23 березня 2016 року Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого-судді - Чередник В.Є.
при секретарі - Недосєкіній В.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, 3-я особа Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, визначення їх місця проживання , -
У грудні 2015 року позивач звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3, 3-я особа Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, визначення їх місця проживання та заборону вивезення за кордон.
В ході розгляду справи, на підставі заяви від 09.02.2016 р. представником позивача уточнені позовні вимоги шляхом відмови від позовних вимог в частині заборони вивезення за кордон неповнолітніх дітей.
В обґрунтування позовної заяви позивач посилався на те, що з 18.09.2010 року по 25.07.2015 року вона перебувала з відповідачем у цівільному шлюбі після чого почали жити окремо. Від ціх відносин у них народились двоє дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2. Внаслідок того, що відносини між позивачем та відповідачем припинені, вони проживають окремо, сімейного бюджету та спільного господарства не ведуть. Відповідач в добровільному порядку матеріальну допомогу на дітей надає не постійно, є здоровим, працездатним, інших осіб на утриманні не має. Для сумісного проживання позивачем були орендовані квартири. У 2015 році сторони проживали окремо на орендованій квартирі за адресою АДРЕСА_2, у липні 2015 року останні були вимушені зняти нову квартиру за адресою АДРЕСА_1., після переїзду на яку відповідач не надає позивачу можливості користуватися орендованим майном та перешкоджає останній в спілкуванні з її дітьми. До теперішнього часу позивач та відповідач не дійшли згоди щодо місця проживання їх спільних дітей, останні мешкають разом з відповідачем. Позивач не згодна із тим, щоб діти проживали разом із відповідачем, наполягає на визначенні місця проживання дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 із нею. За захистом своїх прав, вона була вимушена звернутися до правоохоронніх органів та органів опіки.18.11.2015 року нею було направлено заяву до міліціі за місцім проживання також того ж дня було подано заяву до органу опіки за місцім проживання, але бажанного результату це не дало. Таким чином вважає, що проживання дітей разом із нею відповідає їх інтересам, оскільки позивач має можливість забезпечити їм належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дітей, чого відповідач забезпечити не взмозі. Разом з тим, посилається на те, що не чинитиме жодних перешкод для спілкування відповідача із дітьми і готова зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб дитина через відсутність взаємовідносин батьків не була позбавлення піклування батька. Також зазначає, що відповідач не може дати дитині ні належного виховання та розвитку, ні матеріального забезпечення, не може забезпечити нормальних безпечних для здоров'я дитини умов проживання. При цьому,згідно з актом обстеження від 16.11.2015 року спеціалістів служби у справах дітей для виховання, розвитку проживання та утримання своїх дітей позивач забезпечила всі необхідні умови, а тому була вимушена звернутися до суду із вищезазначеними вимогами.
Представник позивача надав письмову заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, уточнені позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, шляхом направлення поштової кореспонденції та смс-повідомлення, яке згідно довідки доставлено останньому , заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило.
Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку, шляхом направлення поштової кореспонденції, надав суду заяву про розгляд справи у відсутності представника та подав висновок щодо заявлених позовних вимог.
Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що уточнений позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що з 18.09.2010 року по 25.07.2015 року позивач проживала разом із відповідачем та від ціх відносин у них народились двоє дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову РС ХМУЮ зроблено відповідний актовий запис № 3316 від 11.12.2012 року, а також ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову РС ХМУЮ зроблено відповідний актовий запис № 3010 від 13.08.2011 року. (а.с. 9,18)
ОСОБА_5 та ОСОБА_4 зареєстровані разом із матір'ю, позивачем у справі, за адресою: АДРЕСА_3, що підтверджується довідкою про склад сім'ї виданої ОСОБА_2 (а.с. 23)
Згідно зі ст. 141 ч. 1 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Відповідно до положень ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Згідно положень ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов'язані поважати дитину.
У Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, зазначено, що "дитина, внаслідок її фізичної і розумової незрілості, потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження".
Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків, або одного з них, з ким вона проживає.
Згідно зі ст.157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.
Відповідно до ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Відповідно до ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
У відповідності до роз'яснень п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (у тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.
Тому, при вирішенні спору щодо місця проживання дітей сторін, суд бере до уваги встановлені у судовому засіданні ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, вік дітей, наявність у матері житла, достатнього заробітку, можливість розвитку додаткових здібностей.
Згідно висновку Заступника директора Департаменту - начальника Управління служб у справах дітей, щодо визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, встановлено наступне.(а.с. 42-43)
Управлінням служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради розглянуто питання щодо визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Під час розгляду та вивчення наданих документів встановлено, що батьками дітей є ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які у зареєстрованому шлюбі не перебували.
ОСОБА_5 та ОСОБА_4 зареєстровані разом з матір'ю, ОСОБА_2, за адресою: АДРЕСА_3, де для дітей створені усі умови для повноцінного розвитку (акт обстеження від 16.11.2015).(а.с.20-21)
ОСОБА_2 матеріально забезпечена, здійснює підприємницьку діяльність, зареєстрована фізичною особою-підприємцем, на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває.
ОСОБА_2 повідомила, що 3 жовтня 2015 року не має можливості вільного спілкування з дітьми у зв'язку з тим, що батько дітей, ОСОБА_3, не дає їй можливості бачитися з дітьми, погрожує фізичною розправою. ОСОБА_2 зверталася до правоохоронних органів із заявами щодо захисту її прав на виховання дітей.(а.с. 15-16,24)
Батько дітей, ОСОБА_3, був запрошений до Управління служб та на засідання Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради, але не з'явився. Необхідний пакет документів не надав.
При розгляді питання щодо визначення місця проживання дітей Управлінням служб не було виявлено виняткових обставин, за яких діти можуть бути розлучені з матір'ю.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 19, 161 Сімейного кодексу України, діючи в інтересах дитини, Управління служб, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір'ю, ОСОБА_2. (а.с. 43-44)
Таким чином, проаналізувавши всі докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо встановлення місця проживання дітей підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів, суд зазначає наступне.
Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження.
Обов'язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплено в ч. 2 ст. 51 Конституції України і ст. 180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов'язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька й (або) у твердій грошовій сумі ( ст. 181 Сімейного кодексу України).
Крім того, стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
При визначенні розміру аліментів суд у відповідності до вимог ст.182 СК України враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення.
Так, суд виходить з того, що відповідач є працездатною особою і має можливість щомісяця надавати матеріальну допомогу своїм дітям до досягнення ними повноліття .
Передбачених законом підстав для звільнення ОСОБА_3 від обов'язку утримання дітей судом не встановлено. Домовленості між батьками щодо способу утримання дітей не досягнуто.
Визначаючи розмір аліментів, суд враховує положення ст.ст. 183, 184 СК України.
Згідно ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначаються судом.
Відповідно до статті 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідач працездатний, не є інвалідом, інших аліментних обов'язків не має та визначає розмір аліментів з платника в сумі 1000 грн. щомісячно на кожну неповнолітню дитину.
Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 30, 88, 209, 213 - 215, 218, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 84, 104, 105, 180, 182, 183 СК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_2 - задовольнити.
Визначити місце проживання неповнолітніх ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, за адресою АДРЕСА_3 разом з матір'ю, ОСОБА_2.
Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, який проживає за адресою: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5, ІПН НОМЕР_1, яка зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_3 ) аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, щомісячно на кожну неповнолітню дитину у розмірі 1000 (тисяча) грн., починаючи з 24.12.2015 р. та до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, який проживає за адресою: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5, ІПН НОМЕР_1, яка зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_3 ) судові витрати в розмірі 487, 20 грн.
Рішення може бути оскаржено шляхом подачі протягом 10 днів з дня проголошення рішення до Київського районного суду м. Харкова апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя -