провадження № 2/760/188/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2016 року м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва у складі судді Шевченко Л. В.,

за участю секретаря судового засідання Бугайчука О. Р.,

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивачів ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про поділ будинковолодіння в натурі, ухвалив таке рішення.

Позиції осіб, які беруть участь у справі:

21.07.2015 позивачі звернулися до суду з позовом, в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 18.11.2015 просили поділити будинковолодіння АДРЕСА_1, виділивши в натурі позивачам у власність по 1/3 частині приміщень, що складають квартиру № 2: веранда 2-1, площею 6,2 кв.м.; веранда 2-2, площею 6,3 кв. м, коридор 2-3, площею 3,9 кв. м., кухня 2-4, площею 7,1 кв. м, житлова 2-5, площею 12,5 кв. м, житлова 2-6, площею 15,7 кв. м., а також по 1/6 частини сараю під літерою Б, споруд 1-4, по 1/3 частини вбиральні під літерою «В»; виділивши в натурі відповідачу у власність приміщення житлового будинку під літерою «А» (без врахування самочинних прибудов і надбудов): їдальня 1-2, площею 12,1 кв. м, житлова 1-5, площею 12,5 кв. м., житлова 1-6, площею 15,3 кв.м, а також ? частину сараю під літерою «Б», гараж під літерою «Г» та ? частину споруд № 1-4.

Позовні вимоги позивачі обґрунтували тим, що вони є співвласниками ? частини будинковолодіння АДРЕСА_1. Інша ? частина зазначеного будинковолодіння належить на праві власності відповідачу.

Будинок складається з двох ізольованих квартир, має два окремі входи. Загальна площа будинку складає 203,5 кв.м., житлова 98,2 кв.м Між сторонами встановився порядок користування будинком та господарськими будівлями. Зокрема, позивачі проживають у квартирі № 2, а відповідач із сім'єю займає квартиру № 1.

Сторони бажають поділити будинковолодіння в натурі між співвласниками у тому порядку, який склався між сторонами.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1, представник позивачів ОСОБА_2 позов підтримали та просили його задовольнити.

Відповідач визнав позов у повному обсязі.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд

встановив:

Будинковолодіння АДРЕСА_2 разом із сараєм, погребом під літерою «Б», вбиральнею під літерою «В», спорудами на праві власності зареєстрований:

1/6 частина за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Першою Київською державною нотаріальною конторою 08.07.1980, р. № 5Дн-7831 (а.с. 9);

1/6 частина за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Першою Київською державною нотаріальною конторою 08.07.1980, р. № 5Дн-7831 (а.с. 10);

1/6 частина за ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Глушко Л. В. 18.07.2013, р. № 1011 (а.с. 12, 22);

1/2 частина за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом П'ятої київської державної нотаріальної контори Марініченко О. С. 01.09.2001, р. № 3-1105 (а.с. 77).

Земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_3, кадастровий номер: НОМЕР_1, на якій розташована ? частина спірного будинковолодіння, якою володіють позивачі, належить на праві власності:

1/3 частина ОСОБА_1 на підставі рішення Київської міської ради від 15.04.2004 № 185-1/1395 та державного акту КВ 131879 з/р № 06-7-01656 від 20.09.2005 (а.с. 11, 17, 18);

1/3 частина ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Глушко Л. В. 18.07.2013, р. № 1017 (а.с. 13, 23);

1/3 частина ОСОБА_4 на підставі рішення Київської міської ради від 15.04.2004 № 185-1/1395 та державного акту КВ 131853 з/р № 06-7-01641 від 15.09.2005 (а.с. 8, 18).

Земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_3, на якій розташована ? частина спірного будинковолодіння, яким володіє відповідач, належить йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого державним нотаріусом П'ятої київської державної нотаріальної контори Марініченко О. С. 01.09.2001, р. № 3-1107 (а.с. 76).

Відповідно до технічного паспорту Київського міського бюро технічної інвентаризації від 14.06.2013 зазначений будинок обладнаний двома окремими виходами, складається з двох відокремлених квартир. Квартира № 1 має загальну площу 151,8 кв. м, житлову площу 70 кв. м, допоміжну площу 81,8 кв. м. Квартира № 2 має загальну площу 51,7 кв. м, житлову площу 28,2 кв. м, допоміжну площу 23,5 кв. м. (а.с. 14-16).

Суд за клопотанням представника позивачів ухвалою від 18.11.2015 призначив у справі судову будівельно-технічну експертизу.

На виконання вищезазначеної ухвали до суду надійшов висновок експерта № 8446 Незалежного інституту судових експертиз за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 24.12.2015 (а.с. 90-138).

Встановивши усі обставини справи та здійснивши загальну оцінку доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належить задовольнити частково. Крім того, суд виходив з положень частини четвертої статті 174 ЦПК, відповідно до якої «у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову».

У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 41 Конституції України).

Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України.

Відповідно до частини першої статті 355 ЦК «майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно)».

Поняття спільної часткової власності викладено в частині першій статті 356 ЦК як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі.

Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності (частина перша статті 364 ЦК).

У частині другій статті 364 ЦК передбачено, що виділ в натурі частини неподільної речі є юридично неможливим.

Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК).

Річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, є подільною (частина перша статті 183 ЦК).

Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Тому визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо).

У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок.

Такий правовий висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 03.04.2013 у справі № 6-12цс13 та враховується судом при розгляді цієї справи відповідно до статті 360-7 ЦПК.

Крім того, суд враховує роз'яснення, що містяться у пункті 6 постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», згідно з яким при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Як випливає з висновку експерта № 8446 Незалежного інституту судових експертиз за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 24.12.2015, поділити житловий будинок АДРЕСА_1 відповідно до ідеальних часток співвласників не вбачається можливим. Експерт запропонував поділ будинковолодіння із зазначенням розміру частки по площі та по вартості, що становлять приміщення та належні до них господарські будівлі та споруди і які виділяються співвласникам, розміру компенсації у зв'язку з відхиленням від ідеальних часток співвласників (а.с. 90-132).

Згідно з вищезазначеним висновком експерта можливий варіант поділу будинковолодіння, шляхом виділення в натурі ОСОБА_1, ОСОБА_4 у, ОСОБА_5 у власність по 1/3 частині наступних приміщень: веранда 2-1, площею 6,2 кв.м.; веранда 2-2, площею 6,3 кв. м, коридор 2-3, площею 3,9 кв. м., кухня 2-4, площею 7,1 кв. м, житлова 2-5, площею 12,5 кв. м, житлова 2-6, площею 15,7 кв. м., а також ? частину споруд № 1-4-1, ? частину сараю Б-1 та вбиральню В; шляхом виділення в натурі ОСОБА_3 у власність приміщення житлового будинку: їдальня 1-2, площею 12,1 кв. м, житлова 1-5, площею 12,5 кв. м., житлова 1-6, площею 15,3 кв.м, а також ? частину споруд № 1-4-1, ? частину сараю Б-1, погріб під літерою Б та гараж Г.

При цьому відступ від ідеальних часток становить: в одиницях площі житлового будинку для позивачів на 5,9 кв. м більше, а для відповідача на 5,9 кв.м менше; в одиницях ринкової вартості житлового будинку для позивачів на 75 820 грн. більше, для відповідача на 75 820 грн. менше.

У судовому засіданні відповідач відмовився від отримання грошової компенсації внаслідок відступу від ідеальних часток, а тому необхідність стягнення грошової компенсації відсутня.

У запропонованому експертом варіанті приміщення житлового будинку, які пропонується виділити співвласникам, являються ізольованими, а тому цей варіант поділу не передбачає виконання будь-яких робіт для забезпечення ізольованого користування, у т.ч. і втручання в несучі конструкції та інженерні системи загального користування, а тому відповідно до статті 152 ЖК не потребує погодження з органами місцевого самоврядування.

Враховуючи наявність технічної можливості та фактичний варіант розподілу житлового будинку, який встановлений сторонами, суд вважає за можливе виділити сторонам відокремлені частини будинку відповідно до запропонованого експертом варіанту поділу.

Згідно з частиною третьою статті 364 ЦК « у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації».

Аналіз зазначеної правової норми приводить суд до висновку про припинення спільної часткової власності сторін на житловий будинок та визнання за ними права власності на виділені частки цього будинку.

Зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Розподіляючи судові витрати відповідно до статті 88 ЦПК, суд зазначає, що з відповідача належить стягнути на користь позивачів судовий збір в розмірі по 267,77 грн. кожному.

Керуючись статтями 13, 41 Конституції України, статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року), статтями 183, 355, 356, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК, статтями 1, 4-11, 18, 33, 57-66, 79, 88, 157-196, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про поділ будинковолодіння в натурі - задовольнити частково.

Поділити будинковолодіння АДРЕСА_1,

виділивши в натурі ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 у власність по 1/3 частині наступних приміщень: веранда 2-1, площею 6,2 кв.м.; веранда 2-2, площею 6,3 кв. м, коридор 2-3, площею 3,9 кв. м., кухня 2-4, площею 7,1 кв. м, житлова 2-5, площею 12,5 кв. м, житлова 2-6, площею 15,7 кв. м., а також ? частину споруд № 1-4-1, ? частину сараю Б-1 та вбиральню В, що більше ніж їхня ідеальна частка в одиницях площі житлового будинку на 5,9 кв.м, а в одиницях ринкової вартості житлового будинку на 75 820 грн. і відповідає 54/100 часткам жилого будинку згідно з варіантом №1 висновку експерта № 8446 судової будівельно-технічної експертизи Незалежного інституту судових експертиз від 24 грудня 2015 року;

виділивши в натурі ОСОБА_3 у власність приміщення житлового будинку: їдальня 1-2, площею 12,1 кв. м, житлова 1-5, площею 12,5 кв. м., житлова 1-6, площею 15,3 кв.м, а також ? частину споруд № 1-4-1, ? частину сараю Б-1, погріб під літерою Б та гараж Г, що менше ніж його ідеальна частка в одиницях площі житлового будинку на 5,9 кв.м, а в одиницях ринкової вартості житлового будинку на 75 820 грн. і відповідає 46/100 часткам жилого будинку згідно з варіантом №1 висновку експерта № 8446 судової будівельно-технічної експертизи Незалежного інституту судових експертиз від 24 грудня 2015 року.

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на будинковолодіння АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 по 267,77 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва через Солом'янський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л. В. Шевченко