Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/1234/15-ц

номер провадження 2/695/39/16

05 квітня 2016 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Чирви О.І.

при секретарі Остроглазовій Л.М.

за участю

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Золотоноша цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Золотоніського міського нотаріального округу ОСОБА_4

про визнання недійсним правочину,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним правочину в якому просить суду визнати недійсною надану ОСОБА_2 нею довіреність на отримання та розпорядження коштами, стягнути з відповідача на її користь отримані по довіреності кошти в сумі 17 480,00 грн. та зобовязати відповідача повернути документи на квартиру і технічну документацію.

Свою заяву позивач мотивує тим, що вона являється спадкоємцем за заповітом 1/2 частини майна померлої ОСОБА_5. До спадкової маси входить квартира АДРЕСА_1 та грошові кошти в Золотоніському відділенні АТ «ОСОБА_6 Аваль». У звязку з хворою, позивачка не могла самостійно пересуватися та надала 03.03.2014 р. відповідачці довіреність на представництво інтересів в суді, а 15.04.2014 р. довіреність на отримання успадкованих коштів та розпорядження ними. Дані довіреності були посвідчені приватним нотаріусом Золотоніського міського нотаріального округу ОСОБА_4 За попередньою домовленістю відповідачка повинна була отримати кошти у банку та передати їх позивачці. Укладаючи останню довіреність позивачка розраховувала саме на таку домовленість. Відповідачка отримала кошти в банку, але не передала їх позивачці. На час подачі позову позивачка оригіналів документів на квартиру, технічної документації та коштів так і не отримала від відповідачки. Позивачка вважає, що зазначення у довіреності права ОСОБА_2 розпоряджатися коштами є помилкою зі сторони позивачки та має істотне значення, оскільки позивачка ніколи не мала наміру віддавати успадковані кошти. Дані кошти були конче необхідні позивачці на лікування, а тому на їх отримання нею була видана ОСОБА_2 довіреність. На момент вчинення правочину позивачка дійсно бажала, щоб успадковані позивачкою кошти отримала відповідачка, але саме для того, щоб передати їх позивачці, а не розпоряджатися ними на власний розсуд. У даному випадку позивачка помилялася відносно наслідків фрази в довіреності «та розпоряджатися ними». За таких обставин, позивачка вважає, що даний правочин був вчинений під впливом помилки щодо прав та обовязків сторін. На підставі ст.. 203, 229 ЦК України просить визнати даний правочин недійсним. Відповідно до ст.. 216 ЦК України просить суд застосувати правові наслідки недійсності правочину, а саме стягнути з відповідачки кошти в сумі 17 480,00 грн., отримані по довіреності та зобовязати відповідачку повернути технічну документацію на квартиру.

В судовому засідання позивача наполягала на задоволенні позову в повному обсязі. Позивачка пояснила суду, що відповідачка була її невісткою. На даний час шлюб між її сином та відповідачкою розірваний. Оскільки син не захотів отримувати у банку успадковані кошти, то вона видала довіреність на їх отримання невістці - відповідачці по справі. При видачі довіреності вона бажала, щоб відповідачка отримала кошти та передала їх їй. Відповідачка отримала у банку 17 480,00 грн. успадкованих позивачкою коштів, але не передала їх останній. Суму отриманих відповідачкою коштів вона дізналася з повідомлення Золотоніської ОДПІ, де позивачці було розяснено про необхідність сплати податку за успадковані кошти. Під час судового розгляду справи позивачка підтвердила, що нотаріус розяснювала її права та обовязки сторін даного правочину, його правові наслідки, підстави припинення та скасування довіреності. Позивачка просила стягнути з відповідачки кошти отримані нею по довіреності та зобовязати відповідачку повернути оригінали документів на квартиру та технічну документацію.

Відповідач та її представник позов не визнали та заперечував проти його задоволення, оскільки всі отримані по довіреності успадковані позивачкою кошти у відділеннях Приватбанку та Аваля в сумі 15 994,43 грн. вона передала позивачці. Розпоряджатися ним на власний розсуд вона не мала наміру та не робила цього. У нотаріуса ОСОБА_4 від імені позивачки на її імя була видана довіреність лише на отримання коштів у банку. В банку по даній довіреності відмовилися видавати їй кошти, оскільки в довіреності повинно бути зазначено «та розпоряджатися ними». Після цього у нотаріуса ОСОБА_4 позивачкою була надана їй довіреність на одержання грошових коштів та розпоряджатися ними. Нотаріус розяснювала позивачці поняття довіреності, строки довіреності, припинення та скасування довіреності, права та обовязки сторін по даній довіреності. А тому підстав для визнання недійсною даної довіреності не має. Крім того відповідач зазначила, що оригіналів документів на квартиру вона не брала, вони були у позивачки.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Золотоніського міського нотаріального округу ОСОБА_4 в судовому засідання пояснила, що вона дійсно посвідчувала довіреність яку видавала позивачка ОСОБА_1 відповідачці ОСОБА_2 на отримання коштів в банку Аваль. Перше доручення було видано лише на отримання коштів, але як повідомила позивачка, банк відмовив у видачі коштів по даному дорученню, оскільки в довіреності необхідно ще зазначити не лише отримання коштів, а і можливість ними розпоряджатися. Тому у присутності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було оформлено друге доручення, в якому зазначено, що ОСОБА_1 доручає ОСОБА_2 одержати кошти та розпоряджатися ними. Дане доручення було нею посвідчене, ОСОБА_1 було розяснено його зміст, права та обовязки які виникають з нього у сторін. ОСОБА_1 розуміла наслідки оформлення даного доручення, стан її здоровя на момент видачі довіреності, не викликав сумніву в тому, що вона добре усвідомлювала значення своїх дій.До підписання та видачі довіреності ОСОБА_1 двічі приходила в нотконтору до неї та консультувалася по даному питанню. ОСОБА_1 добровільно, з власного волевиявлення підписала довіреність.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав:

Відповідно до довіреності від 15.04.2014 р., посвідченої приватним нотаріусом Золотоніського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстровано в реєстрі за № 420 позивачка ОСОБА_1 уповноважила відповідачку ОСОБА_2 бути представницею в усіх банківських установах з питань отримання успадкованих грошових коштів в Золотоніському відділенні АТ «ОСОБА_6 Аваль» з нарахованими відсотками та компенсаціями, що належали померлій 12.06.2013 р. ОСОБА_5. Для цього надала їй право одержати грошові кошти і розпоряджатися ними. Дана довіреність видана без права передачі наданих повноважень і дійсна протягом одного року.

Відповідно до ст.229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Позивач по справі на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, тобто надати докази, які б свідчили про її помилку, що до істотних обставин правочину.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Судом встановлено, що при видачі оспорюваної довіреності нотаріусом особисто було розяснено позивачці ОСОБА_1 зміст ст.ст. 244,245,247-250 ЦК України, щодо поняття довіреності, її форми, строків припинення представництва за довіреністю, скасування довіреності та відмови представника від вчинення дій, які були визначені довіреністю. Текст довіреності позивачка ОСОБА_1 особисто прочитала та своїм підписом на довіреності підтвердила надані нею відповідачці права. Вказані обставини підтверджені поясненнями позивача, відповідача та нотаріуса наданими в судовому засіданні під час розгляду справи. Стан здоровя позивачки на момент видачі довіреності не викликав сумніву в тому, що вона добре усвідомлювала значення своїх дій, що підтверджено нотаріусом. Остання не заперечувала, що їй розяснювались нотаріусом правові наслідки даного правочину.

Позивачка по справі на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним не довела, що така помилка дійсно мала місце, тобто не надати докази, які б свідчили про її помилку, що до істотних обставин правочину. Ніщо не перешкоджало їй зазначити у довіреності «отримати кошти та передати їх власнику ОСОБА_1В.». Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Таким чином, підстав для визнання довіреності недійсною не має, а тому й відсутні підстави для застосування наслідків недійсності правочину (стягнення коштів з відповідача отриманих по довіреності).

Вимоги позивача про зобовязання відповідача повернути документи і технічну документацію на квартиру є безпідставними в наслідок відсутності будь-яких доказів передачі позивачем документів відповідачу та перебування даних документів у відповідачки.

Свідок ОСОБА_7 пояснила в судовому засіданні, що вона разом із позивачкою отримали спадщину на обох порівну після смерті ОСОБА_5, яка складалася із однокімнатної квартири та вкладів у банку. Сума успадкованих коштів становила приблизно по 15 тисяч кожній. Свідку відомо, що відповідачка розпоряджалася успадкованими позивачкою коштами, а саме давала їй 1 200 грн. на спорудження памятнику померлій, 200 грн. на поминальний обід, 250 грн. на проведення оцінки успадкованої квартири. Як та ким витрачалася решта успадкованих коштів свідок не знає. Данів показання свідка ОСОБА_7 суд не бере до уваги, оскільки вони не стосуються предмету спору (визнання недійсності правочину).

В звязку з вищевикладеним позов не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 88, 212,213,215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через Золотоніський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя О.І.Чирва

Повний текст судового рішення виготовлено 06.04.2016 р.