Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 2/0808/1282/2012 Головуючий у 1 інстанції: Скользнєва Н.Г.
№ провадження 22-ц778/374/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2016 р. м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізькій області у складі:

головуючого Гончар М.С.,

суддів Стрелець Л.Г.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Путій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Жовтневого районного суд м. Запоріжжя від 07 червня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, Жовтневого РВ ГУМВС України в Запорізькій області в особі сектора у справах громадянства і реєстрації фізичних осіб, третя особа: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Жовтневому району, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилими приміщенням та про зняття з реєстраційного обліку, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, Жовтневого РВ ГУМВС України в Запорізькій області в особі сектора у справах громадянства і реєстрації фізичних осіб, третя особа: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Жовтневому району, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилими приміщенням та про зняття з реєстраційного обліку.

В обґрунтування позову зазначав, що 22 грудня 2002 року рішенням житлово-побутової комісії Управління СБУ в Запорізькій області йому, як співробітнику, було надано службову квартиру АДРЕСА_1.

До зазначено службової квартири він разом з ОСОБА_3 заселився в липні 2003 року.

Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 06 березня 2007 року шлюб між ним та ОСОБА_3 розірвано.

Після розірвання шлюбу відповідач ОСОБА_3 продовжувала проживати в службовій квартирі.

01 липня 2010 року ОСОБА_3 разом з їх спільною дитиною ОСОБА_5 добровільно виселилася та виїхала до іншого постійного місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

При цьому вивезла все належне їй та дитині майно зі службової квартири, де він постійно проживає, у звязку з чим, вони втратили права користування квартирою з зазначеного часу.

Зазначає, що місцем проживання ОСОБА_5, є місце проживання ОСОБА_3. Крім того з вересня 2010 року син навчається в загальноосвітній школі №3 м. Глухів.

Крім того, ОСОБА_3 уклала шлюб з іншим чоловіком, з яким разом проживають за вищевказаною адресою.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд визнати ОСОБА_3Вю. разом із малолітнім сином ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою № 33 будинку № 49а по вулю. Козача, в м. Запоріжжя з дня їх вибуття з неї 01 липня 2010 року, зобовязати Жовтневий РВ ГУМВС України в Запорізькій області в особі сектору у справах громадянства і реєстрації фізичних осіб зняти ОСОБА_3 разом із малолітнім сином ОСОБА_5 з реєстраційного обліку в спірній квартирі.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07 червня 2012 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_3, неповнолітнього ОСОБА_5 такими, що втратили право користування жилим приміщенням квартирою № 33 в будинку № 49 «а» по вул. Козачій в м. Запоріжжі.

Зобовязано відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Жовтневого РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_3, неповнолітнього ОСОБА_5 за адресою: м. запоріжжя, вул. козача, буд. 49 «а»АДРЕСА_2.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить скасувати заочне рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між усіма учасниками справи, дав їм належну правову оцінку, а також дослідив надані сторонами докази і відповідно їх оцінив. Суд першої інстанції ухвалив рішення, яким спір знайшов своє належне вирішення.

Так, згідно з ч. 2 ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту, або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті, договір найму жилого приміщення вважається розірвання з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Як роз'яснив Пленуму Верховного Суду України в п. 11 своєї постанови від 12 квітня 1985 року №2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" на ствердження вибуття на інше постійне місце проживання суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання, а саме: утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна, виїзд в інший населений пункт, тощо.

Як встановлено судом першої інстанції, 22 грудня 2002 року рішенням житлово-побутової комісії Управління СБУ в Запорізькій області ОСОБА_4, як співробітнику, уло надано службову квартиру № 33 будику № 49 а по вулиці Козача в м. Запоріжжі ( а.с.7).

У липні 2003 року ОСОБА_4 разом з дружиною ОСОБА_3 та неповнолітнім сином ОСОБА_5 заселились у вказану квартиру. ( а.с.8).

Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 06 березня 2007 року було розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3

07 серпня 2008 року ні підставі зазначеного рішення суду, Жовтневим віділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції видано свідоцтво про розірвання шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, про що зроблено актовий запис № 214 ( а.с.5).

Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 продовжувала проживати в службовій квартирі АДРЕСА_3.

01 липня 2010 року відповідачка разом з дитиною ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, вивезла належне їй і дитині майно, та виїхала до іншого постійного місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

В обґрунтування позову до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням, ОСОБА_4 посилався на те, що в спірній квартирі відповідач разом з неповнолітнім сином не проживають виїхали на інше постійне місце проживання. 14 липня 2011 року відповідач ОСОБА_3 уклала шлюб з ОСОБА_6, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Глухів Глухівського міськрайонного управління юстиції.

Відповідно до ст. 3 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні» місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад 6 місяців на рік.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» на ствердження вибуття на інше постійне місце проживання суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання, а саме: утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна, виїзд в інший населений пункт, тощо.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 , ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довеститі обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Посилання відповідача на порушення житлових прав неповнолітнього сина сторін не є переконливими, оскільки слід враховувати, що місцем проживання дитини, яка не досягла десяти років, за вимогами ст. 29 ЦК України є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Тобто з 2010 року місцем проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 за погодженням сторін визначено місце проживання його матері ОСОБА_3 АДРЕСА_4.

Посилання в апеляційній скарзі на інші домовленості з позивачем, щодо користування спірною квартирою належними та допустимими доказами відповідачем не доведено.

Таким чином суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку щодо задоволення позову, доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків, тому рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307,308,315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Жовтневого районного суд м. Запоріжжя від 07 червня 2012 року в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бутиоскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: