Придніпровський районний суд м.Черкаси
Провадження № 2/711/470/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2016 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Позарецької С.М.

при секретарі Семиволос І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики, посилаючись на те, що 14.06.2011 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, за умовами якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 39850 грн. (згідно курсу НБУ еквівалентно, станом на день підписання даного договору - 5000 дол. США), а відповідач зобовязався повернути вказані грошові кошти у строк, передбачений договором. На підтвердження отримання відповідачем грошових коштів за цим договором, останнім надано позивачеві відповідну розписку.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що остаточною датою повернення позики є 04.08.2013. Відповідно до п. 4.4 договору, позичальник зобовязується повернути суму позики в гривнях, що станом на день повернення буде відповідати еквіваленту 5000 дол. США за курсом комерційних банків України.

Проте, відповідач в порушення норм чинного законодавства та прийнятих по договору зобовязань, у строки визначені договором позику не повернув. У звязку з чим, станом на 16.12.2015 у відповідача перед позивачем виникла заборгованість в сумі 120500,00грн., що по курсу комерційного банку (Приватбанк) еквівалентно на день подачі позову 5000 дол. США.

З метою досудового врегулювання спору, позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогами добровільно повернути грошові кошти, але законні вимоги останнього відповідачем проігноровано.

На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за договором позики від 14.06.2011 в розмірі 120500грн. 00коп., що еквівалентно 5000 доларів США., а також понесені судові витрати.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, про причин и неявки суду не повідомив, був належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи.

В судове засідання представник позивача адвокат ОСОБА_3 не зявився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не зявився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти задоволення заявлених позовних вимог.

Враховуючи думку представника позивача та відповідача, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, обєктивного та всебічного дослідження, суд приходить до наступного:

в судовому засіданні встановлено, що згідно із договором позики від 14 червня 2011 року та розписки про отримання коштів від 14 червня 2011 року до цього договору позики, ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 39850 гривень, що згідно курсу НБУ еквівалентно 5000 дол. США.

Пунктом 3.1. договору позики визначено, що остаточною датою повернення позики є 04 вересня 2013 року.

Позичальник зобовязався повернути позику в гривнях, у сумі, яка станом на день повернення буде відповідати еквіваленту 5000 дол. США за курсом комерційних банків України (п. 4.4. договору позики).

В обумовлений договором строк відповідач грошові кошти позивачу не повернув. На неодноразові нагадування останнього стосовно необхідності повернення грошей, відповідач не реагує.

Крім того, згідно наданої інформації щодо середнього курсу обміну валют в Україні станом на 16 грудня 2015 року, середній курс купівлі 1 дол. США становив 24,1 грн.

Зазначені обставини справи визнаються сторонами та підтверджуються відповідними письмовими доказами, а тому суд вважає їх доведеними.

Як передбачено ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України.

Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК України).

Як передбачено ст. 627 ЦК України (в редакції, що діяла на час виниклих правовідносин), відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Загальні положення про договір визначені розділом ІІ гл. 52 Цивільного Кодексу України.

Згідно із ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Під час розгляду справи не встановлено жодних обставин щодо визнання договору позики від 14 червня 2011 року, - недійсним, розірваним чи зміненим.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно із ст. 545 ЦК України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку.

За матеріалами справи встановлено, що борговий документ - розписка від 14 червня 2011 року, - знаходиться у позивача.

Як передбачено ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а згідно ст. 1049 ЦК України, - позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 524 ЦК зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті.

Як передбачено ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.174 ЦПК України). Під час розгляду справи, відповідачем надано заяву про визнання позову.

Таким чином, визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб.

За таких обставин, дослідивши та оцінивши наявні докази, а також прийнявши визнання відповідачем предявленого позову, суд приходить до висновку, що 14 червня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, умови якого відповідачем не виконані, сума позики до теперішнього часу не повернута, а тому позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 суми боргу в розмірі 120500 грн., що погоджена сторонами, як еквівалент 5000 доларів США підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно із ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони судові витрати, понесені нею і документально підтверджені. Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 1205грн. 00коп. (квитанція №14626039 від 21 грудня 2015).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 15, 16, 509, 526-527, 545, 599, 625, 627, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. ст. 3, 8-11, 57-61, 79, 88, 174, 209, 212-215, 217, 218, 223 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 14.06.2011р. в розмірі 120500грн. 00коп., що еквівалентно 5000 доларів США, а також судовий збір в розмірі 1205грн. 00коп., а всього 121705грн. 00коп.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: ОСОБА_4