АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий в 1 інстанції - Волошин В.О.
№22-ц/796/3630/2016 Доповідач - Українець Л.Д.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого Українець Л.Д.

суддів Оніщука М.І.,

ЧобітокА.О.,

за участю секретаря Горобець А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 листопада 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та трьох відсотків річних,-

В С Т А Н О В И Л А

У червні 2015 року позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики та трьох відсотків річних.

У мотивування вимог посилалася на те, що 18 листопада 2008 року між нею та відповідачем укладено Договір позики у формі розписки, згідно якого вона передала відповідачу грошову позику в розмірі 5000 доларів США зі строком повернення до 04 червня 2012 року.

Оскільки 5000 доларів США не було повернуті, на прохання відповідача при свідку ОСОБА_4 вони домовилися про встановлення нових умов повернення грошових коштів, згідно яких ОСОБА_2 зобов'язався до 20.06.2012 року почати віддавати по 500 доларів, починаючи з липня 2012 року - щомісяця по 500 доларів США до 15 числа. Остання дата повернення грошових коштів є 15.03.2013 року.

Укладення Договору позики підтверджується розпискою відповідача від 04 червня 2008 року, що відповідає вимогам п. 2 ст. 1047 ЦК України.

Грошові кошти у розмірі 5000 доларів США 18.11.2008 року були передані у момент підписання розписки.

Таким чином, заборгованість відповідача перед нею станом на 02.06.2015 року складає 105206,43 грн.

Так, строк повернення у розписці визначений чотири роки, тобто 15.03.2013 року.

Окрім того, фінансова санкція у розмірі 3% річних від суми боргу складає 6577,95 грн (105 206,43 грн * 3% * 800 днів : 365 днів : 100% ).

З урахуванням наведеного просила суд стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 105 206,43 грн, три проценти річних у розмірі 6917,68 грн, що разом дорівнює 112124,11 грн, судовий збір за позов у розмірі 1121,24 грн та за забезпечення позову в розмірі 121,80 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03 листопада 2015 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та трьох відсотків річних задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму боргу за договором позики від 18 листопада 2008 р. у розмірі 105 206 грн 43 коп., судовий збір у розмірі 1052 грн 06 коп.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Зазначає, що Договір позики від 04.06.2012 року був безгрошовий, тобто за даним усним договором гроші йому не передавалися.

Цей усний договір позики від 04.06.2012 року є прихованим договором про сплату процентів за користування коштами за Договором позики від 18.11.2008 року, тому грошові кошти за договором від 04.06.2012 року не передавалися.

Вказує, що 18.11.2008 року між ним та позивачем дійсно було укладено Договір позики, відповідно до якого позивач передала йому грошові кошти в розмірі 17 000 грн, а не 5000 доларів США як зазначає позивач, без встановленого строку на повернення даних коштів.

Окрім того, Договір позики від 04.06.2012 року є удаваним, так як насправді вони вчинили фінансовий кредит, а тому на підставі ст. 203, 215, 1048 ЦК України договір є недійсним.

Звертає увагу й на те, що жодного Договору позики від 18.11.2008 року позивачем у суд не надавалося.

Посилається, що позивач, використовуючи те , що він є громадянином Грузії та не досконало володіє російською чи українською мовами, 04.06.2012 року підготувала текст розписки в друкованому вигляді та сказала переписати його, як нібито підтвердження раніше отриманих 17000 грн у доларовому еквіваленті. Після написання зазначеної розсипки ним повертались кошти, про що позивач робила відповідні відмітки з іншої сторони розписки, що судом першої інстанції також не взяти до уваги.

Сторони в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені.

ОСОБА_2 повідомлення вручено 10 березня 2016 року, що підтверджується зворотнім повідомлення про вручення поштового відправлення.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 04.06.2012 року ОСОБА_2 надав ОСОБА_3 розписку про отримання коштів за договором позики, складеної в усній формі. (а.с. 9)

Так, згідно даної розписки ОСОБА_2 18.11.2008 року позичив у ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 5000 доларів США. 04.06.2012 року сторони погодили, що ця сума 5000 доларів США, яка не була повернута відповідачем.

Також за згоди сторін встановлені нові умови та дати повернення грошових коштів. Згідно домовленості ОСОБА_2 зобов'язався до 20.06.2012 року віддати 500 доларів, починаючи з липня 2012 року зобов'язався віддавати кожного місяця по 500 доларів до 15 числа. Останньою датою повернення грошових коштів є 15.03.2013 року.

Відповідно статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Крім того, ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Зазначеними нормами закону спростовуються посилання апелянта щодо неотримання коштів, оскільки розписка є доказом передачі грошової суми позичальнику.

Також не заслуговують на увагу доводи апелянта, що 18.11.2008 року між сторонами було укладено Договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачу грошові кошти в розмірі 17 000 грн, оскільки розпискою підтверджується сума в розмірі 5000 доларів США. Окрім того, на спростування валюти договору відповідачем не надано жодного доказу, в тому числі, Договору позики від 18.11.2008 року, про який зазначає апелянт.

Колегія суддів не може взяти до уваги доводи ОСОБА_2, що Договір позики від 04.06.2012 року є удаваним, так як насправді вони вчинили фінансовий кредит і на підставі статей 203, 215, 1048 ЦК України договір є недійсним, оскільки такі вимоги апелянтом у суді першої інстанції не пред'являлися.

Відповідно положень статей 525-526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем грошові кошти у розмірі 5000 доларів США не повернуті, заборгованість за Договором позики станом на 02.06.2015 року складає 105 206,43 грн, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_2 суму боргу за Договором позики від 18.11.2008 року в розмірі 105 206,43 грн.

Апеляційна скарга не містить посилання на неправильність розрахунку заборгованості.

Отже, суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Всі доводи апеляційної скарги були предметом судового дослідження, суд дав їм оцінку і в колегії суддів відсутні правові підстави для переоцінки доказів.

Рішення суду відповідає вимогам закону, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 листопада 2015року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий Л.Д. Українець

Судді М.І. Оніщук

А.О. Чобіток