Справа № 362/5733/15-ц Головуючий у І інстанції Кравченко Л. М.
Провадження № 22-ц/780/800/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 33 03.02.2016
УХВАЛА

Іменем України

03 лютого 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Суханової Є. М.,

суддів: Мережко М.В., Сержанюка А.С.,

за участю секретаря: Бобка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Персонал Плюс" на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 грудня 2015 року за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Персонал Плюс" до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИЛА:

ТОВ «Персонал Плюс» звернулося до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з вини відповідача 05.02.2015 р. сталось ДТП, в якому був пошкоджений автомобіль НОМЕР_1, яким керував відповідач під час виконання своїх трудових обовязків і який перебуває у власності ФГ «Кегичівське» і відповідно до договору оренди від 01.04.2014 р. був переданий позивачу у користування для перевезення матеріальних цінностей. Оскільки станом на 05.02.2015 р. ОСОБА_2 перебував в трудових відносинах з ТОВ «Персонал Плюс», тому позивач просить суд стягнути з нього заподіяну шкоду, а саме 74268,85 грн. вартості відновлювального ремонту, 1474,56 грн. вартості проведеної експертизи та судові витрати у справі.

Представник позивача в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав, з підстав, зазначених у позовній заяві. Вважає, що відповідач має нести повну матеріальну відповідальність у відповідності до п.2 ч.1 ст. 134 КЗпП України, оскільки він,перебуваючи з ТОВ «Персонал Плюс» у трудових відносинах, отримав вищезазначений автомобіль для виконання трудових обовязків за подорожнім листом вантажного автомобіля, який вважає разовим документом і підставою повної матеріальної відповідальності.

Відповідач та його представник позовні вимоги визнали частково та пояснили, що ОСОБА_2 дійсно працював водієм в ТОВ «Персонал Плюс» з 08.07.2013 р. по травень 2015 р., Наказом 316 від 09.07.2013 р. за ним закріплений автомобіль НОМЕР_1. 05.02.2015 р., отримавши подорожній лист, він виїхав з гаража на вказаному автомобілі, однак, через погані погодні умови та зношену резину стався занос автомобіля з подальшим його перекиданням . Акт Н-1 про нещасний випадок на виробництві позивач не склав і не повідомив про це відповідний Фонд, не виплатив страхові виплати. Постановою суду від 30.03.2015 р. його визнано винним у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 1245 КУпАП. Разом з тим, вважають, що за таких умов позов підлягає до часткового задоволення, в межах середньомісячного заробітку, у відповідності до положень ст. 130,132, 134, 135-1 КУпАП.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 грудня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Персонал Плюс» в рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди середньо місячний заробіток в сумі 1760 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп. та судовий збір в сумі 243 (двісті сорок три) грн. 60 (шістдесят) коп., а всього 2003 (дві тисячі три) грн. 60 (шістдесят) коп.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із висновком, наведеним в рішенні, апелянт звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_2 перебував в трудових відносинах з ТОВ «Персонал Плюс».

Так, відповідно до наказу ТОВ «Персонал Плюс» № 64 від 02.12.2013 р., ОСОБА_2 прийнятий на посаду водія автотранспортних засобів з випробувальним терміном один місяць з 02.12.2013 р., з окладом згідно штатного розпису (а.с. 58).

Разом з тим, матеріали справи містять наказ ТОВ «Персонал Плюс» №14 від 08.07.2013 р., відповідно до якого ОСОБА_2 прийнятий на посаду водія автотранспортних засобів з випробувальним терміном один місяць з 08.07.2015 р., з окладом згідно штатного розпису (а.с.59).

ОСОБА_2 станом на 05.02.2015 р. перебував у трудових відносин з ТОВ «Персонал Плюс», оскільки вказана обставина визнана обома сторонами, тому доказуванню не підлягає у відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до подорожнього листа вантажного автомобіля № 168954 від 05.02.2015 р., ОСОБА_2 на закріпленому за ним автомобілі НОМЕР_2 виїхав з гаража для доставки хлібо-булочних виробів (а.с.51) .

Відповідно до постанови Васильківського міськрайонного суду №362/1085/15, 3/362/303/15, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення за те, що 05.02.2015 р., приблизно о 05 год. 00 хв., ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_3, на вулиці Леніна в с. Зеленьки, Миронівського району, Київської області, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не ураховував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, чим порушив п. 12.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. № 1306, внаслідок чого допустив занос автомобіля та його заїзд у кювет з подальшим перекиданням, що спричинило пошкодження транспортного засобу, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Після чого, ОСОБА_2, будучи причетним до вказаної дорожньо-транспортної пригоди, на порушення встановлених правил залишив місце ДТП, чим порушив п. 2.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. № 1306, тобто скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП (а.с. 4-7).

Вказана постанова залишена без змін постановою Апеляційного суду Київської області від 28.04.2015 р. (а.с. 8-10).

Відповідно до договору оренди автомобіля, укладеного 01.04.2014 р., ФГ «Кегичівське» надало в оренду ТОВ «Персонал Плюс» автомобіль НОМЕР_4 строком до 01.04.2016 р.

Відповідно до п.5 Договору, в якості компенсації за оренду орендатор підтримує автомобіль в справному стані і проводить ремонт автомобіля за свій рахунок (а.с. 56-57).

За результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження КНДІСЕ №7889/15-54 від 14.07.2015 р., встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого внаслідок ДТП власнику автомобіля марки ГАЗ модель 3302, д.н.з. НОМЕР_5 на час проведення експертизи, складає: 74268,85 грн (а.с. 11-25).

Як вбачається з платіжного доручення № 709 від 03.08.2015 р. ТОВ «Персонал Плюс» перерахував на рахунок ФГ «Кегичівське» 75743,41 грн. в відшкодування витрат згідно договору оренди автомобіля, які включають в себе 74268, 85 грн. вартості збитку заподіяного автомобілю внаслідок ДТП та 1474,56 грн. за проведення експертизи (а.с. 32, 59).

Зазначені обставини визнаються обома сторонами справи.

Таким чином, гарантії матеріальної відповідальності найманих працівників встановлені нормами Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України).

Працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. За наявності зазначених підстав і умов відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності (ст. 130 КЗпП України).

Для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених ст. 130 КЗпП України (ст. 138 КЗпП України).

Разом з тим, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність в розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві (ст. 132 КЗпП України).

Випадки матеріальної відповідальності працівників в повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, передбачені ст. 134 КЗпП України. Зокрема, п. 6 ч. 1 цієї статті, на який у позовній заяві в обґрунтування своїх вимог посилається позивач, повна матеріальна відповідальність працівника визначена у випадку, коли відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків.

Натомість, між позивачем-апелянтом та відповідачем жодного договору про повну матеріальну відповідальність не укладалось, дана обставина була визнана обома сторонами.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що на ОСОБА_2 як найманого працівника ТОВ «Персонал Плюс», що завдав шкоди роботодавцю під час виконання трудових обов'язків, може бути покладена відповідальність, відповідно до ст. 132 КЗпП України, тільки в межах свого середнього місячного заробітку.

Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою КМ України від 08.02.1995 р. № 100, визначено, що середній заробіток обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передували події.

Згідно наданої позивачем довідки № 472 від 01.12.2015 р., середньо-місячний заробіток ОСОБА_2 становить 1760,0 грн., тому дана сума шкоди і підлягає стягненню з відповідача.

Посилання апелянта на те, що дорожній лист вантажного автомобіля № 168954 від 05.02.2015 року є разовим документом, на підставі якого водію ОСОБА_2 було видано автомобіль НОМЕР_6, тобто є підставою для повної матеріальної відповідальності, відповідно до ч. 1 ст. 134 КЗпП України, безпідставне та не може прийнятися колегією суддів, як належний доказ.

Оскільки, згідно вищезазначеного дорожнього листа, ОСОБА_2 несе відповідальність лише за хлібо-булочні вироби, які він був зобовязаний доставити за місцем призначення. (а.с. 51)

Апелянтом не доведено наявності інших підстав для покладення на відповідача відповідальності у повному розмірі шкоди, заподіяної з його вини підприємству.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Персонал Плюс" відхилити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: