Справа № 319/1683/15-ц
Провадження №2/319/25/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2016 року смт Куйбишеве

Куйбишевський районний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді Солодовнікова Р.С.,

при секретарі Костенко А.В.,

за відсутності осіб, які повинні брати участь у справі,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Смирновської сільської ради Куйбишевського району Запорізької області, ОСОБА_2, треті особи: Куйбишевська державна нотаріальна контора Запорізької області, реєстраційна служба Куйбишевського районного управління юстиції Запорізької області, про визнання права власності на житловий будинок,

В С Т А Н О В И В:

До Куйбишевського районного суду Запорізької області 03 грудня 2015 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Смирновської сільської ради Куйбишевського району Запорізької області (далі - Смирновська сільська рада), ОСОБА_2, треті особи: Куйбишевська державна нотаріальна контора Запорізької області (далі - нотаріальна контора), реєстраційна служба Куйбишевського районного управління юстиції Запорізької області (далі - реєстраційна служба), про визнання права власності на житловий будинок.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач, з урахуванням уточненого позову від 09 лютого 2016 року зазначив, що після смерті його діда - ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1. Зазначений будинок померлий збудував разом зі своєю дружиною ОСОБА_1, яка також померла у 2002 році. За життя ОСОБА_4 було складено заповіт, відповідно до якого він заповів позивачу все майно, яке належало йому на день смерті. Після смерті ОСОБА_4 його дружина ОСОБА_1 фактично прийняла спадщину незалежно від того, що було складено заповіт, оскільки мала обов'язкову частку майна як частину спільного сумісного майна подружжя. Отже на момент смерті ОСОБА_4 у ОСОБА_1 як онука була 1/6 частка від діда за заповітом, а у ОСОБА_1 як дружини - своя ? частка та частка від чоловіка - 1/3, а разом - 5/6. Після смерті останньої ніхто не подав заяву про прийняття спадщини, а позивач як онук прийняв і її частку у вигляді 5/6 частки житлового будинку по АДРЕСА_1. ОСОБА_4 рішенням засідяння членів колгоспу «Олексіївський» отримав дозвіл на будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1. Факт існування будинку ОСОБА_4 в АДРЕСА_1 підтверджується технічним паспортом КП «Куйбишевське БТІ» від 30 червня 2015 року, довідкою Смирновської сільської ради від 15.10.2015р. №2115. Реєстрація будинків в органах БТІ на той час не проводилась, оскільки Інструкцією від 31.01.1966 року комунального господарства Української PCP «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української PCP» передбачається порядок реєстрації житлових будинків лише у містах та селищах міського типу, до яких с.Олексіївка не відносилось. Після вступу в дію Постанови Кабінету Міністрів України №105 від 11.03.1985 року, якою встановлено обов'язок проводити реєстрацію й технічну інвентарізацію житлового фонду у сільській місцевості з 1988 року ОСОБА_4, будинок в органах БТІ не зареєстрував. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 власника будинку - ОСОБА_4, позивач прийняв спадщину в Куйбишевській державній нотаріальній конторі (спадкова справа 172/2002). Правовстановлюючі документи на зазначений будинок не були оформлені за життя ОСОБА_4, а для оформлення позивачу правовстановлюючих документів на будинок, необхідно отримання свідоцтва про прийняття цього будинку як спадщини. ОСОБА_1 звернувся із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину до Куйбишевської держнотконтори, якою 03.11.2015 року винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій у зв'язку з тим, що заявник не надав правовстановлюючих документів на успадкований будинок. Таким чином, позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину та зареєструвати своє право власності на будинок.

Позивач звернувся до суду з заявою про розгляд справи без його участі, на задоволенні позову наполягає.

Відповідачі до суду не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, проти позову не заперечують.

Треті особи - представники реєстраційної служби та нотаріальної контори в судове засідання не з'явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином, надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову не заперечували.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, прийшов до наступних висновків.

Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Матеріалами справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 від 15 жовтня 2001 року (а.с.11).

Після смерті ОСОБА_4 залишилося спадкове майно, в тому числі житловий будинок АДРЕСА_1, на який були відсутні будь-які правовстановлюючі документи.

За життя ОСОБА_4 було складено заповіт, відповідно до якого він заповів позивачу все майно, яке належало йому на день смерті (а.с.14).

Позивач відповідно до свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом від 08 травня 2002 року прийняв у власність частину майна після смерті свого діда ОСОБА_4, однак спадкові права на будинок не були ним оформлені.

03 листопада 2015 року державним нотаріусом Куйбишевської державної нотаріальної контори Запорізької області ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого ОСОБА_4, у зв'язку із відсутністю у спадкодавця правовстановлюючих документів на майно (а.с.13).

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на час закінчення будівництва спірного житлового будинку (1966 рік) регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР (далі - Інструкція), затвердженою Міністерством комунального господарства УРСР від 31 січня 1966 року за погодженням з Верховним Судом УРСР від 15 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56.

Згідно з п.6 Інструкції не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані.

Підстави набуття права власності на житловий будинок, споруди та належність цього майна особі визначаються законодавством, чинним на час набуття права власності. Законодавством, яке діє на час відкриття спадщини, врегульовано питання спадкування цього майна, а не його належність спадкодавцю.

Отже, при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно суд керується законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самого спадкодавця на момент закінчення будівництва будинку.

Відповідно до п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР №45/5 від 31 жовтня 1975 року, п.45 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР №1/5 від 19 січня 1976 року, підтвердженням належності будинку може служити відповідна довідка виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, в якій, крім підтвердження належності жилого будинку (частини будинку) відчужувачу на підставі запису в погосподарській книзі, повинно бути також зазначено: дані про склад будинку; розмір загальної жилої площі і розмір земельної ділянки.

Виходячи з наведеного, підтвердженням належності жилого будинку (його частини) певній особі є запис в погосподарських книгах, ведення яких на той час передбачалось наказами Центрального статистичного управління СРСР і було обов'язковим. Виникнення права власності на жилі будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права чи від прийняття його до експлуатації.

Спірний будинок збудований в с. Олексіївка в 1966 році на земельній ділянці 0,40 га, що знаходилась в особистому користуванні господарства, яке перебувало в радгоспі «Олексіївський», де працювало подружжя - ОСОБА_4, 1925 року народження та його дружина - ОСОБА_5, 1928 року народження.

На місці зазначеного будинку раніше знаходився будинок забудови до 1918 року, власником якого відповідно до залучених до справи погосподарських книг 1964-1966 р.р., 1967-1969 р.р., 1971 - 1973, 1974 - 1976 р.р. була мати ОСОБА_4 - ОСОБА_6, 1890 року народження, яка не працювала, була пенсіонеркою. Разом з нею проживали її син - ОСОБА_4, його дружина ОСОБА_1 та їх малолітні діти - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 Після смерті ОСОБА_6 (1975 рік) власником будинку став ОСОБА_9

Факт одруження ОСОБА_4 та ОСОБА_1, шлюб яких зареєстрований 09 лютого 1953 року в Олесіївському сільРагсу Куйбишевського району Запорізької області, підтверджено свідоцтвом про одруження НОМЕР_2.

Факт існування будинку ОСОБА_4 в АДРЕСА_1 підтверджується технічним паспортом КП «Куйбишевське БТІ» від 30 червня 2015 року, довідкою Смирновської сільської ради від 15.10.2015р. №2115 (а.с. 16, 17-22).

Враховуючи викладене, прихожу до висновку, що спірний будинок в 1966 році збудував ОСОБА_4 разом зі своєю дружиною ОСОБА_1, які працювали в радгоспі «Олексіївський», мали постійний дохід.

Двір, в якому знаходився спірний будинок, входив до суспільної групи господарства робітника.

Згідно погосподарських книг 1974 - 1976 р.р., 1977-1979 р.р., 1980-1982 р.р., 1983-1985 р.р., 1996-2000 р.р., 2001-2005 р.р. власником будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 був ОСОБА_4 Після його смерті будинком та присадибною ділянкою користувалась дружина ОСОБА_1 (а.с.35-53).

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про те, що спірний будинок, як спадкове майно, належав спадкодавцям ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на законних підставах.

Згідно зі ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю України (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) (далі - КпШС України) майно, нажите подружжям під час шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя. Кожен із подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один із подружжя був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Статтею 24 КпШС України визначено вичерпний перелік майна подружжя, яке підлягає поділу.

За правилами ст.28 КпШС України у разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про те, що спірний будинок був спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_1

Оскільки спадщина після смерті ОСОБА_4 відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто до 01 січня 2004 року, суд при вирішенні даної справи застосовує чинне на той час законодавство, зокрема, Цивільний кодекс Української РСР від 18 липня 1963 року (далі - ЦК Української РСР).

За життя ОСОБА_4 було складено заповіт, відповідно до якого він заповів своєму онуку - ОСОБА_1 (позивач) все майно, яке належало йому на день смерті (а.с.14).

Для придбання спадщини за правилами ст.548 ЦК Української РСР необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

За положеннями ст.549 ЦК Української РСР визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 вступив в управління спадковим майном і 08 травня 2002 року подав до нотаріальної контори заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.65,16-18).

08 травня 2002 року державним нотаріусом Куйбишевської державної нотаріальної контори Запорізької області ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після померлого діда - ОСОБА_4, а саме на права на земельну частку (пай) та грошові вклади, отже прийняв частину спадкового майна (а.с.12).

Як вже зазначалось, ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірний будинок, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів (а.с.13).

Разом з тим, відповідно до ст. 535 ЦК УРСР неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка).

Отже, ОСОБА_1, будучі непрацездатною дружиною, фактично прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 незалежно від того, що останнім був складено заповіт, оскільки мала обов'язкову частку майна (2/3) від половини будинку, що належав подружжю на праві спільної сумісної власності.

Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_1 як онук отримав право на 1/6 частку будинку в порядку спадкування за заповітом, а ОСОБА_5 як непрацездатна дружина отримала право на 1/3 частки будинку в порядку спадкуванням за законом у вигляді обов'язкової частки, після смерті ОСОБА_4, якому належала половина будинку в спільній сумісній власності подружжя.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_3 від 11 лютого 2002 року (а.с.80) .

Після смерті ОСОБА_4 залишилося спадкове майно у вигляді 5/6 часток житлового будинку АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_1 (російською - ОСОБА_1 за паспортом) є рідним онуком померлих ОСОБА_4 та ОСОБА_1, що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про народження (а.с. 8,9).

Відповідно до ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року (далі ЦК УРСР) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Як встановлено матеріалами справи, на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 не було в живих її сина - ОСОБА_8, 1955 року народження.

Після смерті останньої ніхто не подав заяву про прийняття спадщини у вигляді житлового будинку, а позивач як онук прийняв спадщину у вигляді 5/6 частки житлового будинку по АДРЕСА_1, у відповідності до ст.549 ЦК Української РСР, оскільки фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, що підтверджено довідкою Виконавчого комітету Смирновської сільської ради від 15.10.2015 року №2115 (а.с. 16) та погосподарською книгою 2001 - 2005 р.р.

Таким чином, позивач має право на 1/6 частину житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом майна ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, та право на 5/6 частин цього жилого будинку в порядку спадкування за законом майна ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Суд, враховуючи вищевказані обставини справи, а також те, що правовий режим майна, права та обов'язки осіб, які брали участь у будівництві, прийняття спадщини визначаються законодавством, яке діяло на той час, дійшов висновку про достатність правових підстав для задоволення позову. При цьому, позивач ОСОБА_1 у зв'язку з відсутністю у спадкодавців правовстановлюючих документів на спірне спадкове майно позбавлений можливості оформити спадщину у інший спосіб.

Визнання відповідачем пред'явленого до нього позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Питання розподілу судових витрат позивачем не порушувалось.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 529,535,549 ЦК УРСР, ст.ст. 22,24,28 КпШС України, ст.ст. 10, 11, 60,209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, право власності житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом та законом після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Запорізької області через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване рішення, шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Якщо рішення було ухвалено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Р.С.Солодовніков