З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Провадження № 2/643/1653/16
16.03.2016 року Московський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Зінченко Ю.Є.,
за участю секретаря Давиденко Т.В.,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд
Відповідач ОСОБА_2 грубо порушив взяті на себе за договором позики зобов'язання і борг позивачу у повному обсязі так і не повернув. Неповернутими позивачеві залишились позичені відповідачем ОСОБА_2 валютні цінності в сумі 8000 доларів США. Оскільки відповідач ОСОБА_2 не виконав свої зобов'язань на користь позивача, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_2 суми боргу за договором позики. За результатами розгляду цивільної справи № 643/1737/14-ц (провадження № 2/643/1697/14) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики 07 травня 2014 року Московський районний суд м. Харкова ухвалив Заочне рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнив частково і вирішив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 10 липня 2009 року в сумі 139240,94 грн. та понесені ним судові витрати в сумі 282,82 грн. Крім того, 03 квітня 2015 року Київським районним судом м. Харкова ухвалено рішення за результатами розгляду цивільної справи № 640/2329/15-ц (провадження № 2/640/1201/15) за позовом ОСОБА_1 до боржника ОСОБА_2 та його поручителя ОСОБА_4 про стягнення неустойки, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено і стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 неустойку у сумі 365000 грн. та судовий збір в сумі по 1827 грн. з кожного. Вказані судові рішення набрали законної сили. Отже, загальна сума боргу, яку вищезазначеними судовими рішеннями вирішено стягнути з відповідача ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 загалом становить 508177,76 грн.
З метою забезпечення виконання зобов'язань відповідача ОСОБА_2 за договором позики від 10 липня 2009 року за реєстровим № 2822, того ж дня ОСОБА_1 із відповідачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5 та зареєстрований нею в реєстрі за № 2824.
За умовами Іпотечного договору, в забезпечення виконання зобов'язань відповідача ОСОБА_2 з повернення ОСОБА_1 боргу за договором позики, відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_3 передали ОСОБА_1 в іпотеку двокімнатну квартиру № 28 в житловому будинку № 60-Б по вулиці Героїв Праці в місті Харкові, яка належить іпотекодавцям ОСОБА_2, ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло.
Позивач воліє за рахунок предмета іпотеки із застосуванням визначеної положеннями ст. 38 Закону України «Про іпотеку» процедури звернення стягнення на нього шляхом продажу будь-якій третій особі-покупцю задовольнити свої вимоги за договором позики від 10 липня 2009 року в повному обсязі у визначених судовими рішеннями, що набрали законної сили, розмірі.
Крім того, відповідно до ст. 34 Закону України «Про іпотеку», після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотек держателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду. Позивач переконаний, що під час розгляду справи за цим позовом і після ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, відповідачі намагатимуться вчинити абсолютно всі можливі дії аби пошкодити предмет іпотеки, знищити його або істотно знецінити його вартість. У зв'язку з цим, разом з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом застосування визначеної ст. 38 Закону України «Про іпотеку» процедури продажу його іпотекодержателем третій особі-покупцю, позивач переконаний у необхідності вжити заходи щодо збереження предмета іпотеки шляхом передання його в управління позивача на період до його реалізації.
Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки, позивач просить суд винести рішення про виселення мешканців з предмету іпотеки.
03 травня 2013 року від імені кредитора відповідачам ОСОБА_2, ОСОБА_3 засобами поштового зв'язку була направлена письмова вимога про усунення порушення виконання зобов'язань з повернення боргу за договором позики від 10 липня 2009 року. Відповідачі проігнорували надходження на їх адресу цінних та рекомендованих листів і вони повернулися на адресу позивача з відміткою про закінчення терміну зберігання. Відповідно до положення п. 8 Іпотечного договору, відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 погодилися із тим, що будь-яка кореспонденція на його ім'я має надсилатися на адресу його мешкання ОСОБА_2, задекларовану в цьому договорі. Така кореспонденція має вважатися отриманою через п'ять днів з моменту її надходження на поштове відділення, що обслуговує будинок за цією адресою, незалежно від того, чи отримали вони її особисто, та незалежно від причин неотримання особисто. Таким чином відповідачі є належним чином повідомлені позивачем про необхідність виселитись з квартири, що є предметом іпотеки.
Позивач просить суд позов задовольнити та в рахунок задоволення вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за договором позики від 10 липня 2009 року на суму, що визначена рішеннями Московського районного суду м. Харкова від 07 травня 2014 року та Київського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2015 року в розмірі 508177 грн. 76 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру № 28 в житловому будинку № 60-Б вулиці Героїв Праці в місті Харкові - із застосуванням визначеної ст. 38 Закону України «Про іпотеку» процедури продажу шляхом надання іпотекодержателю ОСОБА_1 права на продаж предмета іпотеки будь-якій третій особі - покупцю на його власний розсуд за ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна на момент продажу, для чого надати ОСОБА_1 особисто та через представника право пред'являти правовстановлюючі документи на предмет іпотеки, усно та письмово звертатися, подавати, одержувати і підписувати необхідні довідки і документи, заяви до Державної реєстраційної службі України, Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», органів нотаріату і приватних нотаріусів, та інших державних органів, установ, підприємств, організацій, з питань отримання Витягів та інших документів, а також вчиняти всі інші дії, пов'язані з вирішенням цих питань. Виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 та звільнити цю квартиру від та їх майна з передачею предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_1 в управління позивача ОСОБА_1 на період до його реалізації з наданням права особисто та через представників обладнувати предмет іпотеки новими охоронними пристроями, мати вільний доступ до предмета іпотеки, змінювати замки, а також укладати договори на охорону зі спеціалізованими підприємствами, укладання договорів оренди предмету іпотеки з правом отримання орендної плати, стягнути з відповідачів понесені судові витрати (а.с. 22-26).
Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просив позов задовольнити, ухвалити заочне рішення та розглянути справу за його відсутності.
Відповідачі про час, дату і місце судового розгляду повідомлені належним чином, причину неявки в судове засідання не повідомили. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
В забезпечення виконання відповідачем ОСОБА_2 його зобов'язань за договором позики від 10 липня 2009 року, між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 був укладений договір поруки, відповідно до умов якого відповідач ОСОБА_4 поручився перед позивачем за повернення відповідачем ОСОБА_2 позичених коштів і став солідарним із ним боржником за зобов'язанням повернути позивачеві кошти, а також сплатити проценти за користування ними, три проценти річних, неустойку, компенсацію збитків і відшкодування моральної шкоди (а.с. 58).
Відповідач ОСОБА_2 порушив взяті на себе за договором позики зобов'язання і борг позивачу у повному обсязі не повернув. Неповернутими позивачеві залишились позичені відповідачем ОСОБА_2 валютні цінності в сумі 8000 доларів США. За результатами розгляду цивільної справи № 643/1737/14-ц (провадження № 2/643/1697/14) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики 07 травня 2014 року Московський районний суд м. Харкова ухвалив Заочне рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнив частково і вирішив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 10 липня 2009 року в сумі 139240,94 грн. та понесені ним судові витрати в сумі 282,82 грн. Крім того, 03 квітня 2015 року Київським районним судом м. Харкова ухвалено рішення за результатами розгляду цивільної справи № 640/2329/15-ц (провадження № 2/640/1201/15) за позовом ОСОБА_1 до боржника ОСОБА_2 та його поручителя ОСОБА_4 про стягнення неустойки, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено і стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 неустойку у сумі 365000 грн. та судовий збір в сумі по 1827 грн. з кожного. Вказані судові рішення набрали законної сили. Отже, загальна сума боргу, яку вищезазначеними судовими рішеннями вирішено стягнути з відповідача ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 загалом становить 508177,76 грн. (а.с. 60-62).
З метою забезпечення виконання зобов'язань відповідача ОСОБА_2 за договором позики від 10 липня 2009 року за реєстровим № 2822, того ж дня ОСОБА_1 із відповідачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за № 2824 (а.с. 63).
За умовами Іпотечного договору, в забезпечення виконання зобов'язань відповідача ОСОБА_2 з повернення ОСОБА_1 боргу за договором позики, відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_3 передали ОСОБА_1 в іпотеку двокімнатну квартиру № 28 в житловому будинку № 60-Б по вулиці Героїв Праці в місті Харкові, яка належить іпотекодавцям ОСОБА_2, ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло.
Згідно зі ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.
Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом іншим нормативно-правовим актом.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.
Згідно ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.
Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпротекодержатель (Позивач) вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Статтею 35 Закону про іпотеку передбачено, що іпотекодержатель має право звернутись у будь-якій час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.
Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ч. 1 ст. 38 цього Закону, яка передбачає право Іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві.
При цьому ціна продажу предмета іпотеки, згідно з ч. 6 ст. 38 Закону встановлюється на підставі оцінки майна, на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.
Згідно п. 9 Постанови Пленуму ВСУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).
Згідно п. 41 Постанови Пленуму ВСУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.
Згідно п. 5 іпотечного договору, вартість предмета іпотеки становить 150000,00 гривень, тобто заборгованість за кредитним договором є більшою, ніж вартість предмета іпотеки.
На підставі викладеного, суд вважає що позов в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, надання позивачу права продажу предмета іпотеки, з наданням всіх повноважень продавця підлягають задоволенню.
Згідно п. 43 Постанови Пленуму ВСУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39 - 40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.
Так, матеріали справи містять докази направлення відповідачам позивачем вимог щодо наявної заборгованості, звернення стягнення та виселення (а.с. 69-73).
Згідно з ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ч. 1, 2 ст. 39 цього Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.
Згідно ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Частина третя статті 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян. За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.
Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.
Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.
В звязку з чим, під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК Української РСР.
Отже, за змістом цих норм, особам, які виселяються з жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у звязку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.
Судом встановлено, що квартира була придбана не за рахунок отриманих в позику коштів, в звязку з чим відсутні передбачені законом підстави для виселення мешканців із квартири без надання їм іншого постійного житла.
Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.
Так, згідно правового висновку Верховного Суду України (постанова від 18 березня 2015 року у справі № 6-39цс15), за змістом статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у звязку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (частина 2 статті 109 ЖК Української РСР).
На підставі викладеного, суд вважає, що позов в частині виселення відповідачів не підлягає задоволенню, оскільки за встановлених судом обставин виселення проводитися тільки з наданням іншого житлового приміщення, яке повинно бути зазначене у рішенні суду. Позивач таких позовних вимог з зазначенням іншого житлового приміщення не заявляв.
Суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині звільнення квартири від майна відповідачів та передачі предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_1 в управління позивача на період до його реалізації з наданням права особисто та через представників обладнувати предмет іпотеки новими охоронними пристроями, мати вільний доступ до предмета іпотеки, змінювати замки, а також укладати договори на охорону зі спеціалізованими підприємствами, укладання договорів оренди предмету іпотеки з правом отримання орендної плати, оскільки на даний час відповідачі не підлягають виселенню, мешкають в квартирі та мають право користування квартирою.
Судові витрати суд розподіляє пропорційно до задоволених позовних вимог відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, а саме: оскільки позов задоволено частково стягує з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 487,20 грн. у рівних долях на користь позивача. Суд не стягую судовий збір з відповідача ОСОБА_4, оскільки позовні вимоги щодо нього заявлені позивачем не були.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10,11,60,88,169,197,209,212,214-215,224-226 ЦПК України, ст.ст. 526,530,543,544,549,550,551,610,612,1046,1048-1050, 1052,1054 ЦК України, ст.ст. 1,7,12,33-40 ЗУ «Про Іпотеку», ст. 109 ЖК «України», суд
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 суму сплаченого судового збору у розмірі 487,20 грн. в рівних частках по 243,60 грн. (двісті сорок три грн. 60 копійок) з кожного.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його оголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Суддя Зінченко Ю.Є.