Справа №515/2224/15-ц
Провадження №2/515/109/16
Татарбунарський районний суд Одеської області
04 лютого 2016 р. Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:
головуючого - судді Сивоконь Т.І.
за участю секретаря Комерзан Л.І.
позивачки ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Татарбунари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,
17.12.2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на наступні обставини.
Позивачка є власником квартири АДРЕСА_1. У вказаній квартирі, відповідно до копії з погосподарської книги, крім неї зареєстрований її син ОСОБА_3 та колишній чоловік ОСОБА_2 з 1977 року.
Однак, ОСОБА_2 з 03.09.2008 року виїхав із вказаного житла та не повертався вже протягом більш ніж 7 років, в будинку відсутні його особисті речі. Між сторонами по справі не було встановлено іншого порядку втрати права на користування житлом, ніж порядок, встановлений законом.
Позивачка вважає, що реєстрація відповідача у її будинку порушує її право власника, а саме право розпоряджатися будинком на свій розсуд, згідно ст.319 ЦК України, тому вона вимушена звернутись до суду з вказаним позовом, вважаючи, що останній втратив право користування житловим будинком.
Позивачка в судове засідання не зявилися, але надала заяву з проханням справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримала, в разі неявки відповідача просила винести рішення при заочному розгляді справи (а.с.13).
Відповідач у судові засідання неодноразово не зявився, хоча про час, дату та місце розгляду справи був належним чином повідомлений у відповідності до ч.ч.5,9 ст.74 ЦПК України, в тому числі шляхом опублікування оголошення в пресі(а.с.22,23).
Оскільки не має відомостей про причину неявки відповідача, на підставі ч.4 ст.169 та ст.224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність та ухвалити по справі заочне рішення згідно наявних доказів, на що позивачка згодна.
Як вбачається з копії договору купівлі-продажу від 18.06.1992 року (а.с.4-5) ОСОБА_4 продав, а гр.ОСОБА_1 купила житловий будинок, який розташований АДРЕСА_2.
З виписки №819 від 20.11.2015 року по Нерушайській сільській раді з погосподарської книги №6 за 2015 рік особовий рахунок №466 (а.с.6) слідує, що АДРЕСА_1 зареєстровані власник ОСОБА_1, син ОСОБА_3 та колишній чоловік ОСОБА_2
В судовому засіданні з достовірністю встановлено, що позивачка є власником житлового будинку АДРЕСА_3 згідно договору купівлі-продажу від 18.06.1992 року (а.с.4-5). Відповідач зареєстрований у вказаному будинку (а.с.9), однак з 03 вересня 2008 року та по теперішній час не проживає в ньому.
У відповідності до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право власності є непорушним.
Відповідно до ч. 1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст.319 ЦК України).
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
В судовому засіданні встановлено, що відповідач тривалий час, більше 7-ми років, не проживає в будинку АДРЕСА_1, хоча зареєстрований в ньому.
Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Виходячи з наведеного, дослідивши усі надані суду докази в їх сукупності, перевіривши відповідність позову ОСОБА_2 діючому законодавству України, суд дійшов висновку про задоволення вимог, оскільки протягом розгляду справи було встановлено, що позивачка, як власник будинку, позбавлена можливості у повній мірі використовувати своє право власності у звязку з тим, що за адресою зазначеного нерухомого майна зареєстровано відповідача ОСОБА_2, який на протязі більше 7-ми років не проживає за вказаною адресою. Причини відсутності відповідача не є поважними, домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності між власником та відповідачем не було.
Таким чином, суд вважає за доцільне ухвалити рішення, яким визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим будинком, що знаходиться АДРЕСА_1.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.16, 60,319,391, ч.2 ст.405 ЦК України, ст.ст.11, 58-60, 213-215, 224-226 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право на користування житловим будинком АДРЕСА_1.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Татарбунарський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя Сивоконь