У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЛуспеника Д.Д.,
суддів:Гулька Б.І.,Закропивного О.В.,
Хопти С.Ф., Штелик С.П.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про зобов'язання вчинити дії, зобов'язання припинити дію, що порушує право, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 08 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_6 звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 20 березня 2008 року між нею та ВАТ «Сведбанк» було підписано кредитний договір № 1901/0308/71-029, згідно якого вона отримала споживчий кредит в розмірі 33 тис. дол. США з метою придбання квартири. Між сторонами було укладено також іпотечний договір від 20 березня 2008 року, за умовами якого вона передала в іпотеку банку своє майно - квартиру АДРЕСА_1.

05 червня 2012 року ПАТ «Сведбанк» було здійснено відступлення своїх прав вимоги за указаним кредитним договором та договором іпотеки на користь ПАТ «Дельта Банк». 08 червня 2012 року ПАТ «Дельта Банк» було здійснено відступлення прав вимоги за спірними кредитним договором та договором іпотеки на користь ПАТ «Альфа-Банк». Позивач зазначала, що про указані правочини із відступлення прав вимоги за спірними договорами ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» її повідомляли, при цьому не надали копій відповідних правочинів, за якими право вимоги за кредитним договором від 20 березня 2008 року та відповідним договором іпотеки перейшло до останніх а також копій актів приймання-передачі документів, які засвідчували б права, що передаються за указаними договорами відступлення права вимоги.

Посилаючись на те, що вона зверталася до ПАТ «Альфа-Банк» з вимогою щодо надання документів, які б підтверджували перехід до останнього прав вимоги за кредитним договором та договором іпотеки, як нового кредитора у вказаних зобов'язаннях, однак не отримала відповідних документів, позивач просила суд зобов'язати ПАТ «Альфа-Банк» надати їй указані документи та зобов'язати ПАТ «Альфа-Банк» припинити вчиняти дії, які порушують її права, а саме вимагати виконати зобов'язання за кредитним договором та договором іпотеки.

Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 15 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 08 вересня 2015 року, позов задоволено частково.

Зобов'язано ПАТ «Альфа-Банк» надати ОСОБА_6 належним чином засвідчені копії наступних документів:

- правочину про відступлення прав за кредитним договором від 20 березня 2008 року №1901/0308/71-029, укладеним між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_6;

- правочину про відступлення прав за іпотечним договором від 20 березня 2008 року укладеним між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_6;

- виписки з акту приймання-передачі документів від первісного кредитора до нового кредитора що стосується кредитного договору №1901/0308/71-029 від 20 березня 2008 року укладеного між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_6;

- платіжного документа, виданого ВАТ «Сведбанк», який би підтверджував суму отриманого нею кредиту відповідно до умов кредитного договору від 20 березня 2008 року;

- договору на відкриття та обслуговування поточного рахунку НОМЕР_1 від 20 березня 2008 року, укладеного ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_6;

- розрахунку суми заборгованості ОСОБА_6 за кредитним договором від 20 березня 2008 року на дату укладення правочину між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» про відступлення права вимоги за даним кредитним договором;

- розрахунку суми заборгованості ОСОБА_6 за кредитним договором від 20 березня 2008 року на дату укладення правочину між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» про відступлення права вимоги за даним кредитним договором;

- ліцензії, яка посвідчує право ПАТ «Альфа Банк» на здійснення операцій з іноземною валютою.

Вирішено питання судових витрат.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Альфа-Банк», посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Судами встановлено, що 20 березня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № 1901/0308/71-029, за умовами якого банк надав, а позичальник отримала кредит в розмірі 33 тис. дол. США з метою придбання квартири АДРЕСА_1.

20 березня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_6 було укладено іпотечний договір, за умовами якого остання передала в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1 з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 1901/0308/71-029.

Як вбачаться з повідомлення про відступлення від 05 червня 2012 року, ОСОБА_6 повідомлено про те, що зі сторони «Сведбанк» було здійснено відступлення своїх прав вимоги за кредитним договором та договором іпотеки на користь ПАТ «Дельта Банк».

Після повідомлення про указане відступлення права вимоги ОСОБА_6 здійснювала часткове погашення спірної кредитної заборгованості на користь нового кредитора - ПАТ «Дельта Банк», що підтверджено зокрема відповідною банківською квитанцією від 14 червня 2012 року.

Згідно повідомлення про відступлення від 18 червня 2012 року ОСОБА_6 повідомлено про те, що зі сторони ПАТ «Дельта Банк» було здійснено відступлення прав вимоги за кредитним договором та договором іпотеки на користь ПАТ «Альфа-Банк».

Після повідомлення про зазначене відступлення права вимоги ОСОБА_6 здійснювала часткове погашення спірної кредитної заборгованості на користь нового кредитора - ПАТ «Альфа-Банк», що підтверджено зокрема відповідними банківськими квитанціями від 07 липня 2014 року та від 09 грудня 2014 року.

Судами встановлено, що ПАТ «Альфа-Банк» не виконало вимогу ОСОБА_6 щодо надання їй належним чином завірених копій документів, що підтверджують відступлення права вимоги.

Відповідно до ч. 2 ст. 527 ЦК України, кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що ПАТ «Альфа-Банк» не виконало вимогу ОСОБА_6 про надання останній доказів того, що відповідач є належним кредитором у зобов'язанні, чим порушило права позивача, передбачені ч. 2 ст. 527 ЦК України, які підлягають відновленню шляхом зобов'язання ПАТ «Альфа-Банк» надати позивачу визначені нею документи.

Проте, з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій погодитись не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону оскаржені судові рішення не відповідають.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор(ст. 510 ЦК України).

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Судами встановлено, що 25 травня 2012 року ПАТ «Сведбанк», яке є правонаступником ВАТ «Сведбанк», було здійснено відступлення своїх прав вимоги за кредитним договором від 20 березня 2008 року та договором іпотеки на користь ПАТ «Дельта Банк», яке 15 червня 2012 року відступило свої права вимоги за спірними договорами на користь ПАТ «Альфа-Банк».

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги (ч. 2 ст. 527 ЦК України).

З огляду на зміст ст. 527 ЦК України з метою забезпечення принципу виконання зобов'язання належними сторонами ОСОБА_6 має право вимагати доказів того, що ПАТ «Альфа-Банк» є належним кредитором за кредитним договором від 20 березня 2008 року та відповідним договором іпотеки.

Доказом того, що право вимоги за спірними договорами від первісного кредитора перейшло до ПАТ «Дельта Банк», а згодом до ПАТ «Альфа-Банк» є відповідні договори відступлення прав вимоги - договір купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року, який укладено між ПАТ «Сведбанк» і ПАТ «Дельта Банк» та договір купівлі-продажу прав вимоги від 15 червня 2012 року, укладений між ПАТ «Дельта Банк» і ПАТ «Альфа-Банк».

З матеріалів справи вбачається та не спростовано сторонами, що боржника було повідомлено про укладення указаних договорів купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року та від 15 червня 2012 року та надано виписки з цих договорів, які підтверджують відчуження відповідних прав вимоги. Крім того, після переходу цих прав вимоги ОСОБА_6 частково виконувала кредитні зобов'язання на користь нових кредиторів.

З урахуванням того, що вимогами чинного законодавства не установлено вичерпного переліку документів, які є безпосередніми доказами того, що виконання зобов'язань за спірними договорами приймається належним кредитором, судам під час вирішення даного спору необхідно належним чином обґрунтувати чи є такими доказами, у розумінні ч. 2 ст. 527 ЦК України, документи, які позивач вимагала від ПАТ «Альфа-Банк», а саме: правочину про відступлення прав за кредитним договором від 20 березня 2008 року №1901/0308/71-029, укладеним між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_6; правочину про відступлення прав за іпотечним договором від 20 березня 2008 року укладеним між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_6; виписки з акту приймання-передачі документів від первісного кредитора до нового кредитора що стосується кредитного договору №1901/0308/71-029 від 20 березня 2008 року укладеного між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_6; платіжного документа, виданого ВАТ «Сведбанк», який би підтверджував суму отриманого нею кредиту відповідно до умов кредитного договору від 20 березня 2008 року;- договору на відкриття та обслуговування поточного рахунку НОМЕР_1 від 20 березня 2008 року, укладеного ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_6; розрахунку суми заборгованості ОСОБА_6 за кредитним договором від 20 березня 2008 року на дату укладення правочину між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» про відступлення права вимоги за даним кредитним договором; розрахунку суми заборгованості ОСОБА_6 за кредитним договором від 20 березня 2008 року на дату укладення правочину між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» про відступлення права вимоги за даним кредитним договором; ліцензії, яка посвідчує право ПАТ «Альфа Банк» на здійснення операцій з іноземною валютою.

Оскільки судами першої та апеляційної інстанцій не надано указаних обґрунтувань щодо відповідних вимог ОСОБА_6, оскаржені судові рішення не відповідають вимогам щодо їх законності та обґрунтованості.

Крім того, звертаючись до суду із позовом ОСОБА_6 вказувала на те, що ПАТ «Альфа-Банк» не виконав її вимог щодо надання документів, які б підтверджували перехід до останнього прав вимоги за кредитним договором та договором іпотеки, як нового кредитора у вказаних зобов'язаннях.

Матеріали справи містять відповідь ПАТ «Альфа-Банк» від 22 січня 2015 року на відповідне звернення ОСОБА_6, у якій зазначено, що про зміну кредиторів у зобов'язанні остання належним чином повідомлялась та була ознайомлена із тим, що новим кредитором у зобов'язанні є відповідач.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі безпосереднього порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанцій, у порушення ст.ст. 10, 60, 212- 214, 303, 315 ЦПК України на зазначене уваги не звернули, не в повній мірі визначились з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню, зокрема не врахували, що в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, у зв'язку із чим, не встановили належним чином, чи порушено права позивача діями/бездіяльністю відповідача, з урахуванням ознайомлення ОСОБА_6 з відповідними договорами про відступлення прав вимоги та частковим виконанням останньою кредитних зобов'язань на користь ПАТ «Альфа-Банк».

Отже, неповно з'ясувавши дійсні обставини справи, не давши належної оцінки доказам, суди допустили порушення норм матеріального й процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених судових рішень із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити частково.

Заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 08 вересня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД.Д. Луспеник
Судді:Б.І. Гулько
О.В. Закропивний
С.Ф. Хопта
С.П. Штелик