У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЛуспеника Д.Д.,
суддів:Гулька Б.І.,Закропивного О.В.,
Хопти С.Ф.,Штелик С.П.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Косівського споживчого товариства до ОСОБА_6, третя особа - Територіальний центр соціального обслуговування Косівської районна державна адміністрація, про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до Косівського споживчого товариства про визнання недійсною та скасування розписки, за касаційною скаргою Косівського споживчого товариства на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 15 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року Косівське споживче товариство (далі - Косівське СТ) звернулось до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що впродовж 2012-2013 років Територіальним центром соціального обслуговування Косівської районної державної адміністрації (далі - Територіальний центр СО Косівська РДА) неналежно виконувалися договори купівлі-продажу в частині оплати Косівському СТ вартості поставленого товару. Однак рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 22 серпня 2014 року відмовлено в позові Косівського СТ до Територіального центру СО Косіської РДА про стягнення суми боргу за оплату товарів.

Посилаючись на те, що товар отримувала посадова особа Територіального центру СО Косівської РДА - ОСОБА_6, яка надала директору Косівського СТ ОСОБА_7 розписку про зобов'язання сплатити борг у сумі 53 269 грн, позивач просив суд стягнути з неї суму указаної заборгованості та 13 104 грн 18 коп. інфляційних витрат та 3 % річних.

У травні 2015 року ОСОБА_6 звернулась до суду із зустрічним позовом до Косівського споживчого товариства про визнання недійсною та скасування розписки, який обґрунтовувала тим, що вона працювала у Територіальному центрі СО Косівської РДАі до її обов'язків входило приймання товару, зокрема, за відповідними договорами, укладеними з ОСОБА_8

Вказувала, що вона належним чином виконувала свої обов'язки, однак директор Територіального центру СО Косівської РДА повідомив її про борг, який виник начебто з її вини, з чим вона не погоджувалась, однак після погроз директора звернутися до правоохоронних органів щодо її шахрайських дій вона була змушена написати спірну розписку про зобов'язання сплатити борг у сумі 53 269 грн директору Косівського СТ ОСОБА_7

У зв'язку із тим, що указана розписка була написана нею внаслідок застосування до неї психологічного тиску, ОСОБА_6 просила суд визнати недійсною указану розписку на підставі ст. 231 ЦК України.

Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської областівід 04 серпня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Косівського споживчого товариства, в особі голови ОСОБА_9 - заборгованість у розмірі 67 879 грн 31 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 до Косівського споживчого товариства про визнання недійсною та скасування розписки відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 15 вересня 2015 року скасовано рішенняКосівського районного суду Івано-Франківської області від 04 серпня 2015 року в частині вирішення позовних вимог Косівського споживчого товариства до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості.

Ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в позові.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі Косівське СТ, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржене судове рішення в частині відмови у задоволенні позову Косівського споживчого товариства до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

В іншій частині рішення суду апеляційної інстанції не оскаржується, тому відповідно до положень ст. 335 ЦПК України колегією суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не переглядається.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 працювала завідуючим відділом матеріальної допомоги Косівського територіального центру соціального обслуговування та відповідала за прийом товарів поставлених ОСОБА_8 Згідно пояснень керівника Територіального центру СО Косівської РДА боргове зобов'язання виникло з вини ОСОБА_6, яка відповідала за товарно-матеріальні цінності.

Підставою звернення Косівського СТ, в особі голови ОСОБА_9, до ОСОБА_6 стала написана останньою розписка від 27 березня 2010 року, згідно якої ОСОБА_6 зобов'язувалась повернути голові Косівського споживчого товариства ОСОБА_7 борг в сумі 53 269 грн до 18 квітня 2014 року.

Ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача 67 879 грн 31 коп. боргу за розпискою, суд першої інстанції виходив з того, що така заборгованість виникла у зв'язку з невиконанням ОСОБА_6 договору позики, оформленого відповідною розпискою.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог Косівського СТ до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості та ухвалюючи в цій частині нове рішення, суд апеляційної інстанції виходив з того, що як на підставу свого позову Косівське СТ вказувало на загальні положення про зобов'язання і не пов'язувало виникнення боргу з позикою. При цьому, позивач також не вказав жодної із передбачених законодавством підстав для виникнення зобов'язання ОСОБА_6 зі сплати спірних коштів Косівському СТ, що позбавляє суд можливості задовольнити позов.

Проте, з такими висновками суд апеляційної інстанції погодитись не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону оскаржене судове рішення не відповідає.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з положеннями ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Звертаючись до суду із позовом, Косівське СТ посилалось на те, що між ним та ОСОБА_6 виникло зобов'язання за договором позики, що підтверджено спірною розпискою.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України у справі 6-63цс13 від 18 вересня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у ст.ст. 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість установлення та перевірки судом під час вирішення спору тих обставин, на які посилаються сторони і які мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також надання оцінки всім доводам сторін у справі, що також є складовою вимогою ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 04.XI.50).

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог Косівського СТ до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості та відмовляючи у задоволенні позовних вимог в цій частині, суд апеляційної інстанції обмежився вказівкою на те, що позивач не вказав жодної із передбачених законодавством підстав для виникнення зобов'язання за спірною розпискою і не встановив справжню правову природу указаної розписки і фактичні обставини, які склалися між учасниками спору, з урахуванням яких необхідно вирішити спір, у зв'язку із чим оскаржене судове рішення не відповідає вимогам щодо його законності та обґрунтованості.

Разом з тим, розглядаючи позовні вимоги Косівського СТ, суд першої інстанції не врахував наступних вимог норм процесуального законодавства.

За правилами ст. 130 ЦПК України з метою забезпечення правильного та швидкого вирішення справи проводиться попереднє судове засідання.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 130 ЦПК України якщо спір не врегульовано у порядку, визначеному частиною третьою цієї статті, суд: уточнює позовні вимоги або заперечення проти позову; вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі; визначає факти, які необхідно встановити для вирішення спору і які з них визнаються кожною стороною, а які підлягають доказуванню; з'ясовує, які докази подані чи подаються на попередньому судовому засіданні кожною стороною для обґрунтування своїх доводів чи заперечень щодо невизнаних обставин; за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, вирішує питання про витребування доказів та виклик свідків, про проведення експертизи, залучення до участі у справі спеціаліста, перекладача, особи, яка надає правову допомогу, або про судові доручення щодо збирання доказів; у невідкладних випадках проводить огляд на місці, огляд письмових і речових доказів; за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, вирішує питання про вжиття заходів забезпечення позову; вчиняє інші дії, необхідні для підготовки справи до судового розгляду.

Отже, якщо із тих обставин, якими сторони обґрунтовують свої вимоги і заперечення вбачається необхідність проведення попереднього судового засідання, зокрема, з метою уточнення відповідних вимог і заперечень та вирішення питання про склад осіб, які братимуть участь у справі,суд з урахуванням вищенаведеного повинен вчинити дії, які від нього вимагає положення ч. 4 ст. 10, 130 ЦПК України.

Отже, неповно з'ясувавши дійсні обставини справи, не давши належної оцінки доказам, суди першої та апеляційної інстанції допустили порушення норм матеріального й процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 04 серпня 2015 року та рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 15 вересня 2015 року в частині вирішення позову Косівського споживчого товариства до ОСОБА_6, третя особа - Територіальний центр соціального обслуговування Косівської районна державна адміністрація, про стягнення заборгованості із передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Косівського споживчого товариства задовольнити частково.

Рішення Косівського районного судуІвано-Франківської області від 04 серпня 2015 року та рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 15 вересня 2015 року в частині вирішення позову Косівського споживчого товариства до ОСОБА_6, третя особа - Територіальний центр соціального обслуговування Косівської районна державна адміністрація, про стягнення заборгованості скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД.Д. Луспеник
Судді:Б.І. Гулько
О.В. Закропивний
С.Ф. Хопта
С.П. Штелик