Номер провадження: 22-ц/785/3176/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Суворов В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

18.03.2016 року м. Одеса

Суддя апеляційного суду Одеської області Суворов В.О., розглянувши заяву представника ОСОБА_2-ОСОБА_3 про забезпечення позову,

встановив:

В провадженні апеляційного суду Одеської області знаходиться справа за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2-ОСОБА_3 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 19 лютого 2016 року по справі за позовом ПАТ АБ «Південний» до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по кредитному договору про відмову у поновленні строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та залишення заяви без розгляду.

04 серпня 2014 року Київським районним судом м.Одеси ухвалено заочне рішення, яке набрало законної сили, яким задоволено позивні вимоги ПАТ АБ «Південний». Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором в сумі 60 691,67 доларів США, що за курсом НБ України на день ухвалення рішення становить 727 071 ,44 грн. та в рівних частках судовий збір у розмірі 3 654 грн.

На виконання вказаного рішення був виписаний виконавчий лист.

На виконанні у відділі державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області перебуває виконавче провадження за виконавчим листом № 520/1325/14-ц, виданим 08.10.2014 року Київським районним судом міста ОСОБА_1, про стягнення солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного банку «Південний» заборгованості у сумі 60 691,67 доларів США.

02 лютого 2016 року представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 звернулась до суду з заявою, в якій просить суд поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, розглянути заяву про перегляд заочного рішення від 04.08.2014 року у цивільній справі № 520/1325/14-ц, скасувати заочне рішення від 04.08.2014 року у цивільній справі № 520/1325/14-ц та призначити справу до розгляду у загальному порядку.

Ухвалою суду першої інстанції від 19 лютого 2016 року у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 04 серпня 2014 року по цивільній справі № 520/1325/14- ц за позовом ПАТ АБ Південний до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Заяву представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 04.08.2014 року по цивільній справі № 520/1325/14- ц за позовом ПАТ АБ Південний до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишено без розгляду.

На вказану ухвалу представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, а 18 березня 2016 р. звернулася з заявою про забезпечення позову шляхом заборони відділу державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного відділу управління юстиції Одеської області вчиняти будь-які дії за виконавчим листом №520/1325/14ц , виданим 08 жовтня 2014 р., до винесення рішення за розглядом заяви про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 04 серпня 2014 р.

Обґрунтовуючи свої вимоги заявник вказує, що невжиття заходів щодо забезпечення позову може утруднити не виконання рішення суду.

Суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. У статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" зазначено, що виконавче провадження підлягає обов'язко- вому Зупиненню у разі, зокрема, зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа (пункт 4); зупинення виконання відповідного рішення або виконавчого провадження посадовою особою, якій законом надано таке право (пункт 6); зупинення судом реалізації арештованого майна (пункт 7).

Про подібні види забезпечення позову йдеться і у статті 152 ЦПК України. Тобто при застосуванні або Закону України "Про виконавче провадження", або статті 152 ЦПК України наступають такі ж правові наслідки, які перешкоджають подальшому вчиненню дій по виконавчому провадженню.

Незважаючи на подібність положень, на думку суду, за своєю правовою природою зупинення виконавчого провадження та вжиття видів забезпечення позову за статтею 152 ЦПК різні, так як, по-перше, при застосуванні Закону України "Про виконавче провадження" проходить тимчасове зупинення виключно сфери дії примусового виконання боржником рішення, а при застосуванні ЦПК тимчасово втрачається правова сила того рішення, що було зупинено.

Також є суттєва різниця в тому, як проходить ця процедура: за Законом України "Про виконавче провадження" - це повноваження державного виконавця, яке може бути оскаржене до суду, за правилами ЦПК - це повноваження суду, яке може бути оскаржене в апеляційному порядку. При цьому суд не може зупинити виконавче провадження, так як це виключне повноваження державного виконавця. Навіть у разі оскарження дій державного виконавця, який не зупинив виконавче провадження, суд вправі визнати його дії незаконними та зобов'язати зупинити виконавче провадження, а не сам зупиняє таке провадження (частина друга статті 387 ЦПК).

Уразі кваліфікації прохання про зупинення виконавчого провадження як зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, що оскаржується боржником у судовому порядку (пункт 6 статті 152 ЦПК), неможливо задовольнити клопотання про зупинення виконавчого провадження як вид забезпечення позову, так як частина друга статті 152 ЦПК вказує на відкритий перелік видів забезпечення позову в рамках єдиної судово-виконавчої справи, оскільки виконання рішення - це стадія цивільного процесу; або як заборону вчиняти певні дії, що стосуються предмета спору (пункт 2 частини першої статті 152 ЦПК), або ж зобов'язували державного виконавця зупинити виконавче провадження.

Зупинення виконавчого провадження за Законом України "Про виконавче провадження" і зупинення виконання за правилами ЦПК (пункти 2, 5, 6 статті 152 ЦПК) - це різні правові інститути, які вчиняються в різних правових процедурах. Частина друга статті 152 ЦПК як відкритий перелік не дає підстав вважати зупинення виконавчого провадження видом забезпечення позову.

Суд може покласти на суб'єктів оскарження виконання лише тих обов'язків, які передбачені

Законом України "Про виконавче провадження".

Крім того судова колегія приходячи до висновку про відмову в задоволені заяви про забезпечення позову бере до уваги розяснення, яки викладені у п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 22.12.2006, № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" відповідно до яких недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Крім того, судова колегія звертає увагу, що відповідно до частини третьої ст.151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь - якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову можу утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Заявник же просить забезпечити позов , вважаючи, що невжиття заходів забезпечення позову зробить утруднити виконання не виконання рішення суду.

Враховуючи все вищевикладене, суд вважає, що вказана заява задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303,304, 151-153 ЦПК України, суддя

ухвалив :

В задоволенні заяви представника ОСОБА_2-ОСОБА_3 про забезпечення позову-відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною, оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду Одеської області В.О. Суворов