АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Карімової Л.В.,

суддів колегії: ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Маковецької О.П.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на заочне рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 24 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_6, Дзержинський районний відділ у місті Харкові Державної міграційної служби в Харківській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду в порядку вимог ст.ст. 383, 391,405 ЦК України з позовом до ОСОБА_5 про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 та зняття його з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Посилалася на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_2 №7 у м. Харкові та зареєстрована в ній. Також в цій квартирі зареєстровані, але не проживають мати ОСОБА_6 та брат ОСОБА_5, який не проживає в квартирі з 2003 року без поважних причин, не сплачує витрати за користування житловим примщенням i комунальні послуги, не приймає участі успільному побуті та не є членом її сімї .

Заочним рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 24 грудня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність тих обставин, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати це рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Вказує, що судом першої інстанції не враховано, що відповідач ОСОБА_5 не проживає в спірній квартирі більш десяти років, що підтвердив свідок ОСОБА_7 -сусід по будинку.

Вислухавши пояснення представника ОСОБА_3 ОСОБА_4, перевіривши відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, районний суд виходив з того, що позивачем не надано достовірних доказів того, що відповідач ОСОБА_5 не проживає у спірній квартирі більш встановленого законом строку без поважних причин.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції ґрунтуються на законі та матеріалах справи.

Як свідчать останні двокімнатна квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_6 та членам її сімї: дочці ОСОБА_3 та сину ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 17 травня 1994 року, виданого Акціонерним товариством «Трест № 86».

Нотаріально посвідченим договором від 22 січня 2010 року співвласники вищевказаної квартири: ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 визначили між собою право власності на цю квартиру в рівних частках по 1/3 частки кожному.

Відповідно до нотаріально посвідченого договору дарування частини квартири від 23.02.2010 року , укладеного між ОСОБА_6, ОСОБА_5 з однієї сторони та ОСОБА_3 з іншої сторони, остання прийняла у дар від ОСОБА_6 та ОСОБА_5 належні їм частки квартири ( всього 2/3 частки).

У звязку з вищезазначеним та відповідно до вимог ч.2 ст. 317 ЦК України відповідач ОСОБА_5 як співвласник квартири володів останньою незалежно від місця свого проживання ( перебування) до 23.02.2010 року.

Тому посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач ОСОБА_5 більше десяти років не проживає та не користується квартирою, є безпідставними, оскільки не ґрунтуються на вищенаведених норм права.

Відповідно до ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Судом першої інстанції зроблений обґрунтований висновок про те, що позивач ОСОБА_3 та її представник не надали до суду доказів, які б відповідно до вимог ст.ст. 58-60 ЦПК України свідчили про поважність причин відсутності ОСОБА_5 в спірній квартирі.

При цьому доводи апеляційної скарги на те, що районним судом не враховані пояснення свідка ОСОБА_7 про відсутність відповідача в квартирі тривалий час, колегія суддів вважає безпідставними. Судом першої інстанції обґрунтовано зроблений висновок про те, що причини не проживання відповідача ОСОБА_5 в спірній квартирі, свідку ОСОБА_7 достовірно не відомі.

До суду апеляційної інстанції представником ОСОБА_3- ОСОБА_4 також на порушення вимог ст.ст. 11, 56-60 ЦПК України не надано доказів поважності причин відсутності відповідача ОСОБА_5 в спірній квартирі з 23.02.2010 року.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовує висновків суду першої інстанції, рішення якого ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права, що відповідно до ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1.ч.1 ст. 307, ст. ст. 308, 313 - 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відхилити.

Заочне рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 24 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий: Судді: