Справа № 2-170/2011
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"18" березня 2016 р. м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі головуючого судді Пташинського І.А.

при секретарі Макаревич Л.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Самбір цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Бабинської сільської ради Самбірського району Львівської області про :

*визнання будинку спільною сумісною власністю;

*визнання права власності на частину будинку та виділ частини будинку в натурі;

*розподіл земельної ділянки в натурі та визнання права власності на частину земельної ділянки;

*визнання частково недійсним Свідоцтва про право власності на житловий будинок;

*визнання частково недійсним Державного акту про право власності на землю,

*встановлення факту проживання однією сім'єю,

встановив :

ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, який уточнила та збільшила позовні вимоги в судовому засіданні. Просить визнати будинок АДРЕСА_1, спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та її; визнати за нею право власності на ? ідеальну частку будинку АДРЕСА_1, визнати недійсним Свідоцтво про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, від 27 червня 2002 року за реєстром №362, виданий Самбірським МБТІ на ім'я ОСОБА_2.

Свої вимоги мотивує тим, що з 11.02.1994 р. по 27.08.1996 р. вона перебувала в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 Від першого шлюбу у неї є донька, а з відповідачем спільних дітей не було. Відносини між ними складались добре, але, з метою отримання житла, вони розірвали шлюб фіктивно, однак продовжували проживати однією сім'єю спочатку в с.Бабина, Самбірського району, Львівської області, а потім з 1999-2001 рр. у батьків відповідача в м.Самборі, Львівської області. Квартири не отримали, тому вирішили побудувати свій власний будинок. В березні 1999 р., за пропозицією її подруги ОСОБА_4, було куплено фундамент під будинок в с.Бабина, Самбірського району, Львівської області, 3 т вапна і 11 тисяч шт. цегли. Вона разом з відповідачем у травні 1999 р. розпочали будівництво будинку - збудували коробку і накрили. В 2000 р. виконали внутрішні роботи, вставили вікна, штукатурили, стелили підлогу. Будівництво будинку завершили у 2001 р. Будинок будували робочі, подружжя ОСОБА_29 і їх родич з с.Надиби, Старосамбірського району, Львівської області, які, щоб не доїжджати, жили у її тітки ОСОБА_5 де і харчувались за її рахунок. В будівництві будинку приймав участь батько позивача ОСОБА_6 та брат ОСОБА_7 Будинок перекрили бляхою, яку, а також пластикові вікна, ламінат, плитку для ванної кімнати та коридору, вона з ОСОБА_2 привезли з Польщі. 27.09.2001 р. їхня сім'я зайшла жити в новий будинок, де вони та донька позивача зареєструвались 02.07.2002 р. Позивач з відповідачем у 2002 р. вибили фундамент під літню кухню, а в 2005 р. поставили бетонні стовпчики для огорожі. 26.02.2002 р. будинок було прийнято в експлуатацію, а 27.06.2002 р. видано Свідоцтво про право власності на вказаний житловий будинок в цілому на ОСОБА_2 Ще 27.09.2001 р. вони з відповідачем справили новосілля і проживали разом в цьому будинку. Даний будинок збудований на спільні кошти, які вона з відповідачем заробляли в Польщі, куди їздили продавати товар, так як офіційно ніде не працювали. Також вона приймала участь у будівництві цього будинку, що можуть підтвердити наймані працівники. В той час вона була власником двох автомобілів, а відповідач автомобіля не мав, і використовував її автомобіль за дорученням. Саме її автомобілями вони користувались для ведення бізнесу, привезення будматеріалів з Польщі. Всі зароблені кошти позивач вкладала в будівництво вказаного будинку. Її участь у веденні будівництва будинку рівна з участю відповідача, тому будинок є їхньою спільною сумісною власністю. 22.01.2003 р. вона вдруге зареєструвала шлюб із ОСОБА_2, який був розірваний в червні 2010 р. Посилаючись на ст. 17 Закону України «Про власність», 112 ЦК УРСР, зазначає, що побудований нею з відповідачем будинок в період, коли вони не перебували в зареєстрованому шлюбі, має статус спільної сумісної власності і тому їй належить 1/2 ідеальна частка цього будинку.

Крім того, ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання позивача з відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 27.08.1996 р. по 22.01.2003 р., який обґрунтовує тим, що з 11.02.1994 р. по 27.08.1996 р. вона перебувала в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 Після формального розірвання шлюбу вони фактично перебували у шлюбних відносинах, продовжували проживати однією сім'єю, мали спільний бюджет, вели спільне господарство, за спільні кошти будували будинок в с.Бабина, Самбірського району, Львівської області. Ще до повторної реєстрації шлюбу - 22.01.2003 р., вона з донькою та відповідач 02.07.2002 р. зареєструвались в будинку АДРЕСА_1. Позивач та відповідач, використовуючи її автомобілі, їздили в Польщу для ведення бізнесу, придбання будматеріалів, які ними використовувались для будівництва вказаного будинку, який позивач вважає спільною сумісною власністю. Після розірвання шлюбу, відповідач заперечує дану обставину, а тому існує спір про право.

Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 14 грудня 2015 р. позовні вимоги за вказаними позовами об'єднані в одне провадження.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представники, позов підтримали, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Крім того позивач пояснила, що фундамент та будівельні матеріали (цегла, вапно) вона разом із відповідачем ОСОБА_2 в березні 1999 р. придбали у її колежанки ОСОБА_4 за 3,5 тис. доларів США, які у них були на той час. В сільській раді сільський голова та секретар переписали документи на земельну ділянку під фундаментом із ОСОБА_4 на ОСОБА_2 і видали позивачу з відповідачем на руки. Для будівництва будинку вона разом із відповідачем докупили 30 тис.шт. цегли, привозили різні матеріали з Польщі, вона готувала їсти майстрам. З 27.08.1996 р. по 22.01.2003 р.вони жили разом та вели господарство, в них був спільний бюджет, заробляли разом в Польщі, автомобілі, які були оформлені на неї і використовувалися відповідачем, також купували разом. Так як жили однією сім'єю, то вона з приводу документів на хату нікуди не зверталась. Зараз перебуває на тимчасових заробітках в Росії. Просили позов задовольнити повністю.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що з 1996 р по 2003 р. спільно з позивачем не проживав і спільного господарства не вів. В 1999 р. за 3,5 тис.дол.США придбав у ОСОБА_4 будівельні матеріали і земельну ділянку в с.Бабина, Самбірського району, Львівської області. Гроші були його, з яких частину дала його мама, яка отримала спадщину. ОСОБА_4 написала відмову і документи були переоформлені на нього. Чи був фундамент в землі не пам'ятає, хоч спочатку стверджував, що фундамент був розмірів 11,60 х 10.40 і виступав над землею. На підставі технічної документації розпочав будівництво будинку. Позивача на будівництві не було, будівництво оплачував він. З 1993 р. по 2003 р. він не працював, заробляв тимчасовими заробітками з поїздок до Польщі де продавав товар. Їздив туди машиною Ауді, яку пригнав з Польщі у 1997 р. і оформив на позивача ОСОБА_1, так як підтримував з нею відносини. В 1996 р. на позивача також був оформлений автомобіль Нісан Сані. На автомобілі Ауді він доручення не мав, але деколи їздив в Польщу сам. Автомобілі були куплені за його кошти, а продані разом із позивачем. Гроші від продажу автомобіля Ауді у 2002 р. забрала позивач. Він платив позивачу по 100 дол.США за оформлення автомобіля. З Польщі позивач будівельні матеріали для будівництва хати не привозила. Зайшов в хату в 2001 р. сам. У 2002 р. отримав всі документи на хату. Спочатку стверджував, що позивач без його відома прописалась у хату, а потім змінив свої пояснення та вказав, що документи, необхідні для реєстрації в його будинку, йому дала ОСОБА_1 і він носив їх для оформлення сам в сільську раду. Також була на його прохання була заведена будинкова книга. Просив відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача, ОСОБА_10, позов не визнала, погодилась із доводами відповідача та пояснила, що сторони з 1996 р по 2003 р. спільно не проживали, спільного господарства не вели і у фактичних шлюбних відносинах не перебували, будинок побудований за власні кошти відповідача. Надала письмові заперечення, у відповідності до яких просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, застосувавши строки позовної давності.

Представник відповідача - Бабинської сільської ради Самбірського району Львівської області, Несторяк С.В., позов визнала та ствердила, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали спільно та спільно будували будинок, вона це особисто бачила. В будівництві будинку приймали участь як родичі позивача, так і родичі відповідача. До сільської ради приходили завіряти правовстановлюючі документи і ОСОБА_1 і ОСОБА_2 Рішення, які видавались попереднім складом Бабинської сільської ради у даній справі є законними.

Заслухавши пояснення позивача та відповідачів, їх представників, показання свідків, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх наданими сторонами доказами, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково із наступних підстав.

Судом встановлено, що у відповідності з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, наданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Самбірського району Самбірського МРУЮ Львівської області від 25.01.2011 р., відділом РАЦС м.Самбора Самбірського МРУЮ Львівської області 11 лютого 1994 р. (актовий запис №27) було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 і після реєстрації шлюбу дружина змінила прізвище на ОСОБА_1.

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого Самбірським міським відділом РАГС Львівської області, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвали шлюб 27 серпня 1996 року (актовий запис №74).

У відповідності з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, наданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Самбірського району Самбірського МРУЮ Львівської області від 25.01.2011 р., Бабинською сільською радою Самбірського району Львівської області 22 січня 2003 р. (актовий запис №2) було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Самбірського району Самбірського МРУЮ Львівської області, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвали шлюб 22 липня 2010 року (актовий запис №55).

За таких обставин, позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 в період з 27.08.1996 р. по 22.01.2003 р. не перебували в шлюбі, укладеному та зареєстрованому у державних органах реєстрації актів громадянського стану.

Згідно з ч.2 та ч.3 ст.13 КпШС України, права і обов'язки подружжя породжує лише шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану. Час виникнення прав та обов'язків подружжя визначається моментом реєстрації шлюбу в органах реєстрації актів громадянського стану.

Факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу набув юридичного значення після набрання чинності Цивільним та Сімейним кодексами України.

Відповідно до Перехідних положень, Сімейний Кодекс України набрав чинності одночасно з набранням чинності ЦК України, тобто з 1 січня 2004 року і зворотної сили не має.

За таких обставин, враховуючи існування спору про право власності на майно, суд вважає, що правові підстави для встановлення факту проживання позивача ОСОБА_1 з відповідачем ОСОБА_2 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 27.08.1996 р. по 22.01.2003 р. відсутні, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити за безпідставністю.

Згідно ухвали Бабинської сільської ради Самбірського району Львівської області від 29.03.1993 р., ОСОБА_2 виділено земельну ділянку в розмірі 0,12 га для будівництва індивідуального житлового будинку в урочищі «Стежки» с.Бабина (сусіди - ОСОБА_13 і ОСОБА_14).

Будівельний паспорт земельної ділянки ОСОБА_2 погоджений головним архітектором Самбірського району від 03.01.1994 р.

Згідно акту державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об'єкта в експлуатацію від 26.02.2002 р., одноповерховий житловий будинок з цокольним поверхом, мансардою в АДРЕСА_1, був прийнятий в експлуатацію.

Свідоцтвом про право власності на житловий будинок (копія) від 27 червня 2002 р. підтверджується, що в цілому житловий будинок в АДРЕСА_1, належить ОСОБА_2 за правом власності.

Рішенням виконавчого комітету Бабинської сільської ради Самбірського району Львівської області від 17.07.2008 р. №124, дозволено Самбірському МБТІ надати дублікат свідоцтва про право власності на будинок АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_2

Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно (дублікат) від 05.08.2008 р. засвідчується, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належить будинок АДРЕСА_1, в 1/1 частці.

Державним актом на право приватної власності на землю, виданим головою Бабинської сільської ради від 25 червня 2002 р. підтверджується, що ОСОБА_2 має у приватній власності земельну ділянку площею 0,12 га в с.Бабина Самбірського району Львівської області для обслуговування житлового будинку та господарських будівель (реєстр. №239).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 показала, що в 1992-1993 рр. вона була отримала в Бабинській сільській раді план на 12 сотих для будівництва житлового будинку. Привезла 10 т. вапна, 15-20 тис. шт. цегли і вдарила фундамент в землі і наверху. У 1999 р. вирішила це продати. З цією метою їздила в АДРЕСА_2, де в літній кухні мала розмову з ОСОБА_2 та ОСОБА_1, які якраз збирались їхати до Польщі і казали що подумають. Пізніше, після їхнього приїзду, вона їм показувала рішення на план та з ними домовились продати фундамент в землі за 3,5 тис. дол.США. До неї вони приїжджали на автомобілі Ауді 80. Вона написала заяву на вилучення земельної ділянки і вони все оформили на ОСОБА_2 Гроші за будівельні матеріали їй в с.Бабина привіз ОСОБА_2 Хату ОСОБА_1 та ОСОБА_2 будували разом, їздили в Польщу разом. Нотаріально нічого не оформляли, вона віддала рішення сільської ради, технічний паспорт на будову, а ОСОБА_2 дав їй гроші.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні показав, що у 2000-2001 рр. він приймав участь у будівництві будинку в с.Бабина за домовленістю із ОСОБА_2 та ОСОБА_1, а саме штукатурив в середині будинку, клав плитку в ванні та робив опалення. Фізично ОСОБА_2 не робили на будові. Контролював роботу ОСОБА_2, однак як проводити роботу він радився із ОСОБА_1 На автомобілі Ауді 80 ОСОБА_2 привозили матеріалі з Польщі, і зокрема: унітаз, умивальник, труби, батареї тощо. Йому в роботі допомагав підсобник і деколи батько позивача. Вважав, що то була хата ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_17 показала, що разом із чоловіком ОСОБА_18 у 1999 р. будувала коробку житлового будинку в с.Бабина для ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які їх найняли. ОСОБА_2 разом звозили матеріали: цемент, вапно, цегла. Вони їздили до Польщі, щось продавали. За виконану роботу ОСОБА_2 давав гроші її чоловікові. До 1999 р. з Воробцями знайома не була.

Свідок ОСОБА_18 ствердив, що будував із жінкою ОСОБА_17 хату в с.Бабина для ОСОБА_2, який з ним в присутності ОСОБА_1 розраховувався. Жив він у тітки позивача. Фундамент був куплений в с.Бабино. За будівництво домовлявся із ОСОБА_2 Позивач участі в будівництві не приймала, але бачив її там один-два рази. Як сім'ю він їх не сприймав. ОСОБА_2 мав автомобіль Ауді та буса, їздив в Польщу, звідки привозив продукти, матеріали: бляху, металочерепицю.

Свідок ОСОБА_20 показав, що є братом відповідача ОСОБА_2, який з 1997 р. по 2001 рр. жив у літній кухні у батьків. ОСОБА_2 їздив в Польщу, возив будматеріали, бо будував хату. План брат купив в с.Бабина. З Франції прийшла спадщина і мама йому мусила допомагати. На новосіллі ОСОБА_1 була.

Свідок ОСОБА_21 (мама позивача), показала, що після того, як у 1994 р. позивач та ОСОБА_2 одружилися, то жили в неї в хаті в с.Бабина. У 1996 р. вони розвелися бо хотіли купити квартиру в м.Н.Калинів. Прожили десь 1,5 міс в м.Н.Калинів та вернулися знов до неї. В 1998 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перейшли жити в літню кухню батьків відповідача в м.Самбір. Потім вони купили план у ОСОБА_4 та почали будівництво будинку в с.Бабина. Хоч були розведені, але жили разом і разом будували хату. Майстри жили в тітки позивача, а її покійний чоловік допомагав будувати дану хату з початку і до кінця. Вона варила і давала їсти майстрам. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 їздили до Польщі, бо не працювали, заробляли гроші та будували будинок, всюди були разом, не розлучалися, з 1994 р. вели спільне господарство. Привозили з Польщі ламінат на хату та куплені за спільні гроші коври. ОСОБА_2 сам приїжджав до неї до хати і забирав доньку ОСОБА_1 - ОСОБА_22, її чоловіка та їх доньку, їхні речі і віз до нової хати, був радий.

Свідок ОСОБА_23 (двоюрідна сестра відповідача ОСОБА_2) повністю підтвердила покази свідка ОСОБА_21 Крім того показала, що спадщина з Франції, яку ОСОБА_2 дала бабця, складала 100 дол.США. ОСОБА_2 іншої жінки не мав, а жив разом із ОСОБА_1 в літній кухні. На будові вони були разом, разом їздили на машині. Після закінчення будівництва, в хаті жили ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_22 Як справляли новосілля, то саме позивач запросила її за господиню. ОСОБА_2 разом для цього привозили продукти. Меню складала разом із ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_24 (сестра позивача) повністю підтвердила покази свідків ОСОБА_21, ОСОБА_23 Крім того показала, що ОСОБА_2 на всіх фотографіях присутній як член сім'ї ОСОБА_1 В кінці 90-х позивач та ОСОБА_2 разом їздили в Польщу, заробляли, вкладали в будову. ОСОБА_2 тоді ніде не працював. Без тих зароблених в Польщі грошей вони б хату не побудували. Вікна, двері, бляху привозили з Польщі для хати в с.Бабина. Хату записали на ОСОБА_2 Коли вони були розлучені, то мали машини: ауді та бус, які були записані на ОСОБА_1, а їздив ОСОБА_2 Коли будувалася хата, то майстри радились з позивачем.

За таких обставин суд прийшов до висновку, що будівництво будинку АДРЕСА_1, було здійснено в період з 1999 р. по 27 червня 2002 р., тобто коли ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не перебували в зареєстрованому шлюбі.

Керуючись ст. 58 Конституції України та п.1 Прикінцевих положень Сімейного кодексу України, п. 4 та п. 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, суд застосовує при визначенні правового статусу спірного майна положення Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року та Закону „Про власність", які діяли на час набуття у власність спірного майна.

Правила ст. ст. 22, 28, 29 КпШС України не застосовуються до спорів про поділ майна осіб, які живуть однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі. Такі спори повинні вирішуватися згідно з п. 1 ст. 17 Закону України "Про власність", відповідних норм ЦК України та з урахуванням роз'яснень, що містяться у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" (п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 (зі змінами від 15 травня 2006 року).

Відповідно до роз'яснень, що містяться в пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України", спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з пунктом 1 статті 17 Закону України "Про власність", відповідних норм ЦК Української РСР та з урахуванням пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності". Правила статей 22, 28, 29 КпШС України в цих випадках не застосовуються.

Згідно із частиною першою статті 17 Закону України "Про власність", який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Частиною другою статті 112 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток.

За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 29 " Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності " (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону " Про власність ", ст.22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п. 1 ст.17, ст. 18, п.2 ст. 17 Закону України " Про власність"), тощо.

Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Така ж по суті правова позиція висловлена в постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 при розгляді справи за № 6-66цс13.

Чинне до 01 січня 2004 року законодавство не пов'язувало факт перебування у фактичних шлюбних стосунках чоловіка та жінки з виникненням права їх спільної сумісної власності на майно, такими підставами були: спільна праця або придбання за спільні кошти.

Враховуючи встановлені обставини, суд прийшов до переконання, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 в період з 27.08.1996 р. по 22.01.2003 р. хоч і не перебували у зареєстрованому шлюбі, однак проживали спільно, вели спільне господарство, мали взаємні права, у них був єдиний бюджет та, за спільно зароблені кошти, вони набули спільну сумісну власність - побудували в період з 1999 р. по 27 червня 2002 р. будинок в с.Бабина, Самбірського району, Львівської області. Основним джерелом зароблених коштів були спільні поїздки позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 в Польщу, оскільки інших заробітків, у зв'язку з відсутністю роботи, у них не було.

Дані висновки суду ґрунтуються на :

*поясненнях представника відповідача Несторяк С.В., показаннях свідків ОСОБА_4, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_21 ОСОБА_23, ОСОБА_24, які підтвердили спільне проживання позивача та відповідача ОСОБА_2, ведення спільно будівництва будинку в с.Бабина, Самбірського району, Львівської області, спільного володіння та користування майном - автомобілями, ведення спільного бюджету та господарства, спільного заробляння коштів та придбання будівельних матеріалів. Дані свідчення, які надані знайомими сторін та їхніми родичами, є взаємодоповнюючими, такими, що відповідають встановленим обставинам справи, та свідчать про незацікавленість даних осіб, а тому суд надає їм віри;

*письмових доказах, які були дослідженні в судовому засіданні - облікові картки приватного ТЗ, якими підтверджується що ОСОБА_1, як власником, були зареєстровані привезені з-за кордону автомобілі Ніссан Санні 1989 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 та Ауді 80 1987 р.в., д.н.з.НОМЕР_2 відповідно 13.08.1996 р. та 29.05.1997 р., тобто в період коли сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі; копією будинкової книги про реєстрацію 02.07.2002 р. в спірному будинку ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_30(донька позивача) та поясненнями відповідача ОСОБА_2 щодо того, що він сам носив в сільську раду документи, які дала ОСОБА_1, для оформлення їх реєстрації в даному будинку (причину таких його дій відповідач в судовому засіданні пояснити відмовився).

При цьому суд не приймає до уваги пояснення відповідача ОСОБА_2 в тій частині, що «з 1996 р по 2003 р. спільно з позивачем не проживав і спільного господарства не вів; гроші на придбання будівельних матеріалів у ОСОБА_4 були його, з яких частину дала його мама, яка отримала спадщину; позивача на будівництві не було, будівництво оплачував він; зайшов в хату в 2001 р. сам», так як вони спростовуються :

*частково поясненнями самого ж відповідача про те, що в 1996 р. на позивача був оформлений автомобіль Нісан Сані, а в 1997 р. - автомобіль Ауді, бо підтримував з ОСОБА_1 відносини;

*поясненнями Несторяк С.В., представника відповідача Бабинської сільської ради Самбірського району Львівської області, про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали спільно та спільно будували будинок, вона це особисто бачила. В будівництві будинку приймали участь як родичі позивача, так і родичі відповідача. До сільської ради приходили завіряти правовстановлюючі документи і ОСОБА_1 і ОСОБА_2

*показаннями свідків ОСОБА_4, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_21, ОСОБА_24 які підтвердили спільне проживання позивача та відповідача ОСОБА_2, ведення спільно будівництва будинку в с.Бабина, Самбірського району, Львівської області, спільного володіння та користування майном - автомобілями, ведення спільного бюджету та господарства, спільного заробляння коштів та придбання будівельних матеріалів;

*показаннями свідка ОСОБА_23, яка крім того ствердила, що спадщина з Франції, яку ОСОБА_2 дала бабця, складала 100 дол.США. Тобто, суд зробив висновок, що дані кошти жодним чином не вплинули на одноособову оплату відповідачем ОСОБА_2 будівництва спірного будинку.

Також суд не приймає до уваги акт від 16.03.2015 р., складений представником відповідача ОСОБА_10, відповідачем ОСОБА_2, громадянами ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, про те, що ОСОБА_1, ОСОБА_22 та ОСОБА_28 у АДРЕСА_1, лише зареєстровані, але не проживають більше чотирьох років, інших особистих речей у вказаному будинку не має, оскільки в самому акті вказано, що зі слів ОСОБА_2 - вказані особи не проживають за вказаною адресою з часу розірвання шлюбу з липня 2010 р., виїхала у Росію (а.с.38 т.2) та даний акт складений представником відповідача зі слів ОСОБА_2, які є заінтересованими особами у справі, та за участі невстановлених у судовому засіданні громадян, які невідомо ким були уповноваженні для вчинення вказаних дій.

Крім того, згідно з п.2) ч.3 ст.71 ЖК УРСР, жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках: тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв'язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання.

Відповідно до ч.5 ст.71 ЖК УРСР, у випадках, передбачених пунктами 1 - 7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті.

Оскільки в акті вказано, і цього позивач та відповідач в судовому засіданні не заперечували, що позивач ОСОБА_1 перебуває в Російській Федерації тимчасово на заробітках, то суд вважає, що даний акт жодним чином не підтверджує тих обставин, що позивач у спірному будинку лише зареєстрована, але не проживає більше чотирьох років.

У відповідності з ч.3 ст. 10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Із письмового заперечення ОСОБА_2 на позовну заяву від 14.12.2015 р. (а.с.24-26 т.2) вбачається, що він не заперечує проти того що їздив за кордон - в Польщу, на під заробітки, та іноді з ним їхала позивач, яку він брав із собою у машині.

Із письмового заперечення ОСОБА_2 на позовну заяву від 29.12.2015 р. (а.с.52-53 т.2) вбачається, що автомобілі були зареєстровані на позивача, так як у нього були інші автомобілі і він по домовленості такі зареєстрував на позивача і тому пересікав кордони разом із такою, не маючи доручень на право керування автомобілями.

Відповідач ОСОБА_2 вважає, що вказані обставини не свідчать про ведення ним разом із позивачем спільного господарства та не підтверджують факту їх проживання однією сім'єю.

Аналізуючи пояснення відповідача ОСОБА_2 і його представника, подані ними в ході судового розгляду письмові заперечення проти доводів позивача, суд прийшов до висновку, що вони не є доказами в розумінні чинного законодавства, а інших обґрунтувань заперечення не надано (зокрема, обставини, вказані позивачем, представником відповідача Бабинської сільської ради Самбірського району Львівської області, свідками, відповідач не спростував), тому не приймає їх до уваги.

Наявними доказами підтверджується, що будинок побудований за спільні кошти сторін. Будь - яких доказів, які б свідчили про відсутність прав на спірний будинок у позивача, як на майно, що набуте за спільні кошти, відповідачем не надано.

Отже, судом встановлено обставини, які свідчать, що кошти, внесені в будівництво спірного будинку, були зароблені спільно позивачем та відповідачем, під час їхнього спільного проживання та ведення спільного бюджету, а тому будинок в с.Бабина, Самбірського району, Львівської області, слід визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Відповідно до ч.1 ст.370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом.

На підставі ч.2 ст.372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Оскільки праця є основою створення і примноження власності громадян, розмір частки учасника спільної сумісної власності визначається ступенем його трудової участі, якщо інше не випливає із законодавства України. Розмір часток у спільній сумісній власності подружжя визначається за нормами Кодекса про шлюб та сім'ю ( 2006-07). При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що сторонами не представлено доказів, які б підтверджували конкретну - більшу чи меншу, участь позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 у надбанні майна - створенні будинку АДРЕСА_1, а тому їх частки у спірному майні, яке є їхньою спільною сумісною власністю, є рівними.

У зв'язку з цим позивачу ОСОБА_1 слід визнати право власності на ? ідеальну частку будинку АДРЕСА_1, а позов в цій частині задовольнити.

Як було встановлено судом, Свідоцтвом про право власності на житловий будинок (копія) від 27 червня 2002 р. підтверджується, що в цілому житловий будинок в АДРЕСА_1, належить ОСОБА_2 за правом власності.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із ч.1, 2 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що позивачем та його представниками ні в позовній заяві, ні в уточнене ній позовній заяві, не наведені та в судовому засіданні не доведені правові підстави для визнання недійсним Свідоцтва про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, від 27 червня 2002 року за реєстром №362, виданого Самбірським МБТІ на ім'я ОСОБА_2.

Крім того позивачем не враховано ті обставини, що на момент видачі оскаржуваного Свідоцтва про право власності на житловий будинок для ОСОБА_2 ще не існували обставини, які встановлені судом, а саме що: дане майно є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а також те, що ОСОБА_2, на підставі рішення виконавчого комітету Бабинської сільської ради Самбірського району Львівської області від 17.07.2008 р. №124, видано дублікат свідоцтва про право власності на будинок АДРЕСА_1 в 1/1 частці.

У зв'язку з цим, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову в цій частині слід відмовити за недоведеністю.

У відповідності до ст. 261 ЦК України позивач не пропустила строк позовної давності на пред'явлення позову, оскільки право на позов у неї виникло з того дня, коли було порушено її право, що підтверджується матеріалами справи.

Згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладені в п. 15 постанови від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (ст.ст. 106,107 СК України) чи з дати набрання рішенням законної сили (ст.ст. 109,110 СК України), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч. 2 ст.72 СК).

Як встановлено судом,спірний будинок, який 27 червня 2002 р. зареєстрований на відповідача ОСОБА_2 (Свідоцтво про право власності на житловий будинок), був побудований в період з 1999 р. по 27 червня 2002 р. - коли ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільно проживали і вели спільне господарство, позивач постійно проживає та зареєстрована у спірному будинку, 22 січня 2003 р. (актовий запис №2) між сторонами був укладений шлюб, який вони розірвали 22 липня 2010 року (актовий запис №55), а з вказаним позовом, який уточнила та збільшила позовні вимоги в судовому засіданні, ОСОБА_1 звернулася 27 жовтня 2010 року. Тобто, перебіг позовної давності почався не з 2002 р. - моменту оформлення права на вказаний будинок на відповідача ОСОБА_2, а з того дня, коли право позивача було порушено (після розірвання шлюбу у 2010 р.), поряд з цим позов про визнання факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу відноситься до вимог, на які позовна давність не порушується.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_2 в користь позивача ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1820 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст. 10, 15, 57, 58, 60, 88, 208, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд

вирішив :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати будинок АДРЕСА_1, спільною сумісною власністю ОСОБА_2, 1969 року народження, та ОСОБА_1, 1968 року народження.

Визнати ОСОБА_1, 1968 року народження, право власності на ? (одну другу) ідеальну частку будинку АДРЕСА_1.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1820 (одна тисяча вісімсот двадцять) грн. 00 коп.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня його проголошення в Апеляційний суд Львівської області через Самбірський міськрайонний суд Львівської області.

Суддя