11.02.16 2/336/1321/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(додаткове)

11 лютого 2016 року Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А.,при секретарі Вертелецькому М.О.,розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»(далі ПАТ «Дельта Банк») про захист прав споживача,стягнення грошової суми,-

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2015р.ОСОБА_1.звернувся до суду з позовом до ПАТ «Дельта Банк»,який уточнював та доповнював в процесі розгляду справи,про захист прав споживача,стягнення вкладу(депозиту),в якому просив суд стягнути з відповідача банківський вклад (депозит)у розмірі 50000 гр.по закінченню строку розміщення,а також моральну шкоду у розмірі 100000 гр., різниці у відсотковій ставці за договором банківського вкладу(депозиту),інфляції за час прострочення виплати депозиту та 3% річних від простроченої суми вкладу.

Ухвалою суду від 18.06.2015р.провадження у частині заявлених позивачем вимог про стягнення банківського вкладу було закрито.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 18.06.2015 р.,яке набрало чинності 11.08.2015 р.,у задоволенні позову про стягнення моральної шкоди відмовлено.

15.06.2015 р.та 16.06.2015 р.ОСОБА_1були подані заяви про доповнення позову ,зокрема,про стягнення з відповідача різниці у відсотковій ставці за договором банківського вкладу(депозиту),інфляції за час прострочення виплати депозиту та 3% річних від простроченої суми вкладу,які були розпочаті розглядом по суті,проте при ухваленні рішення від 18.06.2015 р.вирішені не були.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 03.12.2015 р.справа передана до Шевченківського районного суду м.Запоріжжя для прийняття додаткового рішення.

Як передбачено ст.220 ч.1 п.1 ЦПК України,якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги,з приводу якої сторони надавали докази і давали пояснення,не ухвалено рішення,суд,що ухвалив рішення по справі,може за заявою осіб,які беруть участь у справі,чи за власної ініціативи ухвалити додаткове рішення.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1підтримав доповнення до позову від 15.06.2015 р.та обґрунтував його розрахунком,наданим 16.06.2015 р.Пояснив,що після закінчення строку дії договору банківського вкладу(депозиту),ПАТ «Дельта Банк» несвоєчасно повернув суму вкладу,чим прострочив виконання грошового зобов*язання та має сплатити 3% річних,інфляцію за час прострочення сплати суми вкладу,різницю у відсотковій ставці по вкладу.Просив позов у цій частині задовольнити.

Представник відповідача за довіреністю Растворова Д.А.в судовому засіданні проти позову заперечувала та пояснила,що після закінчення 09.02.2015 р.строку дії депозитного договору із позивачем,кошти банківського вкладу були перераховані на відкритий у банку на ім*я позивача рахунок,позивач мав можливість цими коштами розпорядитися,в тому числі знімав готівку через систему терміналів,тому порушень прав позивача з вини банку не відбулося. Також вважає,що після введення у банку тимчасової адміністрації,стягнення коштів у будь-який інший спосіб,ніж визначено ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осію»,неможливо.

Всебічно вивчивши обставини справи, заслухавши позивача та представника відповідача,дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача різниці у відсотковій ставці за договором банківського вкладу(депозиту),інфляції за час прострочення сплати депозиту та 3% річних від простроченої суми вкладу заявлені обґрунтовано, підлягають частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Судом при розгляді справи було встановлено, що 11 листопада 2014 року між ПАТ «Дельта Банк» та позивачем було укладено договір № 311 банківського вкладу (депозиту) «Найкраща пропозиція on-line» у гривнях, відповідно до якого банк прийняв від вкладника на рахунок,вказаний у п.1.6 договору,суму у розмірі 50000 грн.з процентною ставкою 13 % річних, строком до 09 лютого 2015 року включно.

Нараховані проценти за вкладом виплачуються одночасно з поверненням суми вкладу по закінченню строку розміщення вкладу або в інший термін дострокового припинення договору,шляхом зарахування на поточний рахунок,вказаний у п.1.6 договору.

По закінченню строку дії договору,сума вкладу була перерахована на поточний рахунок позивача № НОМЕР_1,проте він не зміг скористатись вкладом в повному обсязі,був обмежений у можливості зняти з поточного рахунку готівку,остаточно банк розрахувався з позивачем 12.06.2015 р.

Вказані обставини були встановлені у даній справі рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 18.06.2015 р.та відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України повторно не доказуються.

Свої вимоги про стягнення різниці у відсотковій ставці за договором банківського вкладу(депозиту)позивач обґрунтував з посиланням на п.1.4.1 договору банківського вкладу,за змістом якого,у разі,якщо даний договір є діючим на дату закінчення строку залучення вкладу,зазначену у п.1.3 договору,то розмір процентної ставки,визначений у п.1.4 договору збільшується відповідно на 12,5% процентів річних для вкладів у гривні,починаючи з моменту зарахування вкладу на рахунок,вказаний у п.1.6 договору.

При цьому позивач виходив з того, що, незважаючи на перерахування коштів вкладу на його поточний рахунок,він не мав фактичної можливості здійснити розпорядження вказаними коштами, тому вважав, що його порушені права підлягають захисту шляхом стягнення з банку різниці у відсотковій ставці за договором банківського вкладу.

Крім того,позивач заявив вимоги до банку про стягнення з відповідача інфляції за час прострочення сплати депозиту та 3% річних від простроченої суми вкладу з посиланням на норми ст.625 ЦК України.

Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах і в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, як зазначено у ст. 1060 ЦК України, в редакції, яка діяла на момент виникнення правовідносин між сторонами, укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаним злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

З обставин справи вбачається, що постановою правління Національного банку України № 150 від 02 березня 2015 року ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних, а рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних строком на три місяці з 03 березня 2015 року по 02 червня 2015 року.

Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону України ліквідація банку -це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону України врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з п. п. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку;нарахування відсотків за зобовязаннями банку перед кредиторами.

Разом із тим, п. 1 ч. 6 ст. 36 цього Закону передбачено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини пятої цієї статті, не поширюється на зобовязання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

У відповідності до вимог статті 26 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодуванн коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 грн. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Нормами ст.625 ЦК України передбачено,що боржник,який прострочив виконання грошового зобов*язання,на вимогу кредитора зобов*язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення,а також 3% річних від простроченої суми,якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Фактично відповідач розрахувався з позивачем 12.06.2015 р.,оскільки лише з цього часу позивач отримав реальну можливість отримати грошові кошти вкладу та розпорядитись ними.

Висновки суду повністю узгоджуються з роз'ясненнями Верховного Суду України про порядок застосування зазначеної норми матеріального права у постанові від 01.10.2014 року по справі № 6-113цс14, правовий висновок якого в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для застосування у подібних правовідносинах.

Відповідно до вказаної постанови Верховного Суду України,зобов*язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту)вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд.У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника у цьому ж банку,однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів ,зобов*язання банку з повернення вкладу не є виконаними і до банку слід застосовувати відповідальність за порушення грошового зобов*язання,передбачену ч.2 ст.625 ЦК України.

Разом з тим,із введенням в АТ «Дельта Банк» тимчасової адміністрації на підставі постанови НБУ від 02.03.2015 р. № 150 «Про віднесення АТ «Дельта Банк» до неплатоспроможних»,згідно до ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не здійснюється нарахування неустойки(штрафів,пені),інших фінансових(економічних)санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов*язань перед кредиторами,у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов*язання банком.

Тому внаслідок неналежного виконання зобов*язань за депозитним договором,згідно приписів ст.625 ЦК України,позовні вимоги по відшкодуванню 3% річних від простроченої суми підлягають задоволенню частково,за період неповернення коштів позивачу від дня закінчення строку дії договору 09.02.2015 р.до дня початку процедури введення тимчасової адміністрації банку 03.03.2015 р.,що становить суму 191 гр.66 коп.(з розрахунку 50000 гр.*3%*(21 день*100/365 днів);інфляційні втрати підлягають стягненню за такий самий період ,а саме за лютий 2015 р.(105,3%)та складають суму 2650 гр.(з розрахунку 50000 гр.:100*105,3),що загалом становить грошову суму 2841 гр.66 коп.(з розрахунку 2650 гр.+191 гр.66 коп.)

Крім того,згідно ст.610,611,22 ЦК України,порушенням зобов*язання є його невиконання або виконання з порушенням умов,визначених змістом зобо*язання(неналежне виконання).У разі порушення зобов*язання настають наслідки,встановлені договором або законом,зокрема,відшкодування збитків.Особа,якій завдано збитків,має право на їх відшкодування.Збитками,зокрема,є доходи,які особа могла б реально одержати за звичайних обставин,якби її право не було порушено(упущена вигода).

Таким чином,позивач за період з 10.02.2015 р.по 12.06.2015 р.міг би реально отримати грошову вигоду у банківській установі згідно п.1.4.1 договору ,розмір упущеної вигоди становить 4296 гр.58 коп.(з розрахунку 50000 гр./100%/*25,5%/365 днів*123 дня)

У вказаній частині заявлений позов суд додатковим рішенням задовольняє як грунтований на законі та підтверджений доказами.

Доводи відповідача у письмових запереченнях на позов про безпідставність позову у цій частині до АТ «Дельта Банк» через введення тимчасової адміністрації,на висновки суду не впливають,оскільки згідно ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ,обмеження встановлене п.1 ч.5 цієї статті не поширюється на зобов*язання банку щодо виплати коштів за вкладами за договорами,строк яких закінчився,в межах суми граничного розміру відшкодування 200000 гр.

Рішення суду,яке набрало законної сили,є однією з підстав для включення за пропозицією уповноваженої особи Фонду до реєстру акцептованих вимог кредиторів,як це передбачено п.4.31 розділу V «Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку»,затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 р.№ 2,зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 14.09.2012 р.за № 1581/21893.

Підсумовуючи,висновки суду не протирічать правовій позиції Верховного Суду України,висловленій у постанові від 20.01.2015 р.у справі 6-2001цс15,оскільки рішення суду, яке набрало законної сили,за ініціюванням уповноваженої особи Фонду підлягає включенню до реєстру акцептованих вимог кредиторів,а стягнення коштів буде проводились у спосіб,встановлений Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до ст.88 ЦПК України,оскільки у справі вирішувалося питання про захист прав та інтересів споживача банківських послуг і позивач звільнений від попередньої оплати судового збору,питання про права та інтереси Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у даній справі не вирішувалося,з відповідача ПАТ «Дельта Банк» на користь держави підлягає сплаті судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог 551 гр.20 коп.

Керуючись ст.22,610,625 ЦК України, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»,ст.3,10,11,57,60,88,220,294 ЦПК України,суд-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення інфляційних втрат ,3% річних,різниці у відсотковій ставці за період прострочення виплати депозитного вкладу-задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»,м.Київ,вул.Щорса 36-б,на користь ОСОБА_1 3% річних у розмірі 191 гр.66 коп.,інфляційні втрати у розмірі 2650 гр., упущену вигоду у розмірі 4296 гр.58 коп.,а всього стягнути 7138(сім тисяч сто тридцять вісім)гривень 24 копійки.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»,м.Київ,вул.Щорса 36-б,на користь держави судовий збір у розмірі 551 гр.20 коп.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області шляхом подання через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя апеляційної скарги протягом десяти днів після проголошення рішення, а особами, які беруть участь у справі, але не були присутні в залі судового засідання під час проголошення рішення, - в той же строк з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ю.А.Галущенко