Справа № 535/523/15-ц
Провадження № 2/535/4/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2016 року Котелевський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Цвітайла П.В.,

при секретарі - Дрижирук Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Котельва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про припинення права на частку у праві спільної часткової власності, визнання за ОСОБА_2, право власності на належну їй 1/2 частину автомобіля та стягнення грошової компенсації її вартості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, про припинення права на частку у праві спільної часткової власності, визнання за ОСОБА_1, право власності на належну йому 1/2 частину автомобіля та стягнення грошової компенсації її вартості;-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка - ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, в якій просить: припинити право ОСОБА_1, на частку у праві спільної часткової власності, а саме: автомобіля марки RENAULT моделі FLUENCE державний номерний знак НОМЕР_2, рік випуску 2012, тип - легковий седан - В, стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частини вище вказаного автомобіля, визнати за ОСОБА_2, право власності на належну ОСОБА_1 1/2 частину автомобіля марки RENAULT моделі FLUENCE. Обгрунтовуючи позов тим, що в неї виникла нагальна необхідність позбутися належної їй частки в спільному майні шляхом отримання від відповідача компенсації вартості належної їй частки та визнання за відповідачем права власності на весь спірний автомобіль. Оскільки вона ним не користується і користуватися не бажає, в свою чергу відповідач користується даним автомобілем з першого дня придбання і дотеперішнього часу.

Відповідач - ОСОБА_2, 21.07.2015 року надав до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 (т.1 а.с. 43-45).

Дану зустрічну позовну заяву Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 21.07.2015 року об'єднано в одне провадження з первісним позовом (т.1 а.с. 56-57).

Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 29 лютого 2016 року, вище зазначений зустрічний позов за заявою ОСОБА_2, залишено без розгляду (т.1 а.с. 203, 207-208).

Відповідач - ОСОБА_2 в черговий раз вибравши для себе спосіб захисту від первісного позову 30 жовтня 2015 року надав до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 з аналогічними позовними вимогами по первісному позову (т.1 а.с. 11-112).

Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 02 листопада 2015 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1, об'єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у праві спільної часткової власності та стягнення грошової компенсації її вартості, з присвоєнням об'єднаній справі № 535/523/15-ц (т.1 а.с. 129-130).

Обгрунтовуючи свої аналогічні зустрічні позовні вимоги з позовними вимогами за первісним позов тим, що не має коштів для компенсації, і дозволяє позивачці користуватися автомобілем (а.с. 110-112).

У відкритому судовому засіданні позивачка за первісним позовом і відповідачка за зустрічним позовом ОСОБА_1 просить суд задовольнити її позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві пояснивши суду, що в неї взагалі не має можливості ні користуватися автомобілем, ні компенсувати половину його вартості. Зустрічні позовні вимоги не визнала взагалі, просить суд відмовити в задоволенні зустрічного позову.

У відкритому судовому засіданні позивач за зустрічним позовом і відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 позовні вимоги позивачки за первісним позовом не визнав взагалі, мотивуючи тим, що в теперішній час у нього не має таких коштів, щоб сплатити їй компенсацію, і він не проти щоб позивачка користувалася автомобілем. Просить суд зустрічний позов задовольнити в повному обсязі.

При цьому, сторони в більшості висловлювали свої суб'єктивні міркування та припущення з приводу вище зазначеного звернення з позовом до суду, а також розповідали про обставини, які ніякого правового значення по даній цивільній справі взагалі не мають.

Суд, системно дослідивши матеріали цивільної справи в їх сукупності, вивчивши правові норми, які регулюють дані правовідносини, заслухавши пояснення сторін, приходить до переконання, що первісний позов ОСОБА_1 підлягає до повного задоволення, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 слід відмовити повністю з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Виходячи із змісту вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Виходячи із змісту ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Шлюб, зареєстрований 06 серпня 1988 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано 08 листопада 2013 року, що підтверджується світлокопією рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 08.11.2013 року (т. а.с. 10-11).

Спірний автомобіль марки RENAULT, моделі FLUENCE, державний номерний знак НОМЕР_2, 2012 року випуску (т.1 а.с. 12), є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2,оскільки виходячи із змісту вимог ст. 60 Сімейного кодексу України, ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України, майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю.

Згідно з змістом рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 16 жовтня 2014 року, спірний автомобіль визнано об'єктом права спільної власності подружжя, і виділено сторонам ідеальні частки, а саме по 1/2 частині спірного автомобіля, тобто спірний автомобіль є (у спільній частковій власності сторін), що підтверджується відповідною світлокопією рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 16.10.2014 року (т.1 а.с. 13-18).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Спірний автомобіль марки RENAULT, моделі FLUENCE, державний номерний знак НОМЕР_2, 2012 року випуску, який перебуває у спільній частковій власності сторін за своїми технічними даними є неподільною річчю, відповідно до змісту вимог ч.2 ст. 183 ЦК України, оскільки автомобіль не можна поділити без втрати його цільового призначення.

Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи № 1111 від 29.01.2016 року, ринкова вартість автомобіля «RENAULT-FLUENCE», державний номерний знак НОМЕР_2, 2012 року випуску, на момент огляду (29.12.2015 року) становила С=312672.99 грн. (т.1 а.с. 160-165).

В силу положень ст. ст. 21,24,41 Конституції України та ст. ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Керуючись цими положеннями правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження спільною частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Сторони в добровільному порядку самостійно питання використання або компенсації вартості за спірний автомобіль не вирішили, а кожен наполягав на вирішенні спірного питання судом.

Відповідно до змісту вимог ч.2 ст. 364 ЦК України Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Як встановлено в судовому засіданні позивачка за первісним позовом і відповідачка за зустрічним позовом ОСОБА_1 працює в Милорадівській сільській раді головним бухгалтером (т.1 а.с. 247), має інвалідність 3 групи(т.1 а.с. 230). Позивач за зустрічним позовом і відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 працює лікарем - стоматологом в Котелевській ЦРЛ, займається приватним підприємництвом за спеціальністю (т.1 а.с. 218-222,228), має статус постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи 2 категорії (т.1 а.с. 52), і отримує відповідну пенсію. Ці фактичні обставини не заперечується сторонами по даній цивільній справі. Згідно з вимогами ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Вирішуючи дану цивільну справу по суті, суд враховує всі обставини і оцінює всі отримані докази з точки зору справедливості, добросовісності та індивідуалізації.

При розгляді та винесенні рішення по даній цивільній справі суд, також керувався правовою позицією викладеною в постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року № 6-2925 цс 15.

Так, відповідно до викладеної правової позиції в постанові ВСУ - випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки в спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно регулюються ст. 364 ЦК України.

З врахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 360-7 ЦПК України Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Суд під час судового розгляду даної цивільної справи виходив з того, що сторони мають водійські посвідчення на право керувати автомобілем.

При цьому фактично спірним автомобілем користується лише ОСОБА_2, про що стверджує ОСОБА_1, і що на момент розгляду справи підтверджується також актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 05.03.2016 року (а.с. 234). Жодна із сторін (співвласників) не заявила суду, що отримує плату за користування спірним автомобілем за таке користування.

За таких обставин суд, вважає, що позивач за зустрічним позовом і відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 з урахуванням його зайнятості за спеціальністю, спроможний виплатити позивачці за первісним позовом відповідачці за зустрічним позовом ОСОБА_1компенсацію в рахунок визнання за ним (ОСОБА_2) права власності на спільне майно, а саме на спірний автомобіль, і для нього сплата цієї компенсації не буде надмірним грошовим тягарем, оскільки йому залишається у власність спільний автомобіль, він має постійний дохід від своєї професійної діяльності (лікар стоматолог, стоматологічна практика), отримує пенсію.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка судом вказують на наявність законних підстав для задоволення первісного позову ОСОБА_1, і відмови в задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2.

Задовольняючи первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2повністю, і відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1повністю, суд виходить із засад справедливості, добросовісності, виваженості, розумності, відповідно до вимог п. п. 5, 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Щодо вимог за клопотанням позивача за зустрічним позовом і відповідача за первісним позовом ОСОБА_2, про стягнення компенсації з позивачки за первісним позовом і відповідачки за зустрічним позовом ОСОБА_1 1/2 вартості виконаних робіт пов'язаних з гарантійним обслуговуванням спірного автомобіля. На думку суду дана вимога за вище вказаним клопотанням не підлягає до задоволення, оскільки дане питання взагалі не відноситься і не входить в предмет позову про припинення права на частку у праві спільної часткової власності, визнання права власності на 1/2 частину автомобіля та стягнення вартості за цю частку грошової компенсації.

Стосовно вирішення питання по судовим витратам, суд виходить з змісту вимог ст. 79 ЦПК України відповідно до якої судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема: витрат, пов'язаних із проведенням судових експертиз.

В судовому засіданні встановлено, що окрім сплати судового збору в сумі 1500 гривень (т. 1 а.с.1) позивачка за первісним позовом витратила кошти на проведення судової експертизи в сумі 2304 гривень, що підтверджується відповідними актом здачі-приймання висновку судової автотоварознавчої експертизи № 1111 (т.1 а.с. 172).

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тому виходячи із змісту вище зазначеної норми та задоволення первісного позову в повному обсязі, і відмові в задоволенні зустрічного позову з відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 на користь позивача за первісним позовом ОСОБА_1, слід стягти судові витрати в сумі 3804 гривні.

При цьому суд при вирішенні питання по стягненню судових витрат виходив із змісту вимог Закону України «Про судовий збір», зокрема п.10ч.1 ст. 10 в якому чітко зазначено, що від сплати судового збору звільняються позивачі - громадяни, віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи. В даному конкретному випадку по розгляду вище зазначеної цивільної справи ОСОБА_2, який має статус постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи 2 категорії, є відповідач за первісним позовом, і позивачем за зустрічним тому виходячи із вимог вказаної вище правової норми він, як постраждалий внаслідок Чорнобильської катастрофи 2 категорії має пільги лише, як позивач при подачі позову, а як відповідач повинен відповідати загальним правовим нормам встановленим Цивільно-процесуальним кодексом України, зокрема ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, ст. ст. 21,24,41 Конституції України, ст.ст. 3, 319, 358, 364 ЦК України, суд;-

ВИРІШИВ:

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про припинення права на частку у праві спільної часткової власності, визнання за ОСОБА_2, право власності на належну їй 1/2 частину автомобіля та стягнення грошової компенсації її вартості, задовольнити повністю.

Припинити право власності ОСОБА_1 на 1/2 частки автомобіля марки RENAULT, модель FLUENCE, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3, державний номерний знак НОМЕР_2, рік випуску 2012, тип легковий седан - В, коричневого кольору.

Визнати за ОСОБА_2право власності на належну ОСОБА_1 1/2 частки автомобіля марки RENAULT, модель FLUENCE, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3, державний номерний знак НОМЕР_2, рік випуску 2012, тип легковий седан - В, коричневого кольору.

Стягнути з ОСОБА_2на користь ОСОБА_1 вартість 1/2 частки автомобіля марки RENAULT, модель FLUENCE, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3, державний номерний знак НОМЕР_2, рік випуску 2012, тип легковий седан - В, коричневого кольору, що становить 156336 (сто п'ятдесят шість тисяч триста тридцять шість) гривень 49 копійок.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, про припинення права на частку у праві спільної часткової власності, визнання за ОСОБА_1, право власності на належну йому 1/2 частину автомобіля та стягнення грошової компенсації її вартості, відмовити повністю.

Відповідно вимог ст. 88 ЦПК України стягнути з ОСОБА_2на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати на сплату судового збору та оплати за проведення експертизи в розмірі 3804 (три тисячі вісімсот чотири) гривні.

Апеляційна скарга на рішення Котелевського районного суду Полтавської області може бути подана до Апеляційного суду Полтавської області через Котелевський районний суд Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя

В повному обсязі рішення складено 29.03.2016 року _____________________________