Справа №339/318/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2016 року м. Болехів

Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді: Сметанюка В.Б.,

за участю: секретаря Стельмах М.Ю.,

позивача за первинним позовом: ОСОБА_1,

відповідача за первинним позовом: ОСОБА_2, представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болехові цивільну справу за первинним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтуванні своїх вимог зазначає, що згідно рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 19 грудня 2013року присуджено стягнення з нього аліментів в розмірі 1000 грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку з 05.12.2013 року до досягнення нею повноліття. У звязку із зміною його матеріального стану, просить зменшити розмір аліментів до 400 грн. Також посилається на те, що на його утриманні двоє батьків пенсіонерів, за якими він повинен доглядати та утримувати.

Відповідачка ОСОБА_2 подала суду зустрічну позовну заяву про зміну розміру аліментів, в якій просить змінити розмір стягнення аліментів з ОСОБА_1 за рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 09.12.2013р. з розміру 1000грн. щомісячно, на 1500грн. щомісячно до досягнення дочки ОСОБА_4, 07.12.2010року народження повноліття. Судові витрати покласти на відповідача.

В судовому засіданні позивач підтримав первинний позов та пояснив, що являється фізично здоровим молодим чоловіком, хронічними хворобами не хворіє, має середню освіту за спеціальністю повар, не може найти роботу та згідний сплачувати аліменти в розмірі 600 грн. щомісячно на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4, 07.12.2010 року. Зустрічний позов не визнав.

Відповідачка та її представник первинний позов заперечили, просили суд задоволити зустрічний позов, зазначивши, що на утримання дитини ідуть значні кошти, ціни в порівнянні із 2013 роком зросли, відповідачка перебуває в декретній відпустці, у скрутному матеріальному становищі.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила, що ОСОБА_6, 07.12.2010 року являється її внучкою, і дочкою її сина ОСОБА_1. Зазначивши, що ОСОБА_1 є фізично здоровим молодим чоловіком, однак не може найти роботу, а тому не може оплачувати аліменти в такому розмірі. Вони з чоловіком самі себе утримують, не потребують догляду від сина.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши сторін, з'ясувавши фактичні обставини справи, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами по справі доказів.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, яка ратифікована Постановою Верховної ОСОБА_3 України № 789 від 27.02.1991 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язок щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Частиною 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В судовому засіданні встановлено, що перебуваючи в шлюбі у сторін народилася дочка ОСОБА_6, 07.12.2010року народження, що підтверджується копією свідоцтвом про народження (а.с.5).

Відповідно до рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 19 грудня 2013року присуджено стягнення аліментів з ОСОБА_1 у розмірі по 1000грн. щомісячно на утримання неповнолітньої дочки - ОСОБА_6, 07.12.2010р.н. до досягнення нею повноліття (а.с.3-4).

Згідно довідки від 23.09.2016р. за № 577 виконавчого комітету Чаплівської сільської ради вбачається, що ОСОБА_1 не працює, проживає з батьками(а.с.6). Копією трудової книжки підтверджено, що відповідач з 23.05.2007року ніде офіційно не працює (а.с.7).

Суд критично оцінює посилання позивача ОСОБА_1 про те, що він утримує двох батьків пенсіонерів, оскільки це суперечить показам свідка. Як пояснила свідок - мати ОСОБА_1 в судовому засіданні, вона отримує заробітню плату як медсестра в розмірі 1500 грн. і пенсію -1500грн., а батько позивача пенсію 1000 грн.. Також позивачем не надано суду підтверджуючих документів оформленого догляду за батьками.

Сума заборгованості по виконавчому листу № 442/8576/13-ц від 15.01.2014р., згідно рішення суду від 19.12.2013року становить 22 210 грн., що підтверджується довідкою Старосамбірського РВ ДВС від 03.10.2016року (а.с.12).

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 17 жовтня 2016 року вбачається, що ОСОБА_2 знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років. Проживає з ОСОБА_7 (чоловік), ОСОБА_8 (син), ОСОБА_6І.(дочка). Квартирно-житлові умови задовільні. Господарство не ведеться. Матеріальний стан тяжкий, потребують додаткових коштів, оскільки чоловік інвалід з дитинства, а ОСОБА_2 отримує допомогу по догляду за дитиною до трьох років та допомогу як малозабезпечена сімя. Інших доходів не мають (а.с.46).

Частиною 1 статті 192 СК України передбачено можливість суду, зокрема, зменшити визначений за рішенням суду розмір аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я платника чи одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених СК України.

Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв»язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров»я когось із них.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів про те, що в нього відбулася зміна матеріального чи сімейного стану, наявності у платника аліментних зобов'язань щодо дітей від іншого шлюбу чи інших обставин.

За правилами ч.3, ст.10 та ч.1, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України.

Як наголошує ч.1-2, ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ч.1-2, ст.58ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Отже, виходячи з вимог закону, принципів розумності та справедливості, враховуючи матеріальне становище дитини, яка на даний час проживає з матірю, вік дитини та властиві для цього віку, в тому числі, і додаткові потреби у її розвитку, стан здоров»я, матеріальне та сімейне становище позивача, відповідачки суд дійшов висновку, що в задоволенні первинного позову слід відмовити, оскільки підстави для зменшення розміру аліментів станом на даний час відсутні.

Що стосується зустрічного позову, то він не підлягає до задоволення з наступних причин. задоволенню також, оскільки

Частиною 2 статті 150 Сімейного кодексу України (надалі «СК України») визначено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (частина 1 статті 180 СК України).

Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» ).

Таким чином, суд звертає увагу на те, що відповідно до норм СК України батьки мають рівні права та обов»язки щодо своїх неповнолітніх дітей, обоє батьків зобов»язані утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття та забезпечувати їм достатній рівень фізичного і духовного розвитку.

При цьому, як зазначено в пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні зустрічного позову про збільшення розміру аліментів слід відмовити, оскільки підстави для їх збільшення на даний час відсутні.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, оцінивши досліджені докази в їх сукупності, Суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України судові витрати за первинним позовом покласти слід покласти на позивача ОСОБА_9 За зустрічним позовом позивач ОСОБА_2 звільнена від сплати судового збору.

На підставі наведеного, ст.ст. 180, 181, 182, 184, 192, 200 Сімейного кодексу України, ст. 8,11 Закону України «Про охорону дитинства», керуючись ст. 11, 58-60, 209, 214-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні первинного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави в сумі 551 (пятсот пятдесять одну) грн. 20 коп.. (одержувач УДКСУ у Долинському районі (м. Болехів), код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37964129, банк одержувача ГУДКСУ в Івано-Франківській області, МФО 836014, номер рахунку 0008, код ЄДРПОУ Болехівського міського суду 23925410, код класифікації доходів 22030001).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Болехівський міський суд шляхом подачі в десяти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя В.Б. Сметанюк