ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1907/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"29" березня 2016 р. Дарницький районний суд міста Києва в складі:
головуючого - судді Коренюк А.М.
при секретарі Семенченко Я.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженням майном, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, й виселення, зняття з реєстраційного обліку, зобов»язання вчинити дії по поверненню майна, суд -
ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженням майном, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, й виселення, зняття з реєстраційного обліку, зобов»язання вчинити дії по поверненню майна. Мотивуючи свої вимоги тим, що вона на праві власності володіє квартирою АДРЕСА_1 підставі договору дарування квартири від 21 вересня 2007 року, зареєстрованого в КМБТІ за реєстровим № 1073 від 11 жовтня 2007 року. В даній квартирі зареєстрований відповідач, шлюб з яким дочкою позивача /третьою особою/ рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року розірвано, проте останній залишається проживати в квартирі без будь-який правових підстав, не вживає заходів для зняття з реєстраційного обліку, тримає у субе ключі від квартири, відмовляється їх віддати, при цьому житлово-комунальні послуги не сплачує, внаслідок чого вона, як єдина власниця квартири, та члени її сім»ї вимушені сплачувати за нього, як зареєстровану особу, житлово-комунальні послуги, що впливає на її бюджет. Вважає, що відповідач, втративши родинний зв»язок з третьою особою, як подружжя, втратив право користування житловим приміщенням, що й стало підставою звернення до суду з даним позовом.
В судовому представник позивача ОСОБА_5, діючий на підставі довіреності від 21 серпня 2015 року (а.с.10), позовні вимоги підтрив у цілому з тих же підстав, просив їх задовольнити.
Відповідач в судове засідання повторно не з"явився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення (а.с.35).
За таких підстав судом відповідно до положень статті 224 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та за погодженням позивача.
Третя особа без самостійних вимог в судове засідання не з"явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
За таких підстав суд визнав за можливе розглядати справу за відсутності третьої особи, на підставі доказів, наявних в матеріалах справи.
Вислухавши пояснення позивача, його доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з"ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.
Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).
Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України).
Судом встановлено, що позивачка одноособово на праві власності володіє квартирою АДРЕСА_1 підставі договору дарування квартири від 21 вересня 2007 року, зареєстрованого в КМБТІ за реєстровим № 1073 від 11 жовтня 2007 року (а.с.6).
В даній квартирі зареєстрований з 30.03.1999 року відповідач, шлюб з яким дочкою позивача /третьою особою/ рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року розірвано (а.с.7, 8).
Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім"ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житлом для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.
Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності статусу члена сім»ї власника цього майна, втрачаючи родинний зв»язок з членом сім»ї власника та домовленості з ним про користування житлом, особа втрачає право на користування житлом.
Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права членів сім'ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком/житлом та обсяг цих прав залежить від згоди власника будинку/житла на право проживання члена сім»ї та користування житлом в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.
Оскільки відповідач після розірвання шлюбу з ОСОБА_4 згідно рішення суду від 15 жовтня 2015 року, яке набуло чинності 26 жовтня 2015 року (а.с.8), втратив статус члена сім»ї власника спірного житла, угоди між власником житла та відповідачем про користування цим житлом немає, останній втратив право на його користування.
Аналізуючи зібрані по справі докази суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню; обставини, що спростовують позовні вимоги судом не встановлені.
Проте не всі вимоги позивача є обґрунтованими й доведенийми.
Так, відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», зняття особи з реєстраційного обліку проводиться компетентним (уповноваженим державою) органом, зокрема, на підставі остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням та ін.).
Таким чином, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, відповідно, є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації.
Окрім того, вимоги про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом виселення виселення, зобов»язання відповідача вчинити дії по поверненню ключів від квартири, не підлягаєть задоволенню, виходячи із таких підстав.
Позивач не довів в судовому засіданні той факт, що відповідач чинить йому перешкоди в користуванні житлом, утримує у себе ключі тощо, визнавши той факт, що останній на час розгляду справи в квартирі позивачки не проживає, а тому підстав для задоволення позову в цій частині вимог немає.
Суд вважає, що позивачем не надано належної правової оцінки обраним способам захисту порушеного права, а задоволена судом вимога в межах визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, уцілому відновить її порушене право на житло. Й зважаючи на встановлені правовідносини, застосовувати інші способи захисту порушеного права немає потреби.
Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов»язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Оскільки позивачем не надані належні докази в цій частині вимог, суд розцінює доказування позивача, як такі, що ґрунтуються на припущеннях.
Загальними засадами диспозитивності цивільного судочинства, встановленими статтею 11 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Обставини справи, відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Враховуючи наведене, суд вважає, що вимогипозивача в цій частині вимог не доведені, обставини, викладені в позовній заяві не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, оскільки вони взагалі відсутні, відтак законні підстави для задоволення позову судом не встановлені.
Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення частини 1статті 88 ЦПК України.
Так, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
На підставі вищевикладеного, ст. 405 ЦК України, керуючись ст.ст. 5, 6, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 57, 58, 59, 60, 62, 64, 88, 195, 196, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 218, 224, 293, 294 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженням майном, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, й виселення, зняття з реєстраційного обліку, зобов»язання вчинити дії по поверненню майна, - задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1
В решті вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 (двадцять) коп. - судового збору.
За письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом 10 днів з дня отримання копії заочного рішення до суду першої інстанції, заочне рішення може бути переглянуто судом, який постановив рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги.
Строк, протягом якого розглядатиметься заява відповідача про перегляд заочного рішення не включається до строку на апеляційне оскарження рішення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Позивач вправі оскаржити заочне рішення в загальному порядку, передбаченому ЦПК України, подавши до апеляційного суду м. Києва апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня його проголошення через Дарницький районний суд м. Києва.
Копію рішення невідкладно направити відповідачу рекомендованою поштою (зі зворотнім повідомленням).
Суддя: Коренюк А.М.