АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1569/16 Справа № 208/6945/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Ізотов В. М. Доповідач - Ткаченко І.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2016 року м. Дніпропетровськ

15 березня 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Рудь В.В., Повєткіна В.В.

при секретарі - Сахарову Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 січня 2014 року, -

В С Т А Н О В И В:

04 вересня 2013 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 03.08.2007 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем ОСОБА_2, було укладено договір за умовами якого останній отримав кредит у сумі 7000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач ОСОБА_2 кредитні зобов'язання належним чином не виконує, в результаті чого, згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість за кредитним договором станом на 31.07.2013 року складає 25770,30 грн., яка складається з: 6510,00 грн. - заборгованість за кредитом; 13925,05 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3631,90 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1203,35 грн. - штраф (процентна складова). (а.с.3-6)

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 січня 2014 року у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовлено в повному обсязі ( а.с. 54-57).

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2014 року, апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк»- задоволено. Заочне рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 20 січня 2014 року - скасовано та ухвалено нове рішення. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором від 03 серпня 2007 року, станом на 31.07.2013 року, в сумі 25770 грн. 29 коп., яка складається з 6510,00 грн. заборгованості за кредитом, 13925,05 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 3631,90 грн. заборгованості по комісії за користуванням кредитом, 500,00 грн. штрафу (фіксована частина), 1203,34 грн. - штрафу (процентна складова). Також вирішено питання щодо судових витрат (а.с.89-91).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 листопада 2015 року, касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с.120-122).

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення й ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.62-66).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 03 серпня 2007 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем ОСОБА_2, було укладено договір за умовами якого останній отримав кредит у сумі 7000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно заяви ОСОБА_2 та п. 3.10, п. 5.5, п. 6.5, п. 6.6, п. 8.6, умов і правил надання банківських послуг, підписаних відповідачем ОСОБА_2, останній зобов'язався забезпечити своєчасне повернення кредиту і сплату нарахованих відсотків, а у разі несвоєчасного погашення заборгованості - сплатити банку пеню та штраф.

Згідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін (а. с. 21).

Уклавши кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення строковості та платності, відповідач у серпні 2007 року припинив виконувати свої зобов'язання за вказаним договором, що призвело до виникнення заборгованості, яка, згідно наданого банком розрахунку, станом на 31.07.2013 року складає 25770,30 грн., яка складається з: 6510,00 грн. - заборгованість за кредитом; 13925,05 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3631,90 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1203,35 грн. - штраф (процентна складова).

Відмовляючи з задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 зі спливом позовної давності, виходячи зі змісту умов договору, відповідно до п. 6.9. якого, відповідач зобов'язався погашати заборгованість на протязі 30 днів з моменту її виникнення, та враховуючи, що останній платіж було здійснено відповідачем у серпні 2007 року, а до суду позивач звернувся лише 04.09.2013 року.

Звертаючись з апеляційною скаргою, апелянт зазначає, що відповідно до ст..ст. 526, 530, 549, 629, 1050, 1054, ЦК України, зобов'язання за кредитним договором має виконуватися належним чином на умовах та в строк встановлений законом та договором, а оскільки відповідач належним чином умов договору не виконував, виникла зазначена заборгованість, яка підлягає стягненню, при цьому апелянт зазначає, що позовну давність пропущено не було, оскільки відповідачем здійснювалися відповідні платежі на виконання зобов'язання у 2007, 2009 та 2011 роках, а тому на думку апелянта суд 1 інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позу.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до укладеного між сторонами договору від 03 серпня 2007 року, відповідач отримав кредит у розмірі 7 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Однак, порушуючи умови кредитного договору позичальник зобов'язання належним чином не виконував, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка згідно наданого банком розрахунку станом на 31 липня 2013 року становить 25 770 грн. 30 коп. та складається з: заборгованості за кредитом - 6 510 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 13 925 грн. 05 коп., заборгованості по комісії за користування кредитом - 3 631 грн. 90 коп., штрафу (фіксована частина) - 500 грн., штрафу (процентна складова) - 1 203 грн. 35 коп.

Відповідачем факт укладання й підписання договору у вигляді заяви та умов і правил надання банківських послуг, з якими він згідно заяви ознайомлений та погоджується, не оспорюється.

Відповідно до пункту 9.12 Умов і правил надання банківських послуг (далі - Умов) договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він пролонгується на такий самий термін.

Згідно пункту 6.4 Умов у разі незгоди зі змінами правил чи тарифів обов'язок клієнта пред'явити банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити заборгованість, яка утворилась перед банком, у тому числі й заборгованість, яка утворилась упродовж 30 днів з моменту повернення карт, виданих держателю і його довіреним особам.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-116цс13 від 6 листопада 2013 року.

Також, відповідно до п п. 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці.

Відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-14цс14 від 19 березня 2014 року.

Заперечуючи щодо висновків суду 1 інстанції щодо спливу позовної давності, про застосування якої було заявлено відповідачем в суді апеляційної інстанції в липні 2014 року, апелянтом на підтвердження своїх заперечень, не надано належних та допустимих доказів.

Апелянту судом апеляційної інстанції було роз'яснено положення ст..ст. 10, 11, 58, 60 ЦПК України.

Крім того, для з'ясування фактичних обставин справи та перевірки обґрунтованості підстав з яких було відмовлено у задоволенні позову, для визначення характеру спірних правовідносин, встановлення строку дії платіжної картки, дати останнього платежу (відповідач зазначає, що останній платіж був здійснений у вересні 2007 року, а апелянт зазначає що у квітні 2011 року) оскільки із розрахунку заборгованості не вбачається, коли саме було здійснено останній платіж, а виписки по особовому рахунку відповідача в матеріалах справи відсутні, ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 02.02.2016 року було витребувано зазначені письмові докази, які апелянт повинен був надати суду апеляційної інстанції у письмовому вигляді завірені належним чином.

Апелянтом зазначена ухвала апеляційного суду, яку він отримав завчасно, виконана не була.

Виходячи з того, що позивачем ухвала суду про витребування доказів не виконана і таких документів суду надано не було, апеляційний суд позбавлений можливості перевірити правові підстави звернення до суду та відповідність нарахованої заборгованості на підставі наданого розрахунку, який належним чином не завірений та не підписаний, строк дії картки й відповідно підстави застосування позовної давності, а також доводи викладені в апеляційній скарзі.

Враховуючи, що зі змісту п. 6.9. умов договору вбачається, зобов'язання відповідача погашати заборгованість на протязі 30 днів з моменту її виникнення, та виходячи, що останній платіж було здійснено відповідачем у серпні 2007 року, (апелянтом дане твердження відповідача не спростовано), а до суду позивач звернувся лише 04.09.2013 року, то колегія суддів вважає, що суд 1 інстанції обґрунтовано застосував позовну давність та дійшов висновку щодо відмови у задоволенні позову, оскільки відсутні підстави для його задоволення.

Отже, доводи апелянта, приведені в апеляційній скарзі фактично зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи перевірені і їм дана належна оцінка, а відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 січня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: