Справа №443/119/16-ц Провадження №2/443/118/16
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

09 лютого 2016 року Суддя Жидачівського районного суду Львівської області Сидорак Б.Г., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2, в інтересах яких діє ОСОБА_3, до публічного акціонерного товариства "Львівобленерго", Кабінету Міністрів України про визнання незаконним відключення від мережі електропостачання, "шантажне" вимагання коштів за повторне підключеня, зобов»язання скласти договір і відновити електропостачання та стягнення моральної шкоди, -

встановив:

25.01.2015 року до Жидачівського районного суду Львівської області надійшла у порядку цивільного судочинства вказана позовна заява, яка була розподілена відповідно до вимог ст.11-1 ЦПК України судді Жидачівського районного суду Салію В.В..

Станом на 28.01.2016 року провадження у справі не було відкрито.

Суддя Салій В.В. із 28.01.2016 року перебуває на тривалому стаціонарному лікуванні, а тому 08.02.2016 року вказана справа повторно, відповідно до вимог ст.11-1 ЦПК України була розподілена між суддями та визначена для розгляду судді Жидачівського районного суду Сидораку Б.Г.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України суд сприяє особам, які беруть участь у справі у здійсненні їх прав.

Тому, вивчивши зміст вказаної заяви, вважаю за потрібне запропонувати позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 привести позовну заяву про стягнення моральної шкоди у відповідність до вимог ст.119 ЦПК України.

ОСОБА_4 суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.09.2012 року за № 10-1386/0/4-12 визначено, що при застосуванні у судовій практиці норм ЦПК України, суди повинні дотримуватися прецедентної практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов'язків. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Також Європейський суд з прав людини зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі «Жоффре де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року).

Оскільки пред`явлення позову це процесуальна дія, яка здійснюється у порядку, встановленому ЦПК України, справи позовного провадження повинні розглядатися судом на підставі поданої позивачем позовної заяви, яка повинна за формою та змістом відповідати закону.

Вимоги щодо форми і змісту позовної заяви встановлені ст.119 ЦПК України.

Пунктом 6 частини 2 статті 119 ЦПК України передбачено, що позовна заява повинна містити зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам статті 119 ЦПК. У зв'язку з цим суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

У порушення зазначених вимог закону, у позовній заяві не викладені обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, зокрема, позивачем не зазначено причинно-наслідковий зв'язок між діями відповідача та спричиненням моральної шкоди позивачам, у зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині потребують уточнень.

Позивачем не зазначено доказів в обґрунтування розміру моральної шкоди.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди", у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачам, з яких міркувань вони виходили, визначаючи розмір шкоди в сумі 10000,00 грн., та якими доказами це підтверджується.

Крім того, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, з'ясуванню підлягає підтвердження факту заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, позивачі не вказали в чому полягає заподіяна їм моральна шкода, які саме дії та/або бездіяльність відповідача, на думку позивача, є неправомірними.

Також позивачами не додано докази щодо відключення належного їй будинковолодіння від електромережі 18.01.2016 року працівниками ПАТ "Львівобленерго" (акт відключення).

Окрім того позивачем подано не оригінал, а копію позовної заяви, яка не підписана позивачем ОСОБА_2, а лише підписана позивачем ОСОБА_1 та її представником ОСОБА_3.

У порушення вимог ст.120 ЦПК України позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до позовної заяви додано лише одну її копію, хоч відповідачів у справі вони зазначили двх та не додали копії всіх документів, що додаються до позовної заяви, відповідно до кількості відповідачів.

Враховуючи, що дана заява подана без додержання вимог, викладених в ст.119 ЦПК України, то відповідно до ст.121 ЦПК України вона підлягає залишенню без руху з наданням позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 строку для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання останнім ухвали.

Керуючись ст.ст.119, 120, ч.1 ст.121 ЦПК України, -

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 в інтересах яких діє ОСОБА_3, до публічного акціонерного товариства "Львівобленерго", Кабінету Міністрів України про визнання незаконним відключення від мережі електропостачання, "шантажне" вимагання коштів за повторне підключення, зобов»язання скласти договір і відновити електропостачання та стягнення моральної шкоди - залишити без руху, надавши строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачами ухвали.

Запропонувати позивачам в установлений строк виправити зазначені в ухвалі недоліки.

В разі невиконання указаної вимоги позовна заява буде вважатись неподаною і повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя _______________________________

09 лютого 2016 року