У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк», треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Самощенко ОленаАнатоліївна, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Чуєва Олена Дмитрівна, про визнання недійсним кредитного договору, визнання недійсними правочинів та застосування наслідків їх недійсності, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Харківської області від 24 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 16 серпня 2007 року між позивачем та відкритим акціонерним товариством акціонерним банком «Укргазбанк» (далі - ВАТ АБ «Укргазбанк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк»), укладено кредитний договір та 16 лютого 2009 року додаткову угоду до вказаного кредитного договору. Зазначає, що вказаний договір та додаткову угоду позивач не підписувала, а тому просила задовольнити позов.

Заочним рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 березня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано кредитний договір від 16 серпня 2007 року № 181, укладений між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_3, і додаткову угоду № 1 до вказаного кредитного договору, укладену 16 лютого 2009 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_3, недійсними.

Визнано договір іпотеки № 121 без оформлення заставної від 16 серпня 2007 року, укладений між ВАТ АБ «Укргазбанк» правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чуєвою О.Д., зареєстрований в реєстрі № 3553, недійсним.

Визнано виконавчий напис від 30 жовтня 2009 року, вчинений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Самощенко О.А., зареєстрований в реєстрі № 2729, за договором іпотеки від 16 серпня 2007 року № 121, таким, що не підлягає виконанню.

У порядку застосування наслідків недійсності договору іпотеки від 16 серпня 2007 року № 121, укладеного між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_3 і ОСОБА_6, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чуєвою О.Д., зареєстрованого в реєстрі за № 3553, виключено запис про державну реєстрацію заборони відчуження квартири АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_6, зареєстрованої у реєстрі № 3553, з Єдиного державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 24 вересня 2015 року заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 березня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив із того, що експертним дослідженням встановлено, що кредитний договір підписаний не позивачем, тому він є недійсним, внаслідок якого недійсними також є договір іпотеки та виконавчий напис нотаріуса.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, виходив із того, що відповідачем подано заяву про застосування строків позовної давності. Кредитний договір укладено 16 серпня 2007 року, з позовом про визнання його недійсним позивач звернулася у травні 2014 року, тобто поза межами трирічного строку звернення до суду за захистом своїх прав.

Проте повністю з такими висновками судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами установлено, що 16 серпня 2007 року від імені ОСОБА_3 та ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», укладено кредитний договір, за умовами якого боржник отримала кредит у розмірі 107 тис. доларів США.

16 серпня 2007 року між банком та ОСОБА_6 укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_2.

30 жовтня 2009 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Самощенко О.А. вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки від 16 серпня 2007 року № 121.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Висновком комісійної судово-почеркознавчої експертизи від 11 листопада 2014 року № 10288 підписи від імені ОСОБА_3 у кредитному договорі від 16 серпня 2007 року № 181, а також у додатковій угоді від 16 лютого 2009 року № 1 виконані не ОСОБА_3, а іншою особою.

На підставі зазначеного експертного дослідження суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність вільного волевиявлення позивача при укладенні спірного кредитного договору.

Відповідачем подано заяву до суду апеляційної інстанції про застосування строку позовної давності, що стало підставою для відмови у задоволенні позову.

З матеріалів справи убачається, що 30 січня 2008 року ОСОБА_3 отримано лист - повідомлення про існуючу кредитну заборгованість, у листопаді 2008 року позивач зверталася до банку із заявою з проханням не здійснювати виконавчий напис нотаріуса, у березні 2009 року позивача банк повідомив позивача про необхідність страхування предмета іпотеки, а 9 листопада 2010 року Дзержинським районним судом м. Харкова ухвалено судове рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» кредитної заборгованості, яке отримано позивачем 29 лютого 2012 року. Зазначене свідчить про те, що ОСОБА_3 була обізнана про наявність кредитного договору, укладеного від її імені.

За змістом ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції. Той факт, що сторона не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції, у випадках, передбачених законом, може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, а не для вирішення апеляційним судом її заяви про застосування позовної давності.

Оскільки стаття 267 ЦК України є нормою матеріального права, суд апеляційної інстанції не вправі розглядати заяву про застосування строків позовної давності.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року у справі № 6-780цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення судом процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виходячи з наведеного, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку про необхідність часткового задоволення касаційної скарги із скасуванням судових рішень та направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 березня 2015 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 24 вересня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик