілкування із ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, суд першої інстанції відмовив.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_7 про визначення порядку його спілкування із ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, та залишаючи рішення районного суду без змін в іншій частині, суд апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про те, що із фактичних обставин справи, які підтверджені тими доказами, що були надані сторонами та з урахуванням відповідних висновків органу опіки та піклування, зокрема, стосовно умов проживання дітей з матір'ю та неможливості з вини ОСОБА_7 дослідити умови його проживання і з'ясувати обставини, які давали б можливість визначити місце проживання ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1дитини з ним, визначення місця проживанняостаннього з ОСОБА_6 відповідає інтересам малолітнього ОСОБА_9 Крім того, суд апеляційної інстанції правильно вважав за можливе задовольнити зустрічні позовні вимоги ОСОБА_7 про визначення порядку його спілкування із ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2 у спосіб, який рекомендований органом опіки та піклування.

При цьому, судом апеляційної інстанції вірно враховано прихильність малолітніх братів ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2 один до одного та необхідність забезпечення спільного проживання дітей.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції, в частині яка не скасована апеляційним судом, та суд апеляційної інстанції в іншій частині правильно визначились з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, у зв'язку із чим рішення суду апеляційної інстанції відповідає вимогам щодо його законності та обґрунтованості.

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ погоджується із указаними висновками судів.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом апеляційної інстанції допущені порушення норм матеріального та процесуального права, які давали б підстави для скасування оскарженого судового рішення, а фактично зводяться до переоцінки доказів і не згоди з висновками суду з їх оцінки, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст.ст. 337, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7, подану представником ОСОБА_8, відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 22 жовтня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД.Д. Луспеник
Судді:Б.І. Гулько
О.В. Закропивний
С.Ф. Хопта
С.П. Штелик