У х в а л а

іменем україни

18 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Остапчука Д. О., ГончараВ. П., Касьяна О. П.,

провівши попередній розгляд справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Відділ опіки та піклування Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська, про визначення місця проживання дитини, за касаційною скаргою ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_5, на заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, у якому просила визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, за її місцем проживання - АДРЕСА_1 та відібрати малолітню дитину у батька ОСОБА_5, повернувши дитину їй за попереднім місцем проживання.

Посилалася на те, що маючи постійне місце роботи і постійний заробіток, може забезпечити належні умови для проживання сина, який потребує саме материнської любові, піклування та догляду. З серпня 2013 року до теперішнього часу ОСОБА_5 самовільно утримує у себе сина та перешкоджає їй у спілкуванні з дитиною.

Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2015 року, позов задоволено.

Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із матір'ю ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2.

Відібрано малолітню дитину ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у ОСОБА_5 і повернуто матері ОСОБА_4 за попереднім місцем проживання, а саме: АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_5, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування матеріального права, ухвалені у справі рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду просить скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційну скаргу ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_5, необхідно відхилити з огляду на наступне.

Статтею 335 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Згідно ч. 1 ст. 162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Судами встановлено, що у вересні 2002 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 було укладено шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_5.

У період шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син - ОСОБА_7

Після розірвання шлюбу ОСОБА_7 залишився проживати разом з матір'ю - ОСОБА_4

ОСОБА_5 періодично з дозволу ОСОБА_4 спілкувався з сином, але з 24 серпня 2013 року по теперішній час ОСОБА_5 самовільно утримує у себе сина та перешкоджає ОСОБА_4 у спілкуванні з ним.

Вирішуючи спрі по суті та ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що ОСОБА_4 добросовісно відноситься до виконання своїх батьківських обов'язків, має комфортне житло, в якому створені всі належні умови для проживання та виховання дитини, працює і здатна матеріально забезпечувати дитину всім необхідним для нормального утримання, розвитку, відпочинку та виховання. Доказів, які могли б бути підставою для визначення з батьком місця проживання дитини відповідачем суду не надано.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 161 СК України, за наявності яких суд не може передати дитину для проживання з матір'ю, згідно з рішенням органу опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради від 12 вересня 2013 року у ОСОБА_4 не встановлено.

Такі висновки судів грунтуються на законі та відповідають фактичним обставинам справи.

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_4 не виконує своїх батьківських обов'язків, а спільне її проживання з дитиною негативно впливає на здоров'я, нормальний розвиток та виховання сина - безпідставні, оскільки висновки з цього приводу, зроблені судами, ґрунтуються на встановлених у суді обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи скарги про неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права безпідставні.

Враховуючи наведене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення касаційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_5, відхилити.

Заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Д. О. Остапчук

В. П. Гончар

О. П. Касьян