АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/3481/15-ц Головуючий у 1-й інстанції
№ провадження 22ц/774/332/К/16 ОСОБА_1
Категорія 43 (I) Доповідач Митрофанова Л.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області

в складі : головуючого судді: Митрофанової Л.В.

суддів: Зубакової В.П., Соколан Н.О.

за участю секретаря: Петренко К.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку ст. 197 ч. 2 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату судового засідання, та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Нікопольської міської ради, про вселення,-

В С Т А Н О В И Л А:

В травні 2015 року ОСОБА_3 звернулась з позовом до ОСОБА_2 та просила суд вселити її та малолітню ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в квартиру АДРЕСА_1, оскільки після чергової сварки 09.05.2014 року з відповідачем, вона вимушена була покинути квартиру, виїхати до своїх батьків з дитиною, при цьому все спільне майно подружжя та всі особисті речі її та дитини були залишені в квартирі. Відповідач забрав ключі і з того часу не впускає її з дитиною проживати в квартирі, хоча вони там зареєстровані та мають право на проживання.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2015 року позов задоволено.

Вселено ОСОБА_3 та малолітню ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в квартиру АДРЕСА_1.

Зобовязано ОСОБА_2 надати ОСОБА_3 ключі від квартири АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати в розмірі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають дійсним обставинам справи.

Судом першої інстанції не враховано, що ніхто не змушував ОСОБА_3 виїжджати із спірної квартири, ключі від квартири ніхто не забирав, остання після сварки добровільно зібрала свої речі та речи дитини та переїхала проживати до своїх батьків. Спільно нажитого майна сторони не мають.

Також судом не враховано, що позивачка зберігає за собою право користування житлом свого колишнього чоловіка за умови, якщо в неї немає іншого придатного для проживання приміщення, а у власності позивачки є ? частина приватизованої квартири її батьків.

Відповідач вважає, що позивач не проживає більше року у спірній квартирі без поважних причин, тому втратила право користування цим житлом.

В запереченнях на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду залишити без змін, як законне та обґрунтоване, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, вимог, заявлених у суді першої інстанції та заперечень на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 24.05.2013 року. Після укладення шлюбу сторони стали проживати разом в трьохкімнатній квартирі АДРЕСА_2, яка належить на праві власності відповідачу. 29.07.2013 року за згодою ОСОБА_2 позивач зареєструвалась в цій квартирі, 13.10.2013 року у подружжя народилась донька ОСОБА_4, яку також було зареєстровано в цій квартирі за місцем проживання батьків.

Встановлено, що 09.05.2014 року через сварку позивач ОСОБА_3 забрала дитину та поїхала до батьків. При цьому ключі від квартири, всі особисті речі та дитячі речі були залишені в квартирі відповідача.

Через деякий час ОСОБА_3 з дитиною намагалась повернутись до спірної квартири, однак відповідач проти її проживання в квартирі заперечує через неприязні стосунки та конфлікти.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про вселення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач вимушено виїхала з спірної квартири, відповідач ОСОБА_2 перешкоджає її поверненню до квартири, ключі не віддає, а припинення сімейних відносин між подружжям не позбавляє права користування займаним приміщенням позивача та їхньої малолітньої доньки.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та убачається із матеріалів справи сторони перебувають у шлюбі з 24.05.2013 року.

29.07.2013 року, за згодою ОСОБА_2, позивач була зареєстрована в трьохкімнатній квартирі АДРЕСА_1, яка належить на праві власності відповідачу.

13.10.2013 року у подружжя народилась донька ОСОБА_4, яка також було зареєстрована в спірній квартирі за місцем проживання батьків.

Відповідно до статті 405 ЦК України передбачено, що члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Статтею 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 ЖК України. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Відповідно до статті 47 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що ніхто не змушував ОСОБА_3 виїжджати із спірної квартири, ключі від квартири ніхто не забирав, остання після сварки добровільно зібрала свої речі та речи дитини та переїхала проживати до своїх батьків не позбавляють права позивача та малолітньої дитини користування спірною квартирою.

Доводи апеляційної скарги про те, що спільно нажитого майна сторони не мають не стосуються предмету позову позивача про вселення її з малолітньою дитиною до спірної квартири.

Також не спростовують висновків суду першої інстанції доводи апеляційної скарги відповідача про те, що у власності позивачки є ? частина приватизованої квартири її батьків.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивач не проживає більше року у спірній квартирі без поважних причин, тому втратила право користування цим житлом не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки таких позовних вимог, щодо визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування спірною квартирою, ОСОБА_2 не заявлялось і не є предметом даного спору.

Отже колегія вважає, що суд першої інстанції в достатньо повному обсязі зясував права та обовязки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону, з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, поясненнями самих сторін.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального закону.

Керуючись ч.4 ст. 300, ст. ст.303,307, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: