"25" лютого 2016 р. м. Чернівці
судді апеляційного суду Чернівецької області Литвинюк І.М. стосовно рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області від 25 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 19 ЦПК України при прийнятті рішення з кожного питання жоден із суддів не має права утримуватися від голосування та підписання рішення чи ухвали. Суддя, не згодний з рішенням, може письмово викласти свою окрему думку. Цей документ не оголошується в судовому засіданні, приєднується до справи і є відкритим для ознайомлення.
Вважаю за необхідне скористатись вказаною нормою процесуального права та викласти окрему думку стосовно ухваленого у цій справі рішення апеляційного суду.
Ухвалюючи рішення про стягнення аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що батьки зобов'язані утримувати свого малолітнього сина, що відповідач офіційно не працює, має нерегулярний заробіток, інших непрацездатних утриманців не має.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_2 добровільно приймає участь у витратах на утримання сина і ці обставини не заперечуються позивачкою.
Однак з висновком колегії суддів апеляційного суду не погоджуюсь і висловлюю окрему думку.
____________________________________________________________________
22-ц/794/218/16 р. Головуючий у 1-й інстанції: Олексюк Т.І.
Категорія: 50 Доповідач Литвинюк І.М.
З аналізу ст. 181 СК України вбачається, що право на аліменти на утримання неповнолітньої дитини виникає в того з батьків, з ким проживає неповнолітня дитина.
Так, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, який після розлучення батьків проживає разом з ними в одному будинку. Проте, однією сім»єю сторони не проживають та спільного господарства не ведуть. Отже, проживання батька з сином в одному будинку не є безспірним доказом того, що матеріальна допомога батька носить систематичний характер та у достатньому розмірі.
Аліменти мають своєю метою забезпечити нормальні матеріальні умови життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові.
Посилаючись в апеляційній скарзі на те, що він утримує свого сина в повній та достатній мірі, відповідач ОСОБА_2 вказує на чеки та квитанції на придбання продуктів, оплату за послуги Інтернет, довідку про оплату відповідачем занять в секції карате, довідку Мамаївського ЗНЗ № 2.
Однак вищезазначені докази лише підтверджують, що батько не усувається, а приймає активну участь у вихованні дитини, дбає про розвиток сина, несе додаткові витрати, однак не доводить його участі у систематичних витратах на утримання дитини.
Крім іншого, між сторонами не укладено ніяких домовленостей щодо добровільного надання відповідачем допомоги на утримання дитини, а позивач, не заперечуючи факт надання відповідачем матеріальної допомоги дитині, вважає таку допомогу не достатньою з врахуванням першочергових витрат та потреб сина, а також доходу відповідача, що, в свою чергу, свідчить про наявність підстав для задоволення позову про стягнення аліментів як способу захисту інтересів неповнолітньої дитини.
Підсумовуючи вищевикладене, вважаю, що у колегії суддів не було беззаперечних правових підстав для відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, до досягнення ним повноліття.
Суддя апеляційного суду
Чернівецької області І.М. Литвинюк