Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2016 року Галицький районний суд м.Львова

у складі: головуючого судді Волоско І.Р.,

секретарі Підлужний Р.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів згідно договору позики,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики грошових коштів від 10 січня 2005 року в сумі 70 000,00 доларів США; згідно умов укладеного правочину ОСОБА_1 позичив ОСОБА_2 означену суму грошей , які остання зобов'язалась повернути повністю в готівковій формі до 10 січня 2012 року або частинами до спливу цієї дати.Однак, своїх зобовязань остання не виконала. Просить суд позов задоволити.

В судовому засіданні позивач та його представник , заявлені вимоги підтримали, давши пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві,зокрема,покликається на норми ст.ст.526,530 ЦК України, яка встановлює, що зобов»язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору, у встановлений зобов»язанням строк.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги позову заперечила, з підстав викладених у письмових запереченнях, та пояснила, що ОСОБА_2 категорично заперечує написання та підписання розписки від 10.01.2005 року на території України, вважає наявність такого документу фальсифікацією. Вказує на те, що договір позики не відповідає вимогам установленим для правочинів, які укладаються у письмовій формі, а саме: розписка надрукована; розписка підписана лише однією стороною, і не підписана позикодавцем; дата зазначена в розписці, співпадає з днем виїзду ОСОБА_2 з України про що свідчить відмітка у закордонному паспорті; надрукований текст здійснений на не формальному для України аркуші паперу; просить відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення учасників судового засіданні, всебічно та повно зясувавши всі фактичні обставини, дослідивши матеріали та зясувавши дійсні обставини, оцінивши в сукупності наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; докази є належними та допустимими /ст.ст. 57-59 ЦПК України/.

Судом встановлено, що 10 січня 2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики грошових коштів, за яким ОСОБА_1 позичив, а ОСОБА_2 прийняла 70 000,00 доларів США, які зобов'язувалась повернути не пізніше 10 січня 2012 року.

Проте, взятих на себе договірних зобовязань за договором відповідач не виконала, спірною сумою позивача в розмірі 70 000,00 грн. безпідставно користується.

За статтею 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

З наведеного вбачається, що позиція відповідача про невідповідність розписки вимогам, установленим для правочинів, які укладаються у письмовій формі, є необґрунтованою, надуманою та такою що не відповідають дійсності, оскільки законодавець не визначає конкретних вимог до укладення договору позики, які були перелічені у письмових запереченнях (розписка надрукована; розписка підписана лише однією стороною, і не підписана позикодавцем; дата зазначена в розписці, співпадає з днем виїзду ОСОБА_2 з України про що свідчить відмітка у закордонному паспорті; надрукований текст здійснений на не формальному для України аркуші паперу).

Як вбачається із висновку комісійної криміналістичної експертизи з дослідження підписів №4304 від 10.02.2016 р., проведеної ЛНДІСЕ, підпис від імені ОСОБА_2, розташований після підпису «Мельник Ірина Олегівна» в розписці від 10.01.2005 року, виконаний самою ОСОБА_2.

В судовому засіданні експерти ОСОБА_3, ОСОБА_4, підтримали зазначений висновок, категорично стверджують, що підпис на розписці від 10.01.2005р. належить виключно ОСОБА_2 Наданого їм для дослідження матеріалу, зокрема, оригіналів вільних зразків підписів ОСОБА_2, було достатньо для проведення дослідження та висновку.

Ухвала суду в частині визначення віку паперу, віку друкованого змісту, часу написання документу, тощо експертами не могла бути виконана у звяязку із відсутністю науково-обгрунтованих методик встановлення віку паперу, віку друкованого тексту, послідовності нанесення реквізитів документів /у випадку відсутності штрихів перетину цих реквізитів/; вирішення питання щодо часу виконання підписів, нанесених пастою для кулькових ручок, не видається експертами можливим через відсутність технічних можливостей.

Суд не приймає до уваги покликання представника відповідача на експертне дослідження, яке було проведене Лабораторією судового датування документів, Інк (Торонто, Онтаріо, Канада), оскільки частиною 3 статті 7 Закону України «Про судову експертизу» встановлено, що судово-експертна діяльність, пов'язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз здійснюється виключно державними спеціалізованими установами.

До державних спеціалізованих установ належать: науково-дослідні установи судових експертиз Міністерства юстиції України; науково-дослідні установи судових експертиз, судово-медичні та судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров'я України; експертні служби Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства оборони України, Служби безпеки України та Державної прикордонної служби України.

Відповідно до п.1.2 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції від 08.10.1998 року №53/5, почеркознавча експертиза належить до криміналістичних видів експертиз.

Як вбачається із даних закордонного паспорту відповідачки ОСОБА_2, вона 10.01.2005 р. перебувала на території України.

Згідно статті 526 цього Кодексу зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

На підставі статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Оскільки, за договором позики відповідач отримав 70 000,00 доларів, які позивачу не повернув, а тому до задоволення підлягає вказана сума.

Згідно ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства у встановлений строк.

Відповідно до п.14 ч.2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення» у цивільній справі» у разі пред»явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача сума боргу в розмірі 70 000,00 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти за курсом Національного Банку України станом на момент прийняття рішення становить 1 881 600,00 грн. а такою понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3654,00 грн.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 57, 58, 60, 88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 11, 15, 16, 526, 612, 625, 1046, 1047, 1048 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

позов задовольнити повністю.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 70 000,00 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти за курсом Національного Банку України станом на момент прийняття рішення становить 1 881 600,00 грн..

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3654,00 грн. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя І.Р.Волоско.