АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22ц/796/2715/2016 Головуючий у 1-й інстанції - Гладун Х.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Вербової І.М.,Поливач Л.Д.

при секретарі - Литвиненко Р.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 листопада 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, який згодом уточнив, і остаточно просив, стягнути в примусовому порядку заборгованість за договором про надання правової допомоги від 20 травня 2011 року у сумі 19 700 грн, 10007,60 грн - інфляційних втрат та 1 238,67 грн. - три процента річних , а всього 30 946,27 грн.

Свої вимоги обґрунтував тим, що 20 травня 2011 року між ним та ОСОБА_2 укладено договір про надання правової допомоги, за умовами якого ним здійснювався захист прав та інтересів відповідача та його дружини під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 000273. На виконання умов вищевказаного договору позивачем було надано відповідачу необхідну правову допомогу, проте, останній в свою чергу вартість отриманих ним послуг позивачу не сплатив.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10 листопада 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором про надання правової допомоги від 20 травня 2011 року у сумі 19 700 грн, 10007,60 грн - інфляційних втрат та 1 238,67 грн. - три процента річних.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, та посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

На обґрунтування своїх доводів, вказує зокрема, що заявлені позовні вимоги позивача не підтверджені належними та допустимими доказами. У договорі про надання правової допомоги, який є в матеріалах справи, сума гонорару не оговорювалися. Будь-якого додатку до зазначеного договору та актів прийму-передачі виконаних робіт ним не підписувалось.

У судовому засіданні представник відповідача - ОСОБА_3 підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Позивач в судове засідання не з'явився.

Перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 20 травня 2011 року між сторонами було укладено договір про надання правової допомоги б/н, за умовами якого позивач взяв на себе зобов'язання надати відповідачу необхідну правову допомогу, а останній в свою чергу взяв на себе зобов'язання оплатити надані послуги з правової допомоги.

Відповідно до п. 5.1. вищевказаного договору Клієнт зобов'язується виплатити Адвокату гонорар у відповідності до додатку, в разі визначення почасової оплати година праці Адвоката (60 хв.) обчислюється в розмірі 800 грн. за одну годину.

На виконання умов договору позивачем надано відповідачу необхідну правову допомогу, що підтверджується актами приймання-передачі виконаних робіт від 28.02.2013 р., 30.04.2013 р., 31.05.2013 р., 28.06.2013 р., 31.07.2013 р., 30.09.2013 р., 01.11.2013 р., та в яких містяться вимоги по сплаті наданих послуг на загальну суму 19700,00 грн.

Однак, грошові кошти за надану допомогу відповідачем позивачу не сплачені, в зв'язку з чим, позивач 25.11.2013 р. та 04.03.2014 р. надіслав на адресу відповідача претензії по виплаті заборгованості.

Вказані претензії отримані особисто відповідачем, однак, не виконані.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з положень ст. 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Проте з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з наступних підстав.

Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 903 ЦК України, у разі якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору.

Зі змісту ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України вбачається, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 5.1. вищевказаного договору клієнт зобов'язується виплатити Адвокату гонорар у відповідності до додатку, в разі визначення почасової оплати година праці Адвоката (60 хв.) обчислюється в розмірі 800 грн. за одну годину.

Згідно з положенням ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналогічна норма викладена в статті 28 Правил адвокатської етики, затвердженим Установчим з'їздом адвокатів України 17 листопада 2012 року.

Чинне законодавство не містить заборони на визначення розміру плати (гонорару) за надані послуги (правова допомога) у вигляді відсотків від досягнутого кінцевого результату (фактично стягнутої заборгованості).

Статтею 33 Правил адвокатської етики, схвалених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України 01.10.99 року, єдиною допустимою формою отримання адвокатом за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги. Повинен бути законним за формою і порядком внесення і розумно обґрунтованим за розміром.

При визначенні обґрунтованого розміру гонорару, беруться до уваги обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання доручення. Розмір гонорару і порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги(договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін..), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

У договорі, який є в матеріалах справи, суми гонорару не оговорювалися, лише зазначено, що клієнт зобов'язується виплатити адвокату гонорар у відповідності до додатку. Проте, позивачем у судове засідання не надано такого додатку з визначенням розмір гонорар,який погоджений з відповідачем.

З огляду на відсутність такого додатку неможливо визначити, яка фактично робота була виконана адвокатом та розмір гонорару за проведену роботу.

Відповідно до частини першої статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України.

Згідно з частиною першою статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Положеннями статті 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Обґрунтовуючи висновок про те, що відповідач повинний відповідно до умов договору про надання правових послуг адвоката оплатити надані адвокатом послуги, суд першої інстанції послались на акти приймання-передачі виконаних робіт від 28 лютого 2013 року, 30 квітня 2013 року, 31 травня 2013 року, 28 червня 2013 року, 31 липня 2013 року, 30 вересня 2013 року, 01 листопада 2013 року, в яких містяться вимоги по сплаті наданих послуг на загальну суму 19700,00 грн. Разом з цим зазначені акти складено і підписано лише позивачем, а матеріали справи не містять доказів, що зазначені надані послуги та їх вартість були погоджені з відповідачем.

Крім того почасова оплата годин праці адвоката визначена тільки в акті приймання - передачі від 23 лютого 2015 року, при цьому розрахунок 500 грн, а не 800 грн за годину, як передбачено договором та відповідно не підтверджений належними та допустимими доказами.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову у зв'язку з його недоведеністю.

Керуючисьст.ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316-317 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором про надання правової допомоги відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий

Судді