Справа № 536/2235/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2016 року

Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі :

головуючого судді Степаненка Ю.І.,

з секретарем судового засідання Левицькою І.П.,

за участю позивача ОСОБА_1 та її представника по угоді

адвоката Кузнецова О.М.,

представника відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним

позовом ОСОБА_3 по угоді адвоката Білокінь О.О.,

представника відповідача Камянопотоківської сільської ради по довіреності

ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кременчуці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_7, про усунення перешкод у розпорядженні 1/2 частиною приватного будинку та виселення, за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1, Камянопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом №1491 від 28 липня 2014 року, яке видане державним нотаріусом Краснопільської районної державної нотаріальної контори Вангородським В.В. на ім'я ОСОБА_1 на 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд; скасування запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію на ім'я ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину житлового будинку, запису про право власності №6473962 від 28 липня 2014 року; визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно НОМЕР_2 від 30 серпня 2012 року, яке видане Камянопотоківською сільською радою Кременчуцького району Полтавської області на ім'я ОСОБА_9 на 1/2 частину житлового будинку; скасування запису від 11 жовтня 2012 року у Реєстрі прав власності на нерухоме майно про реєстрацію права власності на ім'я ОСОБА_9 на 1/2 частину житлового будинку; визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Камянопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області за №181 від 10 серпня 2012 року «Про оформлення права власності на 1/2 частину житлового будинку, господарських будівель і споруд у АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_9»; визнання за ОСОБА_3 за набувальною давністю право власності на 1/2 частину житлового будинку, господарських будівель і споруд,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 09 жовтня 2015 року звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_3, у якому просила суд усунути перешкоди у здійсненні розпорядження належною їй 1/2 частиною житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 шляхом його виселення та стягнути судові витрати.

В обґрунтування позову вказувала, що згідно свідоцтва про право на спадщину їй на праві власності належить 1/2 частина житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. Вказаний будинок є спадщиною після чоловіка, який помер ІНФОРМАЦІЯ_8 року. Вона постійно проживає в селі Хмелівка Краснопільського району Сумської області, де і проживав її чоловік ОСОБА_9.

Вказані обставини встановлені рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області, а тому не підлягають доказуванню.

В будинку вони проживати не могли, а тому ними було прийнято рішення знайти людей з числа місцевих жителів села для догляду за будинком та надвірними будівлями. Вони знайшли сім'ю з дітьми, які виявили бажання доглядати за будинком та проживати в ньому для більш надійного догляду за будинком. Їх така ситуація на той момент влаштовувала і вони домовилися з ОСОБА_10 та ОСОБА_3, що вони будуть проживати та доглядати за будинком.

Деякий час відповідачі проживали разом в будинку, але станом на серпень 2014 року в даному будинку залишились проживати ОСОБА_10 та її сини ОСОБА_11 та ОСОБА_12.

У серпні 2014 року вона звернулася до ОСОБА_10 та попросила звільнити будинок, але всупереч її законних вимог відповідач ОСОБА_10 та її діти добровільно звільнити будинок не захотіли, через що вона була вимушена звернутися з позовом до Кременчуцького районного суду Полтавської області.

05 лютого 2015 року рішенням суду ОСОБА_10 та її синів виселено з будинку.

Однак під час здійснення виконавчих дій з метою виконання рішення суду з виселення було встановлено, що в будинку проживає чоловік ОСОБА_10 - ОСОБА_3.

Довідкою Камянопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області підтверджується проживання ОСОБА_3 в належному їй на праві власності будинку за адресою: АДРЕСА_3

01 жовтня 2015 року вона направила лист ОСОБА_3 з вимогою виселитися, однак добровільно він її вимоги не виконав.

Будь-яких договірних відносин у неї та її чоловіка з ОСОБА_3 не було, що підтверджується рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 05 лютого 2015 року.

У зв'язку з тим, що відповідач добровільно звільнити будинок не бажає, вона вимушена звернутися з вказаним позовом до суду.

03 грудня 2015 року ОСОБА_3 пред'явив зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1, Камянопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом №1491 від 28 липня 2014 року, яке видане державним нотаріусом Краснопільської районної державної нотаріальної контори Вангородським В.В. на ім'я ОСОБА_1 на 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_4 скасування запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію на ім'я ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину житлового будинку за вище вказаною адресою, запис про право власності №6473962 від 28 липня 2014 року; визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно НОМЕР_2 від 30 серпня 2012 року, яке видано Камянопотоківською сільською радою Кременчуцького району Полтавської області на ім'я ОСОБА_9 на 1/2 частину житлового будинку; скасування запису від 11 жовтня 2012 року у Реєстрі права власності на нерухоме майно про реєстрацію права власності на ім'я ОСОБА_9 на 1/2 частину житлового будинку (реєстраційний номер майна 37482170); визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Камянопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області за №181 від 10 серпня 2012 року «Про оформлення права власності на 1/2 частину житлового будинку, господарських будівель і споруд у АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_9; визнання за ОСОБА_3 за набувальною давністю право власності на 1/2 частину житлового будинку, господарських будівель і споруд за вище вказаною адресою.

В обґрунтування свого позову вказував, що ОСОБА_1 в порядку спадкування незаконно набула право приватної власності на 1/2 частину житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, а виходячи з положень ч. 2 статті 328 Цивільного кодексу України (презумпція правомірності набуття права власності), він є фактичним давнісним володільцем вказаного майна з наступних підстав.

Так, 28 липня 2014 року державний нотаріус Краснопільської районної державної нотаріальної контори Вангородський В. В. видав ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом № 1491, яким посвідчив, що ОСОБА_1 є спадкоємицею 1/2 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_5 що належав померлому ІНФОРМАЦІЯ_8 року ОСОБА_9 згідно виданого 30.08.2012 року Кам'янопотоківською сільською радою Кременчуцького району Полтавської області свідоцтва про право власності на нерухоме майно. За твердженням ОСОБА_1, у листопаді 2015 року в зазначеному свідоцтві про право на спадщину за законом державний нотаріус Вангородський В.В. змінив відомості про адресу спадкового майна, а саме: з АДРЕСА_6

У той же день, тобто 28 липня 2014 року, цей же державний нотаріус Краснопільської районної державної нотаріальної контори Вангородський В.В., як державний реєстратор здійснив державну реєстрацію на ім'я ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 (запис про право власності за № 6473962). Ці обставини підтверджуються витягом з індексним номером 24801583 від 28 липня 2014 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Оформлюючи на користь ОСОБА_1 вказане вище свідоцтво про право на спадщину, державний нотаріус, перевіряючи належність майна спадкодавцю, тобто ОСОБА_9, виходив зі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30.08.2012 року НОМЕР_3, яке видано (оформлено) Кам'янопотоківською сільською радою Кременчуцького району Полтавської області на ім'я померлої особи ОСОБА_9, а також із запису у Реєстрі прав власності на нерухоме майно від 11 жовтня 2012 року, згідно з яким померлій особі ОСОБА_9 належить частка розміром 1/2 у праві спільної власності на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_8. Наявність вказаного запису в реєстрі підтверджується інформаційною довідкою від 14.11.2015 року за № 47628784 з Реєстру прав власності на нерухоме майно.

ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_8 року, що встановлено рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 05.02.2015 року у справі за № 536/1782/14-ц та не заперечується сторонами, тобто майже за два роки до дати видачі (оформлення) на його ім'я свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30.08.2012 року НОМЕР_3 та до дати реєстрації у Реєстрі прав власності на нерухоме майно на його ім'я права власності на вказане майно.

Отже, на момент смерті ОСОБА_13 (дата відкриття спадщини) не існувало ні вказаного вище свідоцтва про право власності на нерухоме майно на ім'я спадкодавця, ні зазначеного вище запису в Реєстрі прав власності на нерухоме майно на його ім'я. Як наслідок, на його думку, державний нотаріус був позбавлений правових підстав брати вказане свідоцтво про право власності на нерухоме майно та витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно із записом від 11 жовтня 2012 року, як правовстановлюючі документи у підтвердження належності вказаного майна померлому на дату його смерті та видавати на їх підставі ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом № 1491 від 28 липня 2014 року.

Крім того, державний нотаріус Краснопільської районної державної нотаріальної контори Вангородський В.В., як державний реєстратор не мав правових підстав 28 липня 2014 року здійснювати державну реєстрацію на ім'я ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_7 (запис про право власності за № 6473962), адже у первісно виданому 28 липня 2014 року свідоцтві про право на спадщину за законом, яке в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно значиться підставою виникнення у ОСОБА_1 права власності на вказане майно, була вказана інша адреса спадкового майна, а саме: АДРЕСА_9

ОСОБА_13 ніколи не був власником житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_10 Власником вище вказаного житлового будинку з господарським будівлями з 28 березня 2007 року на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 28.03.2007 року є ОСОБА_14, а до вказаного моменту згідно свідоцтва про право власності від 26 січня 2007 року НОМЕР_4 його власником була ОСОБА_15. Вказані обставини підтверджуються інформаційною довідкою від 14.11.2015 року за № 47628784 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також листом виконавчого комітету Кам'янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області від 11.11.2015 року за № 805/02-09.

До того ж, вимога ж про скасування запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на частину житлового будинку одночасно має похідний характер від вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, адже вказане свідоцтво значиться підставою виникнення права власності.

У свою чергу, свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 30 серпня 2012 року НОМЕР_3 на ім'я померлого ОСОБА_9 було видано на підставі рішення виконавчого комітету Кам'янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області за № 181 від 10.08.2012 року «Про оформлення права власності на 1/2 частину житлового будинку, господарських будівель і споруд у АДРЕСА_11, на ім'я померлого ОСОБА_9».

Вказане рішення органу місцевого самоврядування та похідне від нього свідоцтво про право власності на нерухоме майно на його думку не ґрунтуються на положеннях законодавства.

Згідно з ч. 1 статті 25 Цивільного кодексу України здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) належить фізичним особам. У момент же смерті фізичної особи її цивільна правоздатність припиняється (ч. 4 ст. 25 Цивільного кодексу).

Заява про видачу свідоцтва про право власності на нерухоме майно подавалась не ОСОБА_9 за життя, а вже після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_9 року ОСОБА_1

Однак, законодавством, яке діяло станом на серпень 2012 року, не було передбачено ні прийняття органом місцевого самоврядування рішення щодо права власності, ні видачу органом місцевого самоврядування свідоцтва про право власності на нерухоме майно на ім'я померлої особи.

Крім того, як вбачається з рішення виконавчого комітету Кам'янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області № 181 від 10.08.2012 року, право власності на ім'я померлого ОСОБА_9 на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_12 предписано оформити та видати свідоцтво про право власності взамін свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, яке видано виконкомом Кременчуцької районної ради народних депутатів 19.01.1987 року № 3.

Положеннями п.п. а) п. 8.1 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, яке затверджено наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 за № 7/5, регламентовано оформлення органами місцевого самоврядування права власності на нерухоме майно з видачею свідоцтва про право власності за заявою про оформлення права власності на нерухоме майно.

Свідоцтво про право власності на домоволодіння є правовстановлюючим документом згідно з додатком № 2 до вказаного Тимчасового положення, а тому орган місцевого самоврядування не міг взамін нього предписувати оформити право власності та видати інше свідоцтво.

Крім того, в копії свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 28.01.1987 року, яку ОСОБА_1 додала до своєї заяви від 02.08.2012 року до органу місцевого самоврядування, номер будинку (домоволодіння) відсутній. Зазначені ж у цьому документі житлові та корисні площі будинку не відповідають даним технічного паспорту на спірний будинок по АДРЕСА_13 а також відповідним відомостям з реєстрів щодо саме спірного будинку.

Згідно п. 2.1 вказаного вище Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно для проведення державної реєстрації виникнення права власності власник (власники) або уповноважена ним (ними) особа подає реєстратору БТІ заяву про державну реєстрацію прав за формою, визначеною у додатку № 1 до цього положення. ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_8 року, що само по собі виключало можливість подання ним або уповноваженою ним особою (його представником) у 2012 році заяви про державну реєстрацію права власності на спірний будинок по АДРЕСА_14

Вимога ж про скасування запису в Реєстрі прав власності на нерухоме майно є похідною від вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30.08.2012 року НОМЕР_3 на ім'я померлого ОСОБА_9, адже на підставі вказаного свідоцтва здійснювалась реєстрація права власності.

З 1997 року з дозволу ОСОБА_13, що підтверджується рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 05.02.2015 року по справі за №536/1782/14-ц, він відкрито проживав у спірному будинку. Спочатку разом з своєю колишньою дружиною ОСОБА_10, старшим сином ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2, а ІНФОРМАЦІЯ_10 року у них народився й менший син ОСОБА_12. В подальшому в порядку виконання вказаного вище рішення суду їх виселили з вказаного будинку.

Факт його проживання у вказаному будинку з 1997 року підтверджується також довідкою органу місцевого самоврядування від 24 липня 2015 року за №1977, актом депутата від 24 липня 2015 року та показаннями свідків - сусідів.

Тому просив його вимоги задовольнити.

Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 03 грудня 2015 року зустрічний позов об'єднаний в одне провадження з первісним позовом.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 та її представник по угоді адвокат Кузнецов О.М. в судовому засіданні первісний позов підтримали, в його обґрунтування пояснили так, як викладено вище в описовій частині рішення. ОСОБА_1 також пояснила, що сім'я ОСОБА_12 з 2012 року чинить їй перешкоди та не дають їй доступу до будинку. Раніше між ними була домовленість, що по першій вимозі сім'я ОСОБА_12 повинні звільнити та виселитися з будинку. Їй відомо, що ОСОБА_3 певний час був ув'язнений. З 1997 року до 2007 року ОСОБА_3 проживав у спірному будинку, а приблизно з 2007-2009 років і по серпень 2015 року у будинку він не проживав. З серпня 2015 року ОСОБА_3 знову почав проживати у будинку та перешкоджає їй у доступі до будинку. Заперечували проти задоволення зустрічного позову, вважали, що заявлені вимоги ОСОБА_3 є безпідставними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, про що також позивачем ОСОБА_1 подане до суду письмове заперечення проти зустрічного позову, де вона також вказувала, що згідно положень статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. ОСОБА_3 в своїй позовній заяві не зазначено за захистом яких прав, свобод чи інтересів він звертається до суду та не наводить жодного доказу на підтвердження порушення, не визнання або оспорювання його прав, свобод чи інтересів.

Зважаючи на те, що позивачем ОСОБА_3 у позові не зазначено яке саме право, свобода чи інтерес порушено, не визнано або оспорено, тому вважає, що у ОСОБА_3 відсутні підстави для звернення до суду з приводу визнання недійсним права на спадщину ОСОБА_1, визнання за ним права власності на 1/2 житлового будинку за набувальною давністю.

Вважає, що ОСОБА_3 не є добросовісним набувачем, оскільки рішенням Кременчуцького районного суду від 05.02.2015 року встановлено, що відповідачі з 1997 року з дозволу власника ОСОБА_13, який помер ІНФОРМАЦІЯ_11 року, спадкоємцем якого є ОСОБА_1, яка прийняла в установленому законом порядку спадщину, проживають в 1/2 частині житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_15

Ці обставини визнані сторонами і відповідно до положень ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Ні сторони, ні третя особа ОСОБА_3, доказів про інші підстави перебування відповідачів у спірному будинку, на які вони посилалися в своїх поясненнях в судовому засіданні у попередній цивільній справі, суду не надали.

Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Як вбачається з рішення суду та не заперечується ОСОБА_3, йому було відомо про те, що даний будинок перебував у власності ОСОБА_13 і на момент вселення до нього у 1997 році у відповідача були відсутні підстави для набуття права власності на будинок у зв'язку з наявністю власника.

Твердження позивача ОСОБА_3, що він безперервно проживає у будинку ОСОБА_1 з 1997 року не відповідає дійсності.

Так, рішенням Кременчуцького районного суду від 05.02.2015 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_10 та її синів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 про виселення встановлено, що третя особа ОСОБА_3 в спірному будинку не проживає, позовні вимоги до нього про усунення перешкод в користуванні власністю та його виселення позивачем не пред'являлись.

Обставини не проживання ОСОБА_3 у будинку ОСОБА_1 встановлені судом та відповідно до ч. 1 статті 61 Цивільного процесуального кодексу України не підлягають доказуванню.

Додатковим доказом не проживання ОСОБА_3 у будинку ОСОБА_1 є позовна заява ОСОБА_3, в якій він зазначає, що у 2010 році їх родина розпалась і він став мешкати окремо від дружини та синів.

ОСОБА_3 з 2010 року по лютий 2015 року взагалі не проживав у будинку ОСОБА_1, а тому вважає, що він володів майном ОСОБА_1 не добросовісно, у будинку ОСОБА_1 безперервно не проживав, через що у позивача ОСОБА_3 відсутні підстави для набуття права власності за набувальною давністю.

1/2 частина житлового будинку за адресою: АДРЕСА_16 з 28 січня 1987 року на підставі Свідоцтва на права власності на домоволодіння, Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30.08.2012 року була власністю ОСОБА_13, з 28 липня 2014 року на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом належить ОСОБА_1

Тому ОСОБА_3 не може набути право власності на даний будинок за набувальною давністю, у зв'язку з тим, що 1/2 частина будинку в 1997 році належала ОСОБА_13, а на даний час належить ОСОБА_1

Вважає, що ОСОБА_3 пропущено строк позовної давності для звернення до суду з позовом про визнання недійсним правовстановлюючих документів, оскільки всі вище зазначені документи були прийняті більше трьох років тому. До того ж, ОСОБА_16 пропущено строк позовної давності на звернення до суду з позовом про набуття права власності на підставі набувальної давності.

Встановлено, що ОСОБА_3 з 2010 року по лютий 2015 року не проживав у будинку ОСОБА_1 (рішення Кременчуцького районного суду від 05.02.2015 року; позовна заява ОСОБА_21.). На час звернення до суду минуло більше п'яти років з того моменту, як ОСОБА_3 виїхав з будинку ОСОБА_1, а тому ОСОБА_3 пропустив строк на звернення до суду для набуття права власності за набувальною давністю.

З 2003 року відповідно до «Порядку ведення Реєстру прав власності на нерухоме майно» в Україні було запроваджено Реєстр прав власності на нерухоме майно, змінено порядок та умови державної реєстрації права власності, змінено перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться державна реєстрація прав власності на нерухоме майно.

Оформлення права власності на нерухоме майно у серпні 2012 року регулювалося Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, відповідно до якого ОСОБА_1, як спадкоємиця ОСОБА_13, звернулась до Камянопотоківської сільської ради для проведення державної реєстрації права власності в новому реєстрі.

На час видачі Свідоцтва НОМЕР_5 від 30.08.2012 року та відповідно до п. 8.1 Тимчасового положення оформлення права власності на нерухоме майно проводиться з видачею свідоцтва про право власності за заявою про оформлення права власності на нерухоме майно.

Відповідно до п. 8.1. п.п. «а» абз. 11 вказаного Положення саме на органи місцевого самоврядування покладено обов'язок оформлення права власності на нерухоме майно фізичним особам, які підтверджують своє право власності документами іншими, ніж зазначені у Переліку (Додаток 2 до Положення).

У зв'язку з тим, що в Переліку правовстановлюючих документів відсутній такий правовстановлюючий документ, як Свідоцтво про право особистої приватної власності на домоволодіння, то відповідно до вказаної норми Камянопотоківська сільська рада видала Свідоцтво про право власності на нерухоме майно за НОМЕР_5 від 30.08.2012 року на 1/2 будинку за адресою: АДРЕСА_17 на ім'я ОСОБА_13

Після отримання Свідоцтва за № НОМЕР_6 від 30.08.2012 року ОСОБА_1, як правонабувач, відповідно до пункту 2.1 «Тимчасового положення для проведення державної реєстрації виникнення. переходу або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно» подала реєстратору БТІ заяву про державну реєстрацію прав.

Державним реєстратором 11.10.2012 року здійснено реєстрацію прав та видано витяг.

У подальшому під час оформлення Свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса, який відповідно до норм чинного законодавства видав Свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_1

Процедура набуття права власності ОСОБА_1 виконана у чіткій відповідності з вимогами Тимчасового положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно.

Позивач ОСОБА_3 в позовній заяві наполягав на визнанні недійсним правовстановлюючих документів на 1/2 частину будинку ОСОБА_1, однак він не посилається на норму закону, на підставі якої правовстановлюючі документи на 1/2 частину будинку можуть бути визнані судом не дійсними.

Вважає, що ОСОБА_3 взагалі не може бути суб'єктом звернення до суду для визнання недійсним правовстановлюючих документів на 1/2 частину будинку ОСОБА_1 у зв'язку з відсутністю порушеного права та

просила відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3, допитаний як свідок відповідно до статей 180,184 ЦПК України, в судовому засіданні пояснив, що позов ОСОБА_1 він не визнає та просить задовольнити його зустрічний позов, так як він з весни 1997 року проживає з сім'єю у належній ОСОБА_9 половині будинку по АДРЕСА_18. Вони, як молода сім'я, домовилися з ОСОБА_13 доглядати його будинок, так як і раніше до них такий догляд вже здійснювали шляхом проживання у будинку сім'я ОСОБА_17 і ОСОБА_18, які побудували свій власний будинок та звільнили належний ОСОБА_13 будинок. У 2002 році ОСОБА_13 запропонував його сім'ї купити у нього цей будинок. Він погодився на пропозицію ОСОБА_13 та зійшлися на ціні продажу 1900 доларів США. Частину грошей у сумі 1000 доларів США він передав ОСОБА_13 на третій день. Про сплату решти суми коштів домовилися, що вони будуть передані через рік після того, як будуть дооформлені документи на будинок, але це питання так і залишилося не вирішеним до цього часу. У 2010 році власник будинку ОСОБА_13 помер, а у 2012 році ОСОБА_1 почала його виселяти з будинку. Останні півроку він з сім'єю разом не проживає, хоч перебуває у шлюбі з ОСОБА_10. У 2010 році у їх сім'ї були сварки, його дружина забрала ключі і не впускала у будинок, у зв'язку з чим він вимушений був тимчасово проживати за місцем своєї реєстрації у будинку своєї матері по АДРЕСА_19 Також він проживав тимчасово по АДРЕСА_20, разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_19. Від спільного проживання з нею у них народився син ОСОБА_20, який є малолітній. На час розгляду судом попередньої цивільної справи у спорі про виселення членів його сім'ї він періодично проживав у спірному будинку. В даний час він проживає у цьому будинку.

Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 по угоді адвокат Білокінь О.О. в судовому засіданні зустрічну позовну заяву підтримав, в її обґрунтування пояснив так, як викладено вище в описовій частині рішення, заперечував проти задоволення первісного позову, вважаючи, що ОСОБА_1 незаконно набула право власності на 1/2 частину житлового будинку.

Третя особа ОСОБА_7, допитаний як свідок відповідно до статей 180,184 ЦПК України, в судовому засіданні пояснив, що у 1989 році він з сім'єю купили у ОСОБА_13 половину будинку по АДРЕСА_18, де і проживає до цього часу. Сім'я ОСОБА_9 у своїй іншій половині будинку за вказаною адресою прожили весну і виїхали в Сумську область. Після цього, приблизно п'ять чи шість років, у належну ОСОБА_9 половину будинку вселилася і проживала сім'я ОСОБА_22, які побудували свій власний будинок, куди перейшли проживати. Сім'я ОСОБА_3 почала проживати у спірній половині будинку приблизно з 1996-1997 років. ОСОБА_9 за життя пропонував йому купити його половину будинку, але ця половина будинку йому не потрібна і він не погодився придбавати. Таку ж пропозицію йому робила і ОСОБА_1 в даний час, але ця власність йому і тепер непотрібна. Йому відомо, що у 2012 році ОСОБА_3 ремонтував покрівлю на даху спірної половини будинку, працює у майстерні в гаражі.

Представник відповідача Камянопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області по довіреності ОСОБА_6, допитана як свідок відповідно до статей 180,184 ЦПК України, в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_3 є її далеким родичем, вона дійсно особисто позичала йому гроші у сумі 1000 доларів США на купівлю будинку. Просила суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні її позову, а зустрічний позов ОСОБА_3 визнала частково, заперечувала проти задоволення його позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Камянопотоківської сільської ради №181 від 10 серпня 2012 року про оформлення права власності на половину будинку за ОСОБА_9, про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно на ім'я ОСОБА_9, про скасування запису від 11.10.2012 року у реєстрі прав власності на нерухоме майно, так як сільська рада діяла законно, керуючись чинними нормативними актами. У власності ОСОБА_9 крім половини будинку по АДРЕСА_18 інших будинків не було. Не заперечувала щодо задоволення судом решти позовних вимог ОСОБА_3

Вислухавши пояснення сторін, їх представників, третьої особи, свідка, дослідивши і оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд прийшов до висновку, що первісний позов підлягає задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову має бути відмовлено, виходячи з наступного.

Згідно ч.3 статті 10, ч.1 статті 11, ч.1,4 статті 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1,3 статті 61 Цивільного процесуального кодексу обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Судом установлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві власності належить 1/2 частина житлового будинку з господарськими будівлями, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_21, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 05 лютого 2015 року у справі №536/1782/14-ц (а.с.5-7;45,46 т.1).

Вище вказане майно раніше належало на праві власності ОСОБА_9, який з 03 серпня 1982 року доводився позивачу ОСОБА_1 чоловіком та який ІНФОРМАЦІЯ_8 року помер.

Вказаний житловий будинок був побудований у 1986 році, що підтверджується технічним паспортом (а.с.38-43 т.1).

На підставі рішення виконкому Кременчуцької районної ради народних депутатів №3 від 19 січня 1987 року на ім'я ОСОБА_9 було видане свідоцтво на право особистої власності на домоволодіння від 28 січня 1987 року, згідно якого підтверджується, що йому дійсно належить 1/2 частина жилого будинку по АДРЕСА_22 без зазначення номера будинку (а.с.208 т.1).

Представник відповідача Камянопотоківської сільської ради ОСОБА_6 у судовому засіданні підтвердила, що дійсно цей будинок був побудований сім'єю ОСОБА_9, іншого будинку, крім будинку по АДРЕСА_13 на праві власності ОСОБА_13 не мав.

Згідно рішення виконавчого комітету Камянопотоківської сільської ради №181 від 10 серпня 2012 року «Про оформлення права власності на 1/2 частину житлового будинку, господарські будівлі і споруди в АДРЕСА_11, на ім'я померлого ОСОБА_9» вбачається, що за померлим ОСОБА_9 відповідно до запису в погосподарській книзі сільської ради №05651 та свідоцтвом на право особистої власності на домоволодіння, виданого виконкомом Кременчуцької районної ради народних депутатів 19 січня 1987 року за реєстровим №3 лічиться 1/2 частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_23 а інша 1/2 частина даного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами лічиться за ОСОБА_7. Житловий будинок побудований у 1986 році. Земельна ділянка розміром 0,09 га приватизована. Виконавчий комітет сільської ради вирішив: оформити право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_24, на ім'я померлого ОСОБА_9 взамін свідоцтва на право особистої власності на домоволодіння, виданого виконкомом Кременчуцької районної ради народних депутатів 19 січня 1987 року за реєстровим №3 та видати свідоцтво про право власності; комунальному підприємству «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» оформити свідоцтво про право власності та провести реєстрацію вище вказаного об'єкта відповідно до Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно (а.с.192 т.1).

Відповідно до поданої ОСОБА_1 заяви від ІНФОРМАЦІЯ_9 року (а.с.193 т.1) та рішення виконавчого комітету Камянопотоківської сільської ради від 10 серпня 2012 року на ім'я померлого спадкодавця ОСОБА_13 Камянопотоківською сільською радою 30 серпня 2012 року було видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно: 1/2 частину житлового будинку та господарських будівель, розташованих у АДРЕСА_23 Кременчуцького району (а.с.246 т.1).

Згідно витягу про державну реєстрацію прав Комунальним підприємством «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Полтавської обласної ради» зареєстроване право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями на ім'я ОСОБА_9 за вказаною адресою (а.с.247 т.1)

28 липня 2014 року державним нотаріусом Краснопільської районної державної нотаріальної контори Вангородським В.В. на ім'я ОСОБА_1 видане свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину вказаного житлового будинку (а.с.45 т.1) та згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вказану 1/2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_25 було зареєстровано за ОСОБА_1 (а.с.46 т.1).

Таким чином, ОСОБА_1 є власником спірного житла.

Крім цього, вона успадкувала, як дружина, після ОСОБА_9 і дві земельні ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель та для ведення особистого підсобного господарства розмірами 0,0491 га і 0,0410 га відповідно за вказаною вище адресою, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом від 28 липня 2014 року (а.с.184 на звороті, 185 т.1).

У належній їй 1/2 частині житлового будинку (квартира №2) в даний час без реєстрації та без законних підстав проживає відповідач ОСОБА_3, що є перешкодою для позивача ОСОБА_1 у розпорядженні своєю власністю.

Згідно довідки виконавчого комітету Камянопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області по записах погосподарської книги ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_26. Інформації щодо фактичного проживання громадян у погосподарській книзі не передбачено, але згідно акта депутата від 24 липня 2015 року ОСОБА_3 з 1997 року дійсно проживає в 1/2 частині житлового будинку про АДРЕСА_27 (а.с.11 т.1).

Відповідно до акта обстеження комісії в складі депутата Камянопотоківської сільської ради Кременчуцького району та інших осіб від 24 липня 2015 року ОСОБА_3 дійсно проживає з 1997 року в 1/2 частині житлового будинку за адресою: АДРЕСА_24. Займається господарською діяльністю, ремонтом техніки, обслуговує житловий будинок за власні кошти (а.с.12).

01 жовтня 2015 року представник позивача ОСОБА_1 надіслав ОСОБА_3 заяву-попередження з вимогою звільнення у термін семи календарних днів незаконно зайнятого приміщення будинку, яке ним було одержане рекомендованою поштою 02 жовтня 2015 року (а.с.13 та 13 на звороті т.1).

Раніше чинним рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 05 лютого 2015 року вже було усунуто перешкоди в користуванні ОСОБА_1 належною їй 1/2 частиною житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_28 та виселено ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_6 з житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_28. Додатковим рішенням цього суду від 13 лютого 2015 року у задоволенні позову третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поверенення безпідставно отриманого майна (коштів) -відмовлено (а.с. 5-7,8-10, 57 т.1).

Відповідач ОСОБА_3 після рішення суду знову почав проживати у належній позивачу ОСОБА_1 половині будинку без її дозволу та правових підстав і на її законні вимоги не чинити перешкод у розпорядженні її власністю не реагує, натомість сам подав зустрічний позов до ОСОБА_1, чим створює їй перешкоди у здійсненні нею права розпорядження власним житлом.

Згідно частин 1,3,6 статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно частини 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.97 року №475/97-ВР кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За змістом статті 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до частин 1,2 статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно частини 1 статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 статті 16 Цивільного кодексу України).

Позивач ОСОБА_1, як власник майна, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 статті 109 Житлового кодексу України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Оскільки установлено, що сторони жодних правочинів щодо спірного майна не укладали, відповідач ОСОБА_3, проживаючи без правових підстав у належній позивачу ОСОБА_1 половині будинку, порушує її законні права та інтереси, своїми діями чинить позивачу перешкоди у розпорядженні власністю, на пропозицію позивача добровільно не виселяється з вказаної половини будинку, суд повністю задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 про усунення перешкод у розпорядженні приватним будинком шляхом виселення відповідача ОСОБА_3 та з підстав статті 88 ЦПК України стягує з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір в сумі 487 гривень 20 копійок (а.с.1 т.1).

У позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 до відповідачів були заявлені шість вимог, які задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Позивачем у справі про визнання свідоцтва про право на спадщину може бути будь-яка особа, цивільні права чи інтереси якої порушені свідоцтвом про право на спадщину.

Однак, у ОСОБА_3 відсутнє таке право на спадщину і, відповідно відсутнє порушення виданим на ім'я ОСОБА_1 свідоцтвом про право на спадщину (половину будинку) його прав чи інтересів у контексті положень ч.1 статті 3 Цивільного процесуального кодексу України, що виключає можливість задоволення його позовних вимог.

Відповідно до ч.1 статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Підтверджено, що ОСОБА_9 на підставі свідоцтва на право особистої власності на домоволодіння від 28 січня 1987 року дійсно до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_8 року належала 1/2 частина жилого будинку по АДРЕСА_29

Тому відповідно до діючого законодавства та своє компетенції виконавчий комітет Камянопотоківської сільської ради Кременчуцького району правомірно розглянув заяву спадкоємця ОСОБА_1 та рішенням №181 від 10.08.2012 вирішив оформити право власності на ім'я померлого ОСОБА_9 на половину житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_30 видав свідоцтво про право власності на нерухоме майно на його ім'я та пропонував Комунальному підприємству «Кременчуцьке МБТІ» оформити свідоцтво про право власності і провести реєстрацію вище вказаного об'єкта нерухомості від повідно до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Вказане рішення узгоджується, зокрема з підпунктом а) пункту 8.1 «Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно», згідно якого оформлення права власності на нерухоме майно проводиться з видачею свідоцтва про право власності за заявою про оформлення права власності на нерухоме майно органами місцевого самоврядування фізичним та юридичним особам на підставі документів, установлених законодавством, які підтверджують право власності на об'єкти нерухомого майна та не віднесені до правовстановлювальних документів, передбачених у додатку 2 до Положення.

Видане на підставі рішення виконкому Кременчуцької районної ради народних депутатів №3 від 19 січня 1987 року на ім'я ОСОБА_9 свідоцтво на право особистої власності на домоволодіння від 28 січня 1987 року не віднесене до Переліку правовстановлювальних документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на нерухоме майно (додаток 2 до Тимчасового положення) та не може ототожнюватися з зазначеним у п.6 Переліку свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, видане органом місцевого самоврядування.

Згідно п.6 зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 року за №157/6445 наказу, який діяв до 14 грудня 2012 року та втратив чинність, установлено, що видача витягів з Реєстру прав власності на нерухоме майно та оформлення свідоцтв про право власності на нерухоме майно з 1 червня 2010 року БТІ здійснюється тільки на спеціальних бланках установленої форми.

Витяги з Реєстру прав власності на нерухоме майно та свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виконані з 1 червня 2010 року не на спеціальному бланку, є недійсними.

Рекомендовано органам місцевого самоврядування проводити видачу свідоцтв про право власності на об'єкти нерухомого майна на спеціальних бланках, зразок та опис яких затверджується Міністерством юстиції України.

Частиною 1 статті 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» щодо особливостей державної реєстрації прав на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках та збудовані до 5 серпня 1992 року визначено, що для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад та закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, щодо яких раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із по господарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об'єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав.

Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об'єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об'єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність.

Державна реєстрація прав - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, а також права власності на об'єкти незавершеного будівництва шляхом внесення відповідного запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно (п.1.2 Тимчасового положення).

У постанові Верховного Суду України від 13 червня 2012 року у справі №6-54 цс 12 викладений правовий висновок, що відповідно до статей 2,3 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень даних про право власності особи на об'єкт нерухомого майна, збудований до набрання цим Законом чинності, не породжує в особи його права, а засвідчує те, що держава офіційно визнає і підтверджує факт наявності його в особи. Право власності на збудований до набрання чинності зазначеним Законом об'єкт нерухомого майна виникає в порядку, який існував на час його будівництва.

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Отже, рішення органу місцевого самоврядування про оформлення права власності та видачу на ім'я ОСОБА_13 свідоцтва про право власності на нерухоме майно не суперечило діючому на час прийняття рішення законодавству.

Відповідно до ч.1 статті 393 Цивільного кодексу України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Прийнятий органом місцевого самоврядування вказаний правовий акт індивідуальної дії відповідає законові, ОСОБА_3 не є власником спірної частини будинку, а відтак його цивільні права та інтереси цим актом (рішенням виконкому Камянопотоківської сільської ради) не порушені і він не може бути позивачем про визнання незаконним та скасування цього акту в силу вище вказаної норми закону та статей 11,13, ч.1 статті 21 Цивільного кодексу України.

У пункті 2.1 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно зазначено, що для проведення державної реєстрації виникнення, переходу або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно власник (власники), інший правонабувач (правонабувачі) або уповноважена ним (ними) особа подає реєстратору БТІ заяву про державну реєстрацію прав за формою, визначеною у додатку 1.

Правонабувач ОСОБА_1, як спадкоємець (у разі оформлення спадщини, до складу якої входять речові права на нерухоме майно, що підлягають державній реєстрації згідно з Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (п.4 ч.1 статті 2 Закону) звернулася до КП «Кременчуцьке МБТІ» відповідно до п.2.1 Тимчасового положення, оскільки спадкодавець ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_8 року і особисто не міг подати заяву державному реєстратору, як власник та особа, за якою закріплений особовий рахунок в погосподарській книзі відповідної сільської ради, селищної, міської ради - у разі проведення державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад та закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року (п.3 ч.1 статті 2 Закону).

Державному реєстратору, виходячи зі змісту наданих документів, було відомо, що ОСОБА_13 помер, що відображено у рішенні про державну реєстрацію прав від 11 жовтня 2012 року (а.с.229 т.1) та що заява про державну реєстрацію прав від імені ОСОБА_13 була складена в КП «КМБТІ» на бланку з заповненням необхідних відомостей комп'ютерним набором і підписана правонабувачем ОСОБА_1 (а.с.228 т.1). З цього приводу позивач ОСОБА_1 у суді пояснила, що вона повідомляла у БТІ, що її чоловік помер, їй запропонували поставити підпис у наданій заяві.

Вказане процедурне питання не є суттєвим порушенням для реєстрації права, оскільки право ОСОБА_13 цим не припиняється, а його дружина ОСОБА_1 самостійно вказану заяву не складала та в силу вказаних вище норм законодавства могла подати її від свого імені.

Відповідно до своєї компетенції та вимог чинного законодавства Комунальне підприємство «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Полтавської обласної ради» 11 жовтня 2012 надало витяг про державну реєстрацію права власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_31 Полтавської області (а.с.231 т.1).

За таких обставин державний нотаріус Краснопільської районної державної нотаріальної контори Вангородський В.В. на законних підставах видав 28 липня 2014 року спадкоємцю ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, розташованого у АДРЕСА_32 та сформував витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.45,46 т.1).

Згідно статті 1301 Цивільного кодексу України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в і інших випадках, встановлених законом.

Вказаних у цій нормі закону обставин та випадків судом не встановлено.

Відповідно до положень статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

ОСОБА_3 впродовж всього часу знав, що він неправомірно володіє чужим майном - належною ОСОБА_13 половиною житлового будинку. За змістом закону володіння має добросовісним, тобто за умови, що володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю.

У роз'ясненні пункту 9 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року вказано, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності, за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України).

Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга ст.344 ЦК України).

Згідно статті 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе.

Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам.

Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Відповідно до статті 398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

Факт належності спірного нерухомого майна ОСОБА_1 також був встановлений і чинним рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 05 лютого 2015 року, яке є обов'язковим для суду, який розглядає справу, і сторін та не може ставитися під сумнів, а встановлені цим рішенням обставини не підлягають доказуванню.

Отже, у справі відсутні правові підстави для визнання за ОСОБА_3 права власності на спірну половину житлового будинку за набувальною давністю.

Тому суд повністю відмовляє ОСОБА_3 у задоволенні всіх його шести позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 10,11,60,61,88,209,213-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Первісний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права розпорядження належною їй 1/2 частиною житлового будинку АДРЕСА_33

Виселити ОСОБА_3 з 1/2 частини жилого будинку АДРЕСА_34

Стягнути з ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок.

В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_1, Камянопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом №1491 від 28 липня 2014 року, яке видане державним нотаріусом Краснопільської районної державної нотаріальної контори Вангородським В.В. на ім'я ОСОБА_1 на 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_35 скасування запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію на ім'я ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7, запис про право власності №6473962 від 28 липня 2014 року; визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно НОМЕР_2 від 30 серпня 2012 року, яке видано Камянопотоківською сільською радою Кременчуцького району Полтавської області на ім'я ОСОБА_9 на 1/2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_7; скасування запису від 11.10.2012 року у Реєстрі прав власності на нерухоме майно про реєстрацію права власності на ім'я ОСОБА_9 на 1/2 частину житлового будинку (реєстраційний номер майна 37482170) за адресою АДРЕСА_7; визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Камянопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області за №181 від 10.08.2012 року «Про оформлення права власності на 1/2 частину житлового будинку, господарських будівель і споруд у АДРЕСА_1 на ім'я померлого ОСОБА_9»; визнання за ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_7) за набувальною давністю право власності на 1/2 частину житлового будинку, господарських будівель і споруд у АДРЕСА_36 відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Кременчуцький районний суд.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повне рішення виготовлене 01 квітня 2016 року.

Суддя Ю. І. Степаненко