ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/2084/15-ц
провадження № 2/753/304/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2016 р. Дарницький районний суд м.Києва

в складі головуючого - судді Парамонова М.Л., за участі секретаря Стрільчук Н.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про вселення, усунення перешкод у здійсненні права власності на ? частину квартири,

за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 28.01.2015 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про вселення, усунення перешкод у здійсненні права власності на ? частину квартири АДРЕСА_1.

Позивачка ОСОБА_2 зазначала, що сторони з 31.03.2001 року перебували в зареєстрованому шлюбі, з того часу вони почали проживати разом в АДРЕСА_1 яка належала відповідачу; 31.08.2001 року сторонами було укладено договір дарування, згідно якого відповідач подарував, а позивачка отримала в дар ? частину зазначеної квартири АДРЕСА_1; в подальшому подружнє життя між ними не склалося, тому 20.04.2004 року шлюб між сторонами було розірвано, після чого відповідач залишився проживати в спірній квартирі.

Оскільки між сторонами було досягнуто усної домовленості щодо спільного користування та розпорядження квартирою в майбутньому; з грудня 2014 року у позивачки виникла необхідність користування спірною квартирою, але відповідач відмовився надати їй (позивачці) ключі від квартири, тому позивачка вимушена була звернутися до суду з даним позовом та просить суд постановити рішення, яким: «1. Вселити ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_1. 2. Зобов»язати ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у проживанні та користуванні квартирою АДРЕСА_1 в будинку АДРЕСА_1».

ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визнання договору дарування ? частини квартири АДРЕСА_1 від 31.08.2001 року недійсним, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_2 після реєстрації шлюбу між сторонами свої обов»язки дружини не виконувала, мотивуючи тим, що буде проживати разом з ним коли він (ОСОБА_3.) подарує їй ? частину квартири АДРЕСА_1.

Перебуваючи під постійним моральним тиском зі сторони дружини (на той час) та її родичів, при цьому ОСОБА_2 обіцяла доглядати за ним, мешкаючи разом з ним в одній квартирі (спірній), він (ОСОБА_3.), знаходячись у хворобливому стані, 31.08.2001 року подарував ОСОБА_2 ? частину належної йому квартири АДРЕСА_1; договір дарування було посвідчено нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори, а не за місцем знаходження квартири у Дарницькому районі м. Києва; після укладення договору дарування,

ОСОБА_2 іноді з»являлась в квартирі, але спільного господарства сторони не вели, обіцянки щодо догляду за ним (чоловіком) не виконувала як дружина, тому в подальшому шлюб між сторонами було розірвано; ніяких усних домовленостей між сторонами щодо спільного користування та розпорядження квартирою в майбутньому не існувало.

З 2004 року (після розлучення) сторони фактично не спілкувались, проживали окремо; ОСОБА_2 ніякої участі в утриманні ? частини однокімнатної квартири АДРЕСА_1 подарованої їй не приймала; іншого житла він (ОСОБА_3.) не має, ОСОБА_2 має на праві власності двокімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_2.

В лютому 2015 року ОСОБА_2 звернулась до нього з вимогою надати їй ключі від квартири АДРЕСА_1 з метою проживати в квартирі або здавати квартиру в оренду, на що він (ОСОБА_3.) не погодився; оскільки ОСОБА_2 є для нього сторонньою людиною, сумісне користування і проживання в однокімнатній квартирі АДРЕСА_1 сторін є неможливими; договір дарування був укладений на вимогу ОСОБА_2 та з урахуванням його стану здоров»я та за умови догляду за ним з боку ОСОБА_2, що не було виконано останньою, тому на підставі вищенаведеного та вважаючи, що укладення договору дарування відбулось шахрайським шляхом з боку ОСОБА_2, позивач по зустрічному позову ОСОБА_3 просить суд постановити рішення, яким визнати недійсним договір дарування ? частини однокімнатної квартири АДРЕСА_1 від 31.08.2001 року; відмовити ОСОБА_2 в задоволенні вимог первісного позову та стягнути з нього на користь ОСОБА_2 ? вартості квартири АДРЕСА_1, яка визначена в договорі дарування від 31.08.2001 року - у розмірі 35714,01 грн.

В судовому засіданні позивачі за первісним та зустрічним позовам свої позовні вимоги підтримали та просили позовні вимоги задовольнити з підстав, зазначених у позовних заявах, заперечуючи відповідно проти задоволення зустрічних вимог.

Заслухавши пояснення сторін, представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 в судовому засіданні; допитавши свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст.10, 60 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу (підстави звільнення від доказування).

В судовому засіданні встановлено: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (сторони) перебували в зареєстрованому шлюбі з 31.03.2001 року по 20.04.2004 року (а.с.6-7), від шлюбу сторони дітей не мають.

Згідно копії свідоцтва про право власності на квартиру від 22.08.2000 року, виданого на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення КМДА від 21.08.2000 року №1024-С/КІ на ім»я ОСОБА_3 (відповідача за первісним позовом), квартира АДРЕСА_1 є однокімнатною, жилою площею 24,0 кв. м, загальною площею 46,7 кв. м (а.с.56).

Згідно довідки форми №3 від 21.01.2015 року - в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрована одна особа - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 19.09.2000 року (а.с.8).

Як вбачається з копії паспорта ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, остання зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 (а.с.5).

Як вбачається з наданої копії договору дарування частини квартири від 31.08.2001 року, ОСОБА_3 подарував, а ОСОБА_2 прийняла в дар ? частину квартири АДРЕСА_1, вартість якої (1/2 частини) становить 35714,01 грн. (а.с.9).

Зазначений договір дарування посвідчений Громовою Л.В. - державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори 31.08.2001 року за реєстровим №9-2982; право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 на ім»я ОСОБА_2 було зареєстровано в БТІ м. Києва 13.09.2001 року (а.с.9).

Дані обставини підтверджуються матеріалами справи і не заперечуються сторонами.

Сторонами не заперечується факт підписання зазначеного договору дарування від 31.08.2001 року особисто дарувальником - ОСОБА_3 та обдаровуваною ОСОБА_2, у присутності нотаріуса Громової Л.В.

Пунктом 6 Договору визначено, що право власності на ? частину квартири у Обдаровуваної виникає з моменту укладення цього договору при умові його нотаріального посвідчення.

Згідно ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч.1, 3, 5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною 1, 3, 5 ст.203 цього Кодексу.

Позивачем ОСОБА_3 зустрічний позов про визнання недійсним договору дарування частини квартири пред»явлено із посиланням на положення ст.230 ЦК України (правові наслідки вчинення правочину під впливом обману) - «шахрайським шляхом з боку ОСОБА_2».

При цьому, посилання ОСОБА_3 на те, що оспорюваний договір дарування був укладений під впливом обману з боку ОСОБА_2, не доведені в судовому засіданні належними та достатніми доказами; показання свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, а також посилання ОСОБА_3 на розписку від 16.04.1999 року від імені ОСОБА_2 щодо повернення ? частини квартири ОСОБА_3 у разі розірвання шлюбу між сторонами, суд вважає не можуть бути покладені в основу рішення суду за зустрічним позовом, виходячи з правової природи договору дарування та встановлених фактичних обставин справи; з моменту розірвання шлюбу між сторонами - ОСОБА_3 будь-яких вимог до ОСОБА_2 не пред»являв.

Згідно положень ст.13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства, при здійсненні своїх прав особа зобов»язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Отже, аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини справи та надані сторонами докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_3 не доведені в судовому засіданні належними та достатніми доказами; заперечення ОСОБА_2 та її твердження щодо дійсності правочину (оспорюваного договору) - не спростовані позивачем за зустрічним позовом, тому в задоволенні зустрічного позову, у тому числі в частині пропозиції ОСОБА_3 стягнути з нього грошову компенсацію в сумі 35714,01 грн. на користь ОСОБА_2 (у разі незадоволення позову про визнання договору дарування недійсним) має бути відмовлено у повному обсязі.

Щодо вимог позивачки ОСОБА_2 за первісним позовом, суд приходить до наступного.

Позивачка ОСОБА_2 не заперечує факт окремого проживання сторін після розірвання шлюбу у 2004 році та проживання її за адресою АДРЕСА_2, де вона зареєстрована (а.с.5).

Згідно ст.383 ЦК України власник (співвласник) житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім"ї та інших осіб.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Разом з тим, відповідно до положень ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у спільній частковій власності; у разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна,

що є у спільній частковій власності. При цьому, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (неподільна річ), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Згідно ст.13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов»язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно ч.2 ст.14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов»язком для неї.

Позивачка ОСОБА_2 фактично не заперечує про те, що однокімнатна квартира АДРЕСА_1 є неподільною; позивачкою ОСОБА_2 заявлено вимогу про вселення її в квартиру АДРЕСА_1, тобто цілу квартиру, ? частина якої (ідеальна частка) належить ОСОБА_3; іншого житла ОСОБА_3 не має.

За встановлених обставин, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_2 за первісним позовом про вселення в квартиру АДРЕСА_1 та зобов»язання ОСОБА_3 не чинити їй перешкоди у проживанні та користуванні квартирою АДРЕСА_1 в будинку АДРЕСА_1 - задоволенню не підлягають.

Згідно ст.88 ЦПК України з ОСОБА_3 підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

Керуючись ст.15, 30, 60, 209-218 ЦПК України, на підставі ст.ст.6, 11-16, 203, 204, 215, 230, 717-722, ст. 316, 317, 319, 321, 328, 358, 364, 386, 391 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання недійсним Договору дарування ? частини квартири АДРЕСА_1 (загальною площею квартири 46,70 кв. м), посвідченого 31.01.2001 року державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Громовою Л.В. за реєстровим номером 9-2982, відмовити.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про вселення в квартиру АДРЕСА_1, усунення перешкод у проживанні та користуванні квартирою АДРЕСА_1 в будинку АДРЕСА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) на користь держави судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: Парамонов М.Л.