У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., НагорнякаВ.А., Юровської Г.В.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення майнової та моральної шкоди, спричиненої затопленням квартири, за касаційною скаргою ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на рішення апеляційного суду Одеської області від 15 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_9 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення майнової та моральної шкоди, спричиненої затопленням квартири.

Позивач посилався на те, що йому на праві власності належить квартира АДРЕСА_1. 11 листопада 2010 року з квартири АДРЕСА_2 було затоплено його квартиру гарячою водою. Причиною затоплення послужила, згідно з актом ЖЕО-3 від 15 листопада 2010 року, халатність мешканців квартири НОМЕР_1 а саме: зірвало гайку з водомірного вузлу після вентилю, встановленого самостійно мешканцями квартири НОМЕР_1. Внаслідок тривалого протікання води в квартирі позивача відбулося намокання стелі, стін і підлоги у кімнаті, кухні, коридорі.

Враховуючи вказане, позивач просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку на відшкодування майнової шкоди 10 642 грн 40 коп. і 5 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 19 грудня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 15 жовтня 2015 року рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 19 грудня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з відповідачів на користь ОСОБА_4 на відшкодування майнової шкоди 7 652 грн та на відшкодування моральної шкоди - 5 тис. грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що сплив строк звернення до суду із позовом.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

﻿ За положеннями ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що позивач довідався про порушення свого права відповідачами 15 листопада 2010 року, коли було складено акт про залиття, а до суду звернувся 14 листопада 2013 року, тобто в межах строку позовної давності.

Апеляційним судом встановлено, що в квартирі АДРЕСА_2, розташованій на третьому поверсі, зареєстровані та проживають відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_8 Вказана квартира перебуває в комунальній власності, договір на комунальні послуги укладено з ОСОБА_5, відповідачі є наймачами вищенаведеної квартири.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 433/24 від 24 червня 2014 року причина залиття квартири АДРЕСА_1, яке сталося 11 листопада 2010 року, полягає в проникненні гарячої води крізь міжповерхове перекриття внаслідок виривання гайки на водомірному вузлі у квартирі НОМЕР_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

З урахуванням вимог чинного законодавства та обставин справи, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що залиття квартири позивача сталося з вини відповідачів, у зв'язку з чим стягнув з них суми на відшкодування майнової та моральної шкоди.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при розгляді даної справи судомне вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 15 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

МазурЛ.М. Нагорняк В.А. ЮровськаГ.В.