Справа № 128/5922/14-ц Провадження № 22-ц/772/1002/2016Головуючий в суді першої інстанції Карпінська Ю. Ф.
Категорія 27 Доповідач Стадник І. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

Іменем України

29 березня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого, судді Стадника І.М.,

Суддів: Міхасішина І.В., Войтко Ю.Б.,

за участю секретаря судових засідань Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Вінницького районного суд Вінницької області від 08 лютого 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про розірвання кредитного договору, -

встановила:

В грудні 2014 року ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся в районний суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 27 лютого 2012 року відповідач ОСОБА_3 стала клієнтом банку, ідентифікувавшись і ознайомившись з Умовами та правилами надання банківських послуг, підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ "Приватбанк", згідно якої отримала кредитну картку "Універсальна".

24.04.2013 року відповідачу було переоформлено кредитну картку на престижну кредитну картку "Універсальна Gold 55 днів", відповідно до тарифів якої остання отримала кредит у розмірі 20000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Однак, відповідач ОСОБА_3 свої кредитні зобов'язання за вищевказаним договором належним чином не виконувала, в зв'язку з чим, станом на 31.12.2015 року, їй було нараховано заборгованість в розмірі 74244,03 грн., яка складається, зокрема із: заборгованості за кредитом у розмірі 20000 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 48533,41 грн.; заборгованості за пенею та комісією - 1699 грн.; 500 грн. - штрафу (фіксована частина) та 3511,62 грн. - штрафу (процентна складова).

А тому, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив стягнути зазначену суму заборгованості із відповідача.

Відповідач ОСОБА_3 також звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ "Приватбанк" про розірвання кредитного договору, посилаючись на те, що 27.02.2012 року між нею та ПАТ КБ "Приватбанк" був укладений кредитний договір, відповідно до якого вона отримала кредитну картку "Універсальна", яку 24.04.2013 року було переоформлено на картку "Універсальна Gold 55 днів". У зв'язку з неналежним виконанням нею своїх зобов'язань утворилась заборгованість, яку позивач просить стягнути, при цьому вимоги щодо розірвання договору не ставить.

ОСОБА_3 вважає, що на даний час змінились обставини, якими вона керувалась при укладанні договору, а тому укладений між нею та банком кредитний договір від 24.04.2013 року слід розірвати на підставі ст. 652 ЦК України.

Зміною істотних обставин ОСОБА_3 вважає те, що на даний час вона отримує мінімальний розмір заробітної плати, крім того працює за сумісництвом та отримує крім того 0,15 % ставки від мінімальної заробітної плати. Будь-яких інших джерел доходу не має, що обумовлено економічною кризою та іншими економічними факторами, які вона не могла передбачити укладаючи договір.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 08 лютого 2016 року в задоволенні позову ПАТ КБ "Приватбанк" відмовлено, також відмовлено в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 про розірвання кредитного договору.

Не погодившись із рішенням суду ПАТ КБ "Приватбанк" через свого представника ОСОБА_4 подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить змінити рішення в частині відмови в задоволенні вимог банку, ухваливши нове про задоволення позову ПАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, в іншій частині рішення залишити без змін.

В судовому засіданні представник ПАТ КБ "Приватбанк" ОСОБА_5 вимоги апеляційної скарги підтримав на умовах, викладених у ній, і просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_6 проти апеляційної скарги заперечували, просили залишити в силі рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване. В запереченнях на апеляційну скаргу апелянт зазначила, що посилання апелянта на ознайомлення її належним чином та погодження з умовами кредитування згідно "Умов та правил надання банківських послуг" та "Тарифами банку" які діяли як станом на 27.02.2012 року так і станом на 24.04.2013 року є безпідставними, та не підтвердженими жодними належними доказами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляції та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно з статтею 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити і як розподілити між сторонами судові витрати.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір по суті прийшов до висновку про те, що оскільки Умови та правила надання банківських послуг відповідачем ОСОБА_3 не підписувались, отже вони не є складовою частиною укладеного між сторонами договору і не є обов'язковими для сторін, що тягне за собою відсутність у позивача будь-яких підстав для пред'явлення вимог про стягнення з відповідача заборгованості по неіснуючому кредитному договору чи нікчемному правочину, а тому суд відмовив в задоволенні позову про стягнення кредитної заборгованості.

При цьому суд не встановив характер правовідносин сторін та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, не зробив висновків щодо наявності чи відсутності кредитних правовідносин, про які вказує позивач.

У даній справі доведенню підлягає наявність між сторонами кредитних правовідносин та виконання зобов'язань кредитором щодо надання коштів та боржником - щодо повернення коштів в обумовлені сторонами терміни.

Так, колегією суддів встановлено, що 27 лютого 2012 року ОСОБА_3 на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ "Приватбанк", згідно якої отримала кредитну картку "Універсальна".

24 квітня 2013 року відповідачеві було переоформлено вказану кредитну картку на "Універсальна Gold 55 днів", відповідно до тарифів якої остання отримала кредит у розмірі 20000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Пунктом 2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що клієнт дає згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Крім того Умови та правила надання банківських послуг передбачають, зокрема: за користування кредитом та овердрафтом банк нараховує проценти в розмірі, встановленому тарифами банку, із розрахунку 360 календарних днів на рік - п. 2.1.12.6; при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити баку штраф в розмірі 500 грн. +5 % від суми позову - п.2.1.1.7.6

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті складає між нею та банком договір, що підтверджується її підписом у заяві ( а.с. 4-29).

Отже, між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитного договору, та регулюються главою 71 ЦК України та загальними нормами цивільного кодексу щодо зобов`язань.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів (п. 1 ст. 11 ЦК України) - ч.1,2 статті 509 ЦК України.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться - стаття 526 ЦК України.

Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частинами 1, 2 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідач, підписавши 27 лютого 2012 року заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ "Приватбанк", була повідомлена про зміст цих Умов та Правил та про розміщення їх тексту на офіційному сайті ПАТ КБ "Приватбанк", про що зазначено у самій анкеті-заяві.

Під час отримання кредитної картки «Універсальна Gold55 днів» відповідач була сфотографована з карткою (а.с. 187-188), а в подальшому - 13 листопада 2013 року підписала оновлену анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, в якій, крім іншої інформації, вказала на своє поточне місце роботи, відмінне від того, яке було вказане при первісному оформленні кредитної картки в 2012 році.

Відповідач не заперечувала дані обставини й не надала належних і допустимих доказів того, що платіжний інструмент у вигляді кредитної вона не отримувала, не користувалася карткою, чи не здійснювала операцій, що зазначені в розрахунку заборгованості, підтвердженому випискою по особовому рахунку.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідачем не заявлялись вимоги про визнання кредитного договору б/н від 27.02.2012 року недійсним і не заперечувався факт укладення та підписання нею даного правочину, так само не оспорювався факт укладення кредитного договору від 24.04.2013 року і отримання в зв'язку з цим кредитної картки "Універсальна Gold 55 днів". Розрахунок заборгованості, який міститься в матеріалах справи, також відповідачем не спростований.

Натомість відповідач звернулась до суду із зустрічним позовом про розірвання кредитного договору б/н від 24.04.2013 року з підстав, передбачених статтею 652 ЦК України.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Однак, в порушення вимог ст. 11 ЦПК України суд першої інстанції вдався до оцінки законності угоди, яка відповідачем не оскаржувалась.

Згідно з ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обов'язок по доведенню підстави позову покладається саме на позивача, а тому доданими позивачем до апеляційної скарги виписками руху коштів по рахунку, підтверджено та відслідковується факт постійного використання - з 26.04.2013 року позичальником кредитних коштів за кредитною картою "Універсальна Gold 55 днів".

Крім того, апелянтом надано апеляційному суду копію анкети-заяви про приєднання до Умов и Правил надання банківських послуг в Приватбанку від 13.11.2013 року, підписану ОСОБА_7, що також підтверджує факт укладення кредитного договору, про який остання знала і погоджувалась з його умовами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення кредитної заборгованості, оскільки підписання анкети-заяви не вважається підписанням договору щодо Умов та Правил надання банківських послуг не може бути визнаний обґрунтованими.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтями 546, 549 ЦК України визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, іншими видами забезпечення.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Отже до задоволення підлягає вимога про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитом станом на 31.12.2015 року в розмірі 74244, 03 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 20000 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 48533, 41 грн., заборгованості за пенею та комісією в сумі 1699 грн., штрафу (фіксована частина) - 500 грн., та штрафу (процентна складова) в сумі 3511,62 грн.

Відповідно до статті 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Таким чином, в разі задоволення позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" з відповідача підлягають до стягнення витрати по сплаті судового збору в розмірі 3186,47 грн. (1670,67 грн. за подання позову до суду першої інстанції -а.с. 38, 177 та 1515 грн. за подання апеляційної скарги - а.с. 204).

Відповідно до п. 1, 3-4 ч. 1 ст. 308 ЦПК України неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи і порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення.

Частиною 2 статті 309 ЦПК України встановлено, що норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Керуючись ст. 304, 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" задовольнити.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 08 лютого 2016 року в частині вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором б/н від 27 лютого 2012 року в розмірі 74244, 03 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 20000 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 48533,41 грн., заборгованості за пенею та комісією в сумі 1699 грн., штрафу (фіксована частина) - 500 грн., та штрафу (процентна складова) в сумі 3511,62 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" витрати по сплаті судового збору у розмірі3186,47 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільний і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ Стадник І.М.
Судді: З оригіналом вірно: Суддя апеляційного суду /підпис/ Міхасішин І.В. /підпис/ Войтко Ю.Б. Стадник І.М.