АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія 27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Посунся Н. Є.

суддів Баранніка О.П., Макарова М.О.

при секретарі Самокиша О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» - про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2016 року та ухвалити нове, яким відмовити у позовних вимогах, посилаючись на неповне зясування судом всіх обставин справи, невідповідність висновків обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважає рішення законним, таким, що повинне бути залишене без змін, виходячи з наступного.

Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що в ПАТ КБ «Приватбанк» на імя ОСОБА_2 відкрито три банківських рахунка: № 708412, № 135245, №516582, на яких наявні грошові кошти в загальному розмірі 249 268,80 грн. (97 486,00 грн., 96186,59 грн., 55596,21 грн. відповідно), які були заблоковані ПАТ КБ «Приватбанк» в листопаді 2015 року.

Внаслідок блокування Банком вказаних рахунків та неможливості вільного розпорядження власними грошовими коштами на цих рахунках, ОСОБА_2 27 листопада 2015 року звернувся на адресу відповідача із письмовим запитом та вимогою усунення перешкод у розпорядженні коштами, запити були отримані адресатом 30 листопада 2015 року. На запит ПАТ КБ «Приватбанк» сповістив, що відповідь буде надана пізніше.

04 грудня 2015 року ОСОБА_2 звернувся на адресу ПАТ КБ «Приватбанк» із вимогою про виконання платіжних доручень № 4, № 5, № 6 від 04 грудня 2015р.

Листом від 14 грудня 2015 року, адресованого ОСОБА_3, на запит від 30 листопада 2016року, Банк повідомив про ймовірні причини блокування його банківських рахунків.

Листом від 13 січня 2016 року відповідач повідомляв позивача про необхідність надання ним банку необхідної для вивчення фінансової та іншої документації для можливості розблокування рахунків з посиланнями на ст. 64 ЗУ «Про банки та банківську діяльність».

Суд вважав, що посилання банку на ст. 64 вказаного Закону як на підставу для запитування документів та даних, вказаних у відповідному листі, адресованому ОСОБА_2, є необґрунтованим, оскільки дана норма не містить положень про те, що банк має право запитувати у клієнта зазначену інформацію, а у разі її ненадання продовжувати блокувати банківські рахунки, що було зроблено банком.

Представник відповідача пояснила суду, що блокування рахунку позивача відбулось у звязку з виникненням підозр про протиправну фінансову діяльність за банківськими рахунками ОСОБА_2

Відповідно до ч. 1 ст. 1066, ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Крім даних норм закону, суд враховував положення п. 6.12 Постанови правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223 «Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів», ч.ч. 1, 2 ст. 17 ЗУ «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму», ч. 1 ст. 526 ЦК України, ст. 610, ч. 2 ст. 625 ЦКУ, ст.ст. 10, 60 ЦПК України.

Вірно, у відповідності до наведених норм закону та обставин справи, оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази, задовольняючи позов, суд обгрунтовано виходив з того, що в ході розгляду даної справи Банк не надав конкретних доказів на підтвердження ведення ОСОБА_2 сумнівних фінансових операцій за вказаними банківськими рахунками, до фіскальних або правоохоронних органів з відповідними заявами відповідач не звертався, а тому суд вважав блокування рахунків позивача незаконним, у звязку з чим вірно задовольнив позовні вимоги стягнувши з відповідача на користь позивача грошові кошти, що знаходяться на банківських рахунках №708412, № 135245, №516582, відкритих на імя ОСОБА_2, в загальному розмірі 249 268,80 грн., а також 5 513,83 грн. інфляційних втрат та суму 3-% річних за прострочення виконання зобовязання у розмірі 3237,42 грн.

Доводи відповідача у скарзі про те, що ним було призупинено здійснення операцій з використанням платіжної картки (електронного платіжного засобу) позивача на підставі аналізу руху грошових коштів та висновків, що позивач використовує платіжну картку як засіб доступу до відкритого на його імя рахунку, з порушенням умов договору між сторонами, а саме, для отримання грошових коштів та здійснення їх переказу в рамках функціонування протиправної схеми переведення в готівку грошей, а також посилання відповідача на п. 1.1.3.2.3., п. 1.1.3.2.14 Умов та правил банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо права Банку не здійснювати видаткові операції у випадку виникнення вмотивованих підозр щодо використання Банку для проведення незаконних операцій, - не можуть вважатись обґрунтованими та бути підставою для скасування рішення, оскільки такі доводи ґрунтуються на припущеннях, а наведені правила існують та розроблені для працівників Банку, однак, поскільки спір перенесено в суд, останній, розглядаючи спір та ухвалюючи рішення, керувався ст.ст.10,60, 213, 214 ЦПК України, зокрема, положеннями, згідно яких доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Між тим, доказів, які б вказували на правомірність дій відповідача по блокуванню рахунків та утриманню поза межами передбачених законом строків коштів, належних позивачеві на праві власності, не надано.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору дотримався вимог матеріального та процесуального закону, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала чинна з моменту проголошення, може бути оскаржена у 20-денний строк у касаційному порядку.

Головуючий Н.Є. Посунся

Судді: О.П. Бараннік

ОСОБА_4