№336/5762/15-ц
пр..№ 2/336/862016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2016 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого - судді Суркової В.П.,

при секретарі Прохоровій А.О.,

за участю представника

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача

ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, територіальної громади в особі Запорізької міської ради, треті особи: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про усунення перешкод в користуванні власністю, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулась до суду з вказаним позовом, який у процесі розгляду справи уточнила.

На обґрунтування позову зазначила, що з 1997 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 Шлюб між ними розірваний 07.05.2003 року на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06.12.2002 року. Під час перебування у шлюбі 17.10.2000 року вони придбали квартиру АДРЕСА_1, яка рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18.03.2014 року визнана спільною сумісною власністю позивача та ОСОБА_8, за нею визнано право власності на ? частину цієї квартири. 26.09.2015 року їй стало відомо про те, що ОСОБА_8 помер. До теперішнього часу спадщину ніхто не оформив. У спірній квартирі проживають відповідачі та їх малолітні діти, згоду на їх вселення вона на надавала.

Оскільки відповідачі не допускають її до квартири, просила усунути перешкоди у здійсненні нею права власності квартирою АДРЕСА_1 шляхом її вселення та виселення відповідачів без надання їм іншого жилого приміщення.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав позов з підстав, викладених у позові, наполягає на його задоволенні.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав, пояснив, що з 2009 року він з дружиною та двома дітьми за згодою ОСОБА_6 проживають у спірній квартирі безоплатно. Договір найму квартири не укладали, сплачують лише комунальні послуги, іншого житла не мають.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилась, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, при цьому заперечує проти позову, в його задоволенні просить відмовити.

Представник відповідача - територіальної громади в особі Запорізької міської ради, який був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Заява про розгляд справи за його відсутності, заперечення проти позову від нього не надходили. Причина неявки суду невідома.

Третя особа ОСОБА_6 заперечує проти позову, пояснила, що на момент смерті батька ОСОБА_8 вона проживала у спірній квартирі разом з ним, доглядала за ним, а потім поховала. До теперішнього часу свої спадкові права на квартиру не оформила. Позивач у квартирі не проживала, має інше житло. У вересні 2009 року в усній формі дозволила ОСОБА_5 проживати у квартирі свого батька, договір найму між ними не укладався, мешкають безоплатно, але оплачують комунальні послуги.

Треті особи: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, ОСОБА_7 теж у судове засідання не з'явились, про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином, згоду на їх участь у справі не надали.

Відповідно до ч. 3 ст. 36 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу за відсутності третіх осіб.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, доводи представників сторін, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав.

Судом встановлено наступне.

ОСОБА_4 та ОСОБА_8 перебували в зареєстрованому шлюбі з 25.01.1997 року. Шлюб між ними розірваний на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06.12.2002 року (а.с. 6).

Під час шлюбу 17.10.2000 року ОСОБА_8 придбав однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу від 17.10.2000 року, повідомленням ОП ЗМБТІ (а.с.7-8).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18.03.2014 року зазначена квартира визнана спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_8, визнано за ОСОБА_4 право власності на ? частину цієї квартири (а.с. 9). На підставі цього рішення здійснена державна реєстрація права власності, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 32149982 від 13.01.2015 року (а.с. 10).

14.12.2007 року ОСОБА_8 оформив заповіт, яким заповідав все належне йому майно ОСОБА_6 (а.с. 34).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер, про що Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області зроблено актовий запис № 5989 (а.с. 35).

Як вбачається з акта комісії від 22.08.2012 року, складеного МКП «Основаніє», у квартирі АДРЕСА_1 мешкають без реєстрації ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_10, відповідачі у справі та їх діти ( а.с. 12, зворот).

З матеріалів справи видно, що 17.07.2015 року ОСОБА_4 зверталась до Шевченківського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області із заявою щодо перешкод в користуванні квартирою АДРЕСА_1. Внаслідок розгляду цієї заяви їй пропоновано звернутися з позовом до суду (а.с. 13).

Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з вимогами ст. ст. 16, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права.

За правилами ст. 150 ЖК України власник має право використовувати житло для власного проживання.

Відповідно до ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання.

За змістом зазначених норм права співвласник майна, яке знаходиться у спільній частковій власності без виділення часток у натурі, має право на вільне користування зазначеним майном у повному обсязі та має право на усунення перешкод у такому користуванні у будь-який час.

Оскільки судом встановлено, що відповідачі вселилися у спірну квартиру без законних підстав, за усною згодою ОСОБА_6, яка власником квартири не являється, а позивач навпаки такої згоди не надавала, договір найму з ними не укладала, тому відповідачі підлягають виселенню з квартири без надання іншого жилого приміщення.

Суд враховує, що оскільки право власності є абсолютним правом, що включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом, то співвласник, ОСОБА_4, на підставі ст. 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України може захистити своє порушене право шляхом вселення до спірної квартири, що відповідає ст. 16 ЦК України і є способом, що відповідає встановленому порушенню.

Доводи третьої особи ОСОБА_6 щодо неможливості вселення позивача до спірної квартири з підстав того, що вона забезпечена іншим житлом, не є переконливими, оскільки як визначено ч.6 ст. 29 ЦК України, фізична особа може мати кілька місць проживання, а відповідно до ч.2 ст. 317 ЦК України місце проживання власника та місцезнаходження майна на зміст права власності не впливають.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 16, 29, 317, 319, 321, 383, 386, 391 ЦК України, ст.ст. 9, 150 ЖК України, ст. ст. 3, 10, 11, 57-61, 208, 209, 212-215, 294, 296 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 задовольнити.

Усунути перешкоди у користуванні власністю ОСОБА_4 , вселити ОСОБА_4 у квартиру АДРЕСА_1.

Виселити ОСОБА_2, ОСОБА_5 та їх малолітніх дітей ОСОБА_9, ОСОБА_10 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя - В.П. Суркова