Справа № 308/2695/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28 березня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Ігнатюка Б.Ю.

суддів - Куштана Б.П., Мацунича М.В.

при секретарі - Кухта М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 8 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про захист честі та гідності особи, стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_3 звернулась до суду з вищевказаним позовом.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 09 березня 2014 року на вул. Головній в м. Чоп під час випадкової зустрічі позивачка почула з боку відповідачки на свою адресу потік необґрунтованих обвинувачень, образ та нецензурної лексики. При цьому такі емоції відповідачка майже завжди виражає під час зустрічі з позивачкою. Вказану подію позивачка зняла на відеокамеру свого мобільного телефону. Під час перегляду вказаного відеозапису чітко видно як відповідачка голосно, щоб це могли сприймати перехожі та чули інші присутні на вказаній вулиці люди, а в цей час людей було багато так як проходило міське «Віче», викрикувала в адресу позивачки такі слова: «аферистка», «дура», «хвора» та інші лайливі викрикування.

Вказане ставлення відповідачки до позивачки виникло після того як позивачка, яка є редактором місцевої газети «СНК - Чоп», під час проведення журналістського розслідування виявила факти зловживання службовим становищем з боку відповідачки, яка є директором ринку в м. Чоп, і реагуючи на виявлені зловживання звернулася до місцевої прокуратури для проведення розслідування. Так як позивачка являється журналістом та редактором газети її репутація та гідність мають для неї важливе значення, оскільки мешканці міста «Чоп», які є основними читачами газети повинні знати що інформація яка надається на шпальтах газети відповідає дійсності і за цим стоїть порядний і чесний журналіст та редактор. Тому постійні образи відповідачки в бік позивачки в громадських місцях є ніщо інше як спроба її дискредитувати, як фахівця в своїй галузі і просто порядну людину. І через це позивачка мусить докладати великих зусиль для підтвердження її чесного імені, що створює їй додаткові труднощі та моральний тиск.

Оскільки поширення недостовірної інформація відповідачем було здійснене шляхом викрикування цієї інформації під час проведення «Віче» на центральній вулиці міста Чоп, позивачка вважає, що захист її інтересів, в даному випадку, можливий шляхом зобов'язання відповідачки публічно вибачитися перед позивачкою на шпальтах засобів масової інформації, а саме газет «Ріо» та «СНК - ЧОП». Тому просила зобов'язати відповідачку публічно вибачитися перед нею за розповсюдження неправдивих відомостей, що паплюжать її честь і гідність, стягнути з відповідачки моральну шкоду в розмірі 10000 грн. та стягнути з відповідачки судові витрати.

Під час розгляду справи позивачка та її представник неодноразово змінювали позовні вимоги і остаточні позовні вимоги були такі: визнати поширену ОСОБА_2 09 березня 2014 року інформацію по вул. Головній в м. Чоп, про те що позивачка «аферистка», «дура», «хвора», «… далі по тексту нецензурна лексика…», - неправдивою та такою що принижує честь і гідність ОСОБА_3; зобов'язати відповідачку публічно спростувати вказані неправдиві відомості, що паплюжать честь і гідність позивачки; встановити механізм за яким відповідачка має спростувати інформацію шляхом зобов'язання відповідачки публічно спростувати неправдиві відомості на шпальтах засобів масової інформації, а саме газет «Ріо» та «СНК - ЧОП» шляхом публікації спростування наступного змісту - «Поширені мною, ОСОБА_2 образливі та нецензурні вислови 9 березня 2014 року проти ОСОБА_3 та членів її родини є неправдивими, такими, що не відповідають дійсності, принижують їх честь і гідність. Приношу ОСОБА_3 та членам її родини вибачення за поширення неправдивої та образливої інформації»; стягнути з відповідачки моральну шкоду в розмірі 10000 грн. та судові витрати, які включають сплату судового збору та витрати на правову допомогу.

Рішенням суду позов задоволений частково: стягнуто з відповідачки на користь позивачки 10000 гривень моральної шкоди та 3843 гривні 60 копійок судових витрат, з яких 243 гривні 60 копійок судового збору та 3600 гривень витрат на правову допомогу. В задоволенні решти позову відмовлено.

З цим рішенням не погодилась відповідачка, порушила питання про його скасування та просила відмовити у задоволенні позову в цілому.

Апеляційна скарга мотивована порушенням норм матеріального і процесуального права.

В судовому засіданні представник відповідачки скаргу з наведених підстав підтримав.

Позивач та її представники вважали, що підстав для задоволення скарги немає і підтвердили, що рішення суду не оскаржували.

Заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у справі та дослідивши всі обставини справи, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги в частині визнання поширеної відповідачкою інформації неправдивою частково не доведені, решта вказаної інформації в порядку ст.277 ЦК України визнанню неправдивою не підлягає і у спосіб, визначений цією статтею спростована бути не може. Тому в цій частині в позові відмовлено і задоволено в частині стягнення моральної шкоди на суму позову.

Однак такий висновок суду не відповідає діючому законодавству.

При цьому апеляційний суд виходить з того, що позивачкою рішення суду в частині відмови в задоволенні позову не оскаржено, а без апеляційної скарги апеляційний суд не вправі перевіряти законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, що відповідає вимогам ст.303 ЦПК України, відповідно до якої під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. Тобто, перевіряти вимоги, заявлені в суді першої інстанції можливо лише у випадку оскарження позивачем рішення суду першої інстанції.

Відповідно до:

- змісту ст.68 Конституції України та ч.1 ст.270 ЦК України фізична особа має право … на повагу до гідності та честі …

- ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

- ч.1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушені внаслідок поширення про неї та /або/ членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Позивачка звернулась до суду з позовом про визнання неправдивою інформацію, яку розповсюдила відповідачка та такою, що принижують її честь та гідність, зобов'язати відповідачку спростувати цю інформацію певним способом, визначеним позивачкою та стягнути моральну шкоду в сумі 10 тис.грн.

Як вказано, суд першої інстанції відмовив у задоволенні вимог позивачки щодо визнання розповсюдженої відповідачкою інформації неправдивою, зобов'язання останньої на спростування цієї інформації. Резолютивна частина рішення, якою відповідно до п.4 ч.1 ст.215 ЦПК України встановлюються висновки суду по суті позовних вимог, не містить висновку про порушення честі, гідності позивачки. На необхідність констатації такого висновку в резолютивній частині рішення зазначено і в п.24 по постанови Пленуму ВСУ від 27 лютого 2009 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» : задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права.

Тобто, суд констатував, що порушення немайнових прав позивачки зазначеними діями відповідачки не було. І з цим погодилась позивачка, оскільки рішення суду першої інстанції не оскаржила. А відповідно до зазначеної вище ст. 23 ЦК України право на відшкодування моральної шкоди має лише особа, права якої порушено. Тому, приймаючи рішення, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про право позивачки на відшкодування моральної шкоди при констатації відсутності порушеного немайнового права позивачки, про яке вказано в ст.277 ЦК України, якою мотивовані позовні вимоги позивачки.

Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Розрахунок вартості правової допомоги представником апелянта не надано і тому ці вимоги апелянта задоволенню не підлягають.

При подачі апеляційної скарги відповідачкою сплачено судовий збір в розмірі 1071.84 коп., що підтверджено квитанцією № 41752554 від 25.01.2016 р. і ця сума підлягає стягнення в її користь з позивачки.

Керуючись ст. 307, 309, 314, ЦПК України, судова колегія,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 8 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про захист честі та гідності, стягнення моральної шкоди в частині стягнення моральної шкоди скасувати і у цій частині позову відмовити.

В решті зазначене рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1071 грн.84 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді :