РІШЕННЯ

Іменем України

23 березня 2016 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області

у складі головуючого - судді Пустовіт З.П.

при секретарі Гоноболіній О.І.,

з участю прокурора Святенького М.Г., відповідача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Бердянської місцевої прокуратури Запорізької області в інтересах держави в особі Запорізької обласної державної адміністрації до ОСОБА_1, Запорізької обласної ради про визнання недійсним договору оренди водного обєкту місцевого значення та його повернення,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2014 року Бердянський міжрайонний прокурор Запорізької області в інтересах держави в особі Запорізької обласної державної адміністрації звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та Запорізької обласної ради про визнання недійсним договору оренди водного обєкту місцевого значення та його повернення. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що рішенням двадцять сьомої сесії Запорізької обласної ради VI скликання №26 від 30.05.2013 року ОСОБА_1 для риборозведення надано водний обєкт місцевого значення (ставок), площею водного дзеркала 19,27 га, розташований на території Новотроїцької сільської ради та Андріївської селищної ради Бердянського району Запорізької області у тимчасове користування на умовах оренди терміном на 10 років. На підставі вказаного рішення 10 липня 2013 року між Запорізькою обласною радою та ОСОБА_1 укладено договір №79 про надання водного об'єкту місцевого значення, розташованого на території Бердянського району, у тимчасове користування на умовах оренди. Прокурор вважає, що вказаний договір підлягає визнанню недійсним, а водний об'єкт - поверненню державі в особі Запорізької обласної державної адміністрації на підставі того, що 01.07.2013 року набрав чинності ОСОБА_3 України «Про аквакультуру», відповідно до положень ст.14 якого повноваження щодо розпорядження водними об'єктами місцевого значення, розташованими поза межами населених пунктів, з 01.07.2013 року набули відповідні обласні державні адміністрації. Аналогічна норма міститься у ст.51 Водного кодексу України, тому Запорізька обласна рада на мала права після 01.07.2013 року укладати спірний договір оренди, отже, він підписаний посадовою особою органу, який на час його підписання не мав права розпоряджатися вказаним водним обєктом., що є підставою недійсності правочину відповідно до ст.ст.203, 215 ЦК України. На підставі ч.1 ст.216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Враховуючи вищевикладене, прокурор просив суд визнати недійсним договір №79 від 10 липня 2013 року про надання водного обєкту місцевого значення, розташованого на території Бердянського району, у тимчасове користування на умовах оренди, укладеного між Запорізькою обласною радою та ОСОБА_1; зобовязати ОСОБА_1 повернути за належністю Запорізькій обласній державній адміністрації водний обєкт місцевого значення (ставок), площею водного дзеркала 19,27 га, розташований на території Новотроїцької сільської ради та Андріївської селищної ради Бердянського району Запорізької області, судові витрати покласти на відповідачів.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 квітня 2015 року позов Бердянського міжрайонного прокурора було задоволено частково: визнано недійсним договір №79 від 10 липня 2013 року про надання водного обєкту місцевого значення, розташованого на території Бердянського району, у тимчасове користування на умовах оренди, укладеного між Запорізькою обласною радою та ОСОБА_1М. У решті позовних вимог відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 19 серпня 2015 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Проте ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року вказані рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 19 серпня 2015 року скасовані, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції у звязку з тим, що судами не враховано те, що оспорюваний договір поєднаний із прийнятим Запорізькою обласною радою рішенням №26 та укладений на виконання цього рішення, яким і вирішувалося питання надання фізичній особі ОСОБА_1 у користування на умовах оренди водного обєкту місцевого значення. В цій же ухвалі суд касаційної інстанції вказав на необхідність при вирішенні питання про призначення справи до судового розгляду вирішити питання про уточнення позовних вимог щодо рішення Запорізької обласної ради від 30 травня 2013 року №26, яке стало правовою підставою для укладення договору оренди.

Ухвалою суду від 15 лютого 2016 року проведене процесуальне правонаступництво позивача у справі - Бердянську міжрайонну прокуратуру Запорізької області замінено на Бердянську місцеву прокуратуру Запорізької області.

У судовому засіданні прокурор Святенький М.Г. підтримав позовну заяву від 28.11.2014 року із зазначених у ній підстав, доповів по її суті та просив задовольнити. При цьому в попередньому судовому засіданні на розяснення головуючого по справі щодо необхідності уточнення позовних вимог стосовно рішення Запорізької обласної ради від 30 травня 2013 року №26 , на підставі якого було укладено договір оренди, відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року, відмовився це робити, пояснюючи відмову щодо уточнення та доповнення позовних вимог такою позицією керівництва прокуратури.

Представник позивача Запорізької обласної державної адміністрації в судове засідання не зявився, направив клопотання від 22.03.2016 року, в якому просив розглядати справу без участі уповноваженого представника Запорізької обласної державної адміністрації.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник за договором про надання юридичних послуг від 15.02.2016 року адвокат ОСОБА_2 заперечували проти задоволення позову, а остання пояснила позицію тим, що на підставі письмової заяви ОСОБА_1 30.05.2013 року рішенням Запорізької обласної ради йому для риборозведення було надано водний обєкт місцевого значення (ставок), площею водного дзеркала 19,27 га, розташований на території Новотроїцької сільської ради та Андріївської селищної ради Бердянського району Запорізької області, у тимчасове користування на умовах оренди терміном на 10 років. У цьому ж рішенні встановлено орендну плату за користування водним обєктом 200 грн. за 1 га водного дзеркала. Голові Запорізької обласної ради було доручено підписати договір оренди. Повноваження Запорізької обласної ради були закріплені в ст.51 ВК України до 01.07.2013 року. Договір оренди є похідним і взаємоповязаним з вказаним рішення обласної ради, а тому його не можна розглядати окремо від рішення, яке ніким не оскаржено та є чинним. З прийняттям Закону України «Про аквакультури» встановлений новий порядок надання водних обєктів в користування та внесені зміни до законодавства. Згідно ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи. Тому запроваджені Законом України «Про аквакультуру» зміни мають регулювати відносини у сфері вирішення питання надання водних обєктів у користування, які виникнуть після 01.07.2013 року, оскільки в самому Законі немає вказівки щодо надання йому зворотної дії в часі. При наданні водного обєкту в оренду ОСОБА_1 Запорізька обласна рада діяла в межах своїх повноважень, тому немає підстав для визнання договору оренди недійсним. Щодо вимоги прокурора про повернення водного обєкту за належністю - Запорізькій обласній державній адміністрації, то вона також не підлягає задоволенню, тому що облдержадміністрація не була стороною договору оренди і ст.216 ЦК України, на яку посилається в позові прокурор, у даному випадку не може бути застосована. Просила в позові відмовити повністю.

Представник відповідача - Запорізької обласної ради в судове засідання не зявився, надіслав письмові заперечення на позовну наяву від 11.02.2016 року, в яких у разі незявлення представника Запорізької обласної ради в судове засідання, просив розглядати справу без його участі. У запереченнях зазначені мотиви для відмови у задоволенні позову прокурора, аналогічні тим, що надавалися в судовому засіданні представником відповідача ОСОБА_2

Суд, заслухавши прокурора, відповідача та його представника, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, об`єктивному, всебічному та безпосередньому дослідженні доказів, вважає встановленими наступні обставини:

Так, в судовому засіданні встановлено та підтверджено письмовими доказами, що рішенням двадцять сьомої сесії Запорізької обласної ради VI скликання №26 від 30.05.2013 року ОСОБА_1 у тимчасове користування на умовах оренди терміном на 10 років для риборозведення надано водний обєкт місцевого значення (ставок) площею водного дзеркала 19,27 га, розташований на території Новотроїцької сільської ради та Андріївської селищної ради Бердянського району Запорізької області. На підставі вказаного рішення 10 липня 2013 року між Запорізькою обласною радою та ОСОБА_1 укладено договір №79 про надання водного об'єкту місцевого значення, розташованого на території Бердянського району у тимчасове користування на умовах оренди, який прокурор просить визнати недійсним з підстав того, що на момент його укладення з 01.07.2013 року набрав чинності ОСОБА_3 України «Про аквакультуру», відповідно до положень якого повноваження щодо розпорядження водними об'єктами місцевого значення, розташованими поза межами населених пунктів, з 01.07.2013 року набули відповідні обласні державні адміністрації, тому Запорізька обласна рада на мала права укладати спірний договір оренди після 01.07.2013 року. Крім цього, одночасно з визнанням недійсним договору оренди №79 від 10.07.2013 року, прокурор просив, в порядку статті 216 ЦК України, зобовязати фізичну особу ОСОБА_1 повернути водний обєкт за належністю- Запорізькій обласній державній адміністрації.

Частиною 3 ст.10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Так, дійсно, ніким із сторін не оспорювалося в судовому засіданні, що з 01.07.2013 року, з дня набрання чинності Законом України «Про аквакультуру», змінився порядок передачі в оренду водного об'єкту, предмет такої передачі, а також орган, який виступає при цьому в якості орендодавця.

Відповідно до положень ч.1 ст.14 Закону України «Про аквакультуру», який набрав законної сили 01.07.2013 року, рибогосподарський водний об'єкт для цілей аквакультури надається у користування на умовах оренди юридичній чи фізичній особі відповідно до Водного кодексу України..

Згідно до ч.3,4 ст.51 Водного кодексу України, в редакції від 01.07.2013 року, об'єкти надаються у користування за договором оренди земель водного фонду на земельних торгах у комплексі із земельною ділянкою. Водні об'єкти надаються в користування на умовах оренди органами, що здійснюють розпорядження земельними ділянками під водою (водним простором) згідно з повноваженнями, визначеними Земельним кодексом України, відповідно до договору оренди, погодженого з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері водного господарства .

Відповідно до положень ч.5 ст.122 Земельного кодексу України, обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населенихпунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

Разом з тим , згідно з п. 2 ч.1 ст.8-1 Водного кодексу України ( в ред.. від 20.11.2012р.) до компетенції обласних ради у галузі регулювання водних відносин належало, зокрема, розпорядження водними обєктами. А відповідно до ч.3 ст.51 цього Кодексу обласні ради визначалися орендодавцями водних обєктів (їх частин) місцевого значення.

Частиною 2 ст.43 Закону України «Про місцеве самоврядування в ОСОБА_3» визначено, що обласні ради, крім переліку, зазначеному в ч.1 цієї статті, можуть розглядати і вирішувати на пленарних засіданнях й інші питання, віднесені до їх відання цим та іншими законами.

Як видно з наданих прокурором письмових доказів, зокрема, копії рішення обласної ради, вбачається, що питання надання ОСОБА_1 у користування водного обєкту місцевого значення було вирішено Запорізькою обласною радою шляхом прийняття відповідного рішення ще 30 травня 2013 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про аквакультуру», на який в обґрунтування позову посилався прокурор, як на підставу заявлених ним до відповідачів позовних вимог.

Сам прокурор Святенькій М.Г. у судовому засіданні не заперечував того, що на час розгляду справи в суді вказане рішення Запорізької обласної ради №26 від 30.05.2013 року ніким не оскаржувалося, не скасовувалося, тобто є чинним, а Запорізька обласна рада на час прийняття нею вказаного рішення діяла в межах наданих їй на той час повноважень. Разом з тим, він вважає, що оскільки укладення спірного договору №79 надання водного обєкту у тимчасове користування на умовах оренди відбулося 10 липня 2013 року, тобто після набрання чинності Законом України «Про аквакультуру», то застосуванню в даному випадку підлягають норми законодавства, чинного саме на дату укладення цього договору, бо за змістом ст.11 ЦК України, ст.51 Водного кодексу України, право оренди водного обєкта визначається як право, засноване на договорі, який повинен укладатися, у свою чергу, в порядку та у спосіб, обумовлені нормами, чинними на час його укладення. Саме за договором оренди заінтересований субєкт набуває прав та обовязків орендаря, бо правовідносини оренди виникають з моменту укладення договору оренди. Вважає, що Запорізька обласна рада в рішенні №26 висловила лише намір передати в оренду водний обєкт.

Втім суд не може погодитися з позицією прокурора, зважаючи на наступне.

По-перше, сам прокурор погодився з тим, що рішення Запорізької обласної ради №26 від 30 травня 2013 року є чинним, винесене радою в межах своїх повноважень, а оскаржуваний ним договір №79 надання водного обєкту місцевого значення, розташованого на території Бердянського району, у тимчасове користування на умовах оренди від 10 липня 2013 року, укладений на підставі цього рішення, що ним прямо вказано в позовній заяві, тобто можна зробити висновок, що оспорюваний договір поєднаний з прийнятим Запорізькою обласною радою рішенням №26 від 30.05.2013 року.

По-друге, прокурор зовсім не бере до уваги те, що відповідно до ч.1 ст.648 ЦК України, зміст договору, укладеного на підставі правового акту органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, обовязкового для сторін (сторони) договору, має відповідати цьому акту.

Статтею 58 Конституції України гарантовано, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до абзацу 4 п.3 рішення Конституційного Суду України від 09.02.199 року №1-рп/99, надання зворотної дії в часі нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

Як бачимо, ОСОБА_3 «Про аквакультуру» такої прямої вказівки не містить, тобто, він має поширюватися на правовідносини, спрямовані на набуття права користування водним обєктом за договором оренди земель водного фонду на земельних торгах у комплексі з земельною ділянкою, які виникнуть після набрання ним чинності, а тому не може застосовуватися до правовідносин, які вже виникли між ОСОБА_1 та Запорізькою обласною радою з приводу надання водного обєкту місцевого значення у користування на мовах оренди.

Не заслуговують на увагу і твердження прокурора про те, що Запорізька обласна рада у своєму рішенні №26 від 30.05.2013 року висловила лише свій намір передати в оренду водний обєкт, оскільки вони спростовуються самим змістом згаданого рішення, в якому прямо зазначено, що Запорізька обласна рада вирішила передати фізичній особі ОСОБА_1 для риборозведення водний обєкт місцевого значення (ставок), площею водного дзеркала 19,27 га, розташований на території Новотроїцької сільської ради та Андріївської селищної ради Бердянського району Запорізької області у тимчасове користування на умовах оренди терміном на 10 років, а також встановила орендну плату за користування водним обєктом у розмірі 200 грн. за 1 гектар водного дзеркала на рік. Пунктом 2 цього рішення голові обласної ради доручено було лише підписати договір оренди та всі документи, повязані з виконанням цього договору.

Таким чином, судом встановлено, що рішення Запорізької обласної ради №26 від 30 травня 2013 року є законним та чинним на теперішній час, а оспорюваний договір оренди укладений на виконання зазначеного рішення та йому відповідає, тому без визнання нечинним самого рішення обласної ради, підстав для визнання договору оренди недійсним немає, а тому позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Щодо іншої позовної вимоги про зобовязання ОСОБА_1 повернути за належністю Запорізькій обласній державній адміністрації водний обєкт місцевого значення (ставок), то, по-перше, ця вимога є похідною від першої, а за відсутності підстав для задоволення вимог щодо визнання недійсним оспорюваного договору оренди, вона не підлягає задоволенню також.

По-друге, відповідно до ч.2 ст.216 ЦК України, на яку посилається прокурор в обґрунтування цієї вимоги, кожна із сторін недійсного договору зобовязана повернути другій стороні все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі,- відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування..

Тобто, реституція, як спосіб захисту цивільного права, застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним, як розяснено в п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних прав про визнання правочинів недійсними».

Запорізька обласна державна адміністрація не є стороною договору №79 від 10.07.2013 року, тому стаття 216 ЦК України до даних правовідносин не застосовується.

Тому суд погоджується з наданими запереченнями відповідачів, вважає їх слушними обґрунтованими та приймає їх до уваги.

Крім цього, суд вважає за необхідне вказати, що відповідно до ст.6 Водного кодексу України води (водні обєкти) є виключно власністю народу України і надаються тільки в користування. Український народ здійснює право власності на води (водні об'єкти) через ОСОБА_4 України, ОСОБА_4 Автономної Республіки Крим і місцеві ради. Окремі повноваження щодо розпорядження водами (водними об'єктами) можуть надаватися відповідним органам виконавчої влади та ОСОБА_4 міністрів Автономної Республіки Крим.

Отже, водний обєкт місцевого значення, переданий в користування на умовах оренди відповідачу ОСОБА_1, не належить Запорізькій обласній державній адміністрації та не може бути їй передано, як помилково вважає прокурор, «за належністю».

Тому, з урахуванням наведеного вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають повністю.

Враховуючи, що прокурор на час звернення до суду був звільнений від сплати судового збору, судові витрати слід віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,11,57-60, 62,64, 88, 212-215 ЦПК України, ст. 58 Конституції України, ст.ст.5, 648 ЦК України, ст.8-1 Водного кодексу України ( в ред.. від 20.11.2012р.) , ст.43 Закону України «Про місцеве самоврядування в ОСОБА_3», суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Бердянської місцевої прокуратури Запорізької області в інтересах держави в особі Запорізької обласної державної адміністрації до ОСОБА_1, Запорізької обласної ради про визнання недійсним договору оренди водного обєкту місцевого значення та його повернення відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області через Бердянський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_5