АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Супрун Г.Б.
№ 22-ц/796/3211/2016 Доповідач - Борисова О.В.
справа № 758/5664/15-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Гаращенка Д.Р., Ратнікової В.М.

при секретарі: Мовчан О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 та представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 21 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи: комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва», Подільський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України у м. Києві про визнання особи такою, що не набула права користування жилим приміщенням,-

В С Т А Н О В И Л А:

В травні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати ОСОБА_3такою, що втратила права користування жилою площею в гуртожитку на підставі ст.ст.71, 72 ЖК УРСР.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що в червні 2013 року відповідач виїхала за межі країни та більше не поверталася. З цього часу відповідач в квартирі не проживає у витратах по сплаті житлово-комунальних послуг участі не приймає.

В серпні 2015 року відповідач подалазустрічну позовну заяву, в якій просила визнати ОСОБА_1таким, що не набув права користування жилим приміщенням.

Свої вимоги обгрунтовувала тим, що ОСОБА_3 в користування якої перебуває спірна квартира не приймала рішення про вселення ОСОБА_1 і набуття ним самостійного права користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 та не отримувала дозволу на вселення від власника гуртожитку відповідно до ст.ст.130, 131 ЖК УРСР та п.17 Примірного положення про гуртожитки.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 21.12.2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням відмовлено, в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 треті особи: комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва», Подільський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України у м. Києві про визнання особи такою, що не набула права користування жилим приміщенням відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просять скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1

Зазначали, що за весь час відсутності відповідача позивач проживав у спірній квартирі з відома дружини, тещі та з дозволу балансоутримувача. Без такого дозволу позивач не міг би власними силами здійснити перепланування кімнати у гуртожитку на маленьку квартиру. Саме з дозволу балансоутримувача позивач провів з першого на п'ятий поверх каналізаційну трубу, труби водопостачання і водовідведення щоб обладнати помешкання кухнею і санвузлом. Позивач оформив технічний паспорт на переплановану спірну квартиру у 2014 році.

Вказували, що на даний час відповідач відсутня в країні більше 2,8 років, вона проживає в Австралії де і створила нову сім'ю.

Апелянти посилалися на те, що не погоджуються з висновком суду першої інстанції про те, що у зв'язку з позасудовим скасуванням реєстрації місця проживання ОСОБА_1 він не може бути позивачем у даній справі, так як його права не порушуються, оскільки позивач вселившись у спірну квартиру в 2011 році за згодою своєї дружини та набув разом з нею рівного права користування жилим приміщенням відповідно до ст.65 ЖК України.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду залишити без змін.

Треті особи: комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва», Подільський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України у м. Києві в судове засідання не з'явились, про день і час розгляду справи були належним чином повідомлені, колегія суддів вважає можливим розглядати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні зустрічного позову сторонами не оскаржується, а тому в апеляційному порядку не перевіряється.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову суд виходив того, що позивач ОСОБА_1 не зареєстрований у спірному жилому приміщенні, а тому не має законних підстав звертатися з позовом до суду про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування жилим приміщенням. ОСОБА_1 не є належним позивачем, так як його права не порушені, оскільки він знятий з реєстраційного обліку.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 03.10.2012 року №1724 «Про безоплатне прийняття гуртожитків державної форми власності, службового житла, зовнішніх інженерних мереж до комунальної власності територіальної громади міста Києва» будинок АДРЕСА_1 був залишений у статусі гуртожитку та знаходиться на балансі комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва».

Відповідно до постанови Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986 року №208 «Про затвердження Примірного положення про гуртожитки» , що втратила чинність з набранням чинності Положення про гуртожитки, затвердженого Наказом № 84 від 27.04.2015 рокуМіністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства вселення до гуртожиткiв проводиться власником гуртожитку або уповноваженою ним особою на пiдставi ордера, форма якого наведена в додатку до цього Положення, виданого вiдповiдно до статтi 129 ЖК УРСР, з одночасним укладенням договору найму жилого примiщення в гуртожитку.

Статтею 129 ЖК УРСР передбачено що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

30.04.2013 року на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація ПрАТ «Агрофірма «Квіти України» видала ОСОБА_3 ордер №11 на жилу площу в гуртожитку в будинку АДРЕСА_1 на одну особу.

Судом встановлено, що 11.05.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстровано шлюб.

Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 01.07.2015 року шлюб зареєстрований 11.05.2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано.

Вказаним рішенням суду встановлено, що ОСОБА_4 одразу після одруження в червні 2013 року виїхала на заробітки за межі України.

20.07.2012 року ОСОБА_3 видала довіреність на ім'я ОСОБА_1, якою уповноважила останнього представляти її інтереси в установах, підприємствах та організаціях незалежно від їх форм власності та підпорядкування з усіх питань, бути представником у паспортному відділі та інших компетентних органах з питань зняття з реєстрації (виписки) або реєстрації (прописки) по будь-якій адресі.

На підставі вказаної довіреності ОСОБА_1 10.09.2014 року звернувся до Подільського РВ ГУДМС України в м. Києві із заявою про реєстрацію свого місця проживання.

16.09.2014 року ОСОБА_1 було зареєстровано в АДРЕСА_1.

Як вбачається з висновку щодо перевірки підстав реєстрації місця проживання ОСОБА_1 затвердженого 07.11.2015року начальником Подільського РВ ГУ ДМС України в м.Києві Коршуновим О.В.згідно ч.3 ст.238 ЦК України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Однак в наданій для реєстрації місця проживання довіреності серед правочинів, які може вчиняти представник не має реєстрації місця проживання останнього або третіх осіб. Таким чином, реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 було здійснено без належної перевірки визначених законодавством підстав такої реєстрації, зокрема щодо представника, який може бути уповноважений на вчинення правочинів, право на вчинення яких має особа яку він представляє.

Враховуючи викладене, реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 здійснено з порушенням вимог чинного законодавства України, а тому реєстрацію ОСОБА_1в зазначеному гуртожитку скасовано.

Відповідно до довідки форми №3 від 13.11.2015 року в гуртожитку в кімнаті АДРЕСА_1 зареєстрована одна особа, а саме ОСОБА_3 з 27.01.2012 року, інших осіб в даній кімнаті не зареєстровано (а.с.182).

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3проводиться оплата за комунальні послуги в гуртожитку, що підтверджується наданими квитанціями.

А тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції проте те, що позивач ОСОБА_1 не зареєстрований у спірному жилому приміщенні, а тому не має законних підстав звертатися з позовом до суду про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами.

За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до статті 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Змінами до законів України від 19.06.1992 року № 2482-ХІІ «Про приватизацію державного житлового фонду» від 04.03.1992 року № 2163-ХІІ «Про приватизацію державного майна» передбачено, що гуртожитки включено до об'єктів державного житлового фонду, що підлягає приватизації (Закон України від 3 березня 2005 року № 2453-ІV «Про внесення змін до деяких законів України з питань забезпечення захисту житлових прав громадян, які проживають у гуртожитках»).

Оскільки правовий режим гуртожитків, жилі приміщення яких підлягають приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», прирівняний до правового режиму жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду, то на мешканців таких гуртожитків у разі їх тимчасової відсутності поширюються норми статей 71, 72 ЖК УРСР.

Тобто норми частинипершої ст.71 ЖК УРСР щодо відсутності осіб, які мають право користування жилим приміщенням державного або громадського житлового фонду, положення цих правил про збереження за відсутнім права на жиле приміщення протягом шести місяців слід застосовувати і в разі тимчасової відсутності особи, якій надавалася жила площа для проживання в гуртожитках (за відсутності підстав для виселення).

В даній справі спір виник з приводу визнання особитакою,що втратилаправо користування жилим приміщенням у гуртожитку, що належить до комунальної власності комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва».

Як вбачається з матеріалів справи позивачу ордер на вселення до спірного приміщення не видавався, позивач не звертався до суду з позовом про визнання за ним права користування спірним приміщенням, реєстрація позивача за вказаною адресою скасовано, а тому останній не набув правових підстав для звернення з позовом до суду про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням з підстав передбачених ст.ст.71, 72 ЖК УРСР.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач вселився до відповідача як член сім'ї, а тому відповідно до ст.65 ЖК УРСР набув права користування жилим приміщенням колегія суддів відхиляє, оскільки як вбачається з копії позовної заяви ОСОБА_3 від 21.11.2014 року остання стверджувала що сторони більше року не проживають разом в неї створилася нова сім'я, що також не оспорюється позивачем, тобто на момент реєстрації позивача у спірному жилому приміщенні сторони разом не проживали, докази того, що відповідач надавала згоду на вселення позивача апелянтами не надано.

Посилання апелянтів на незаконне скасування місця реєстрації позивача колегія суддів не приймає до уваги, оскільки останніми не надано доказів на підтвердження вказаних обставин.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції невірно застосовані норми матеріального права колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до акту про прийняття на обслуговування гуртожитку відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 01.02.2013 року №432 «Про затвердження акта приймання передачі гуртожитку по АДРЕСА_1 в комунальну власність територіальної громади міста Києва та до сфери управління Подільської районної в м. Києві державної адміністрації» та розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 03.10.2012 року №1724 «Про безоплатне прийняття гуртожитків державної форми власності, службового житла, зовнішніх інженерних мереж до комунальної власності територіальної громади міста Києва» на виконання наказу №101 від 20.05.2013 року КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Подільського району в м. Києві» «Про прийняття на баланс гуртожитку на АДРЕСА_1», комунальне підприємство «Нивки» з 01.06.2013 року прийняло на обслуговування гуртожиток за адресою: м. Київ, АДРЕСА_1. А тому суд першої інстанції обгрутновано посилався на норми ст.129 ЖК УРСР та на Положення про гуртожитки.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції встановивши відповідні правовідносини та застосувавши норми, які регулюють дані правовідносини, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, відповідає вимогам матеріального та процесуального права, внаслідок чого підстав для його скасування з мотивів викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 та представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 21 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді