Справа № 128/3870/15-ц Провадження № 22-ц/772/1226/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 27Доповідач Іванюк М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області у складі : головуючого судді ІванюкаМ.В, суддів КучевськогоП.В. та ОСОБА_2, з участю секретаря ТопольськоїВ.О, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області апеляційну скаргу ПАТ «Акцент-Банк» на рішення Вінницького районного суду від 24 лютого 2016р. у справі за позовом ПАТ «Акцент-Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, --

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2015р. ПАТ «Акцент-Банк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_3. про стягнення заборгованості. У позові зазначено, що згідно з договором №A350CC9G4Y1455 від 07.07.2011р. ОСОБА_3. отримала в ПАТ «Акцент-Банк» кредит в сумі 14900грн. зі сплатою 0,12% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. На думку позивача, ОСОБА_3. підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» та «Тарифами» складає цілісний договір, який укладено між нею і банком. Відповідач була ознайомлена з вказаними Умовами і банк надав їй повну інформацію про умови кредитування, що підтверджується її підписом у заяві. Згідно із зазначеними «Умовами» погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку : щомісяця у період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією та ін.

У звязку з неналежним виконанням відповідачкою взятих на себе зобовязань нею була допущена заборгованість за кредитом, яка станом на 29.09.2015р. склала 76828грн.

Рішенням Вінницького районного суду від 27.03.2014р. з ОСОБА_3. вже було стягнуто на користь позивача заборгованість за вказаним кредитним договором в сумі 19020грн.04коп.

У звязку з наведеним позивач вважає, що сума, яка підлягає стягненню, становить 76828,21 19020грн.04коп = 61198грн.58коп, з яких 57808грн.17коп пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором, 500грн штраф (фіксована частина), 2890грн.41коп штраф (процентна складова).

Рішенням Вінницького районного суду від 24 лютого 2016р. у задоволенні позову було відмовлено. Суд застосував спеціальну позовну давність в один рік, яка визначена ст.258 ЦК України щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

ПАТ «Акцент-Банк» у своїй апеляційній скарзі просить дане рішення скасувати і ухвалити нове, яким позов задовольнити. Вважає, що відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції не встановив обставини, які мають значення для справи, порушив норми процесуального права і невірно застосував норми матеріального права.

Належним чином повідомлений представник ПАТ «Акцент-Банк» в суд апеляційної інстанції не зявився. Згідно ч.2 ст.305 ЦПК України його неявка за таких обставин не перешкоджає розгляду справи в апеляційному суді.

Представник ОСОБА_3. адвокат ОСОБА_4. просить відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.

Вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає з таких підстав :

Як зазначалося вище, рішенням Вінницького районного суду від 27.03.2014р. з ОСОБА_3. вже стягнуто на користь позивача заборгованість в сумі 19020грн.04коп.

Цим же рішенням позовні вимоги про стягнення пені і штрафів за клопотанням банку були залишені без розгляду (див.а.с. 7 оборот).

Виконавче провадження з примусового виконання даного рішення було закінчено у звязку з виплатою боржником зазначених сум.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд відповідно до 360-7 ЦПК України правильно врахував правові позиції, викладені у Постанові Верховного Суду України від 11.02.2015р. у справі №6-240цс14 та в Постанові від 11.03.2015р. у справі №6-16цс15.

Адже відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). При цьому у заяві позичальника хоча і згадується про можливість нарахування пені, однак у цій же заяві ОСОБА_3. і ПАТ «Акцент-Банк» розмір вказаної пені та механізм її нарахування не погодили. Умови надання споживчого кредиту щодо нарахування пені братися до уваги не можуть, оскільки вони сторонами не підписувалися. Навіть у разі, погодження сторонами зазначених Умов (що у даному випадку не встановлено) позивачем не надано належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписані сторонами кредитного договору діяли Умови надання споживчого кредиту в редакції, що передбачає збільшення строку позовної давності. Ці Умови не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, адже відповідачкою вони не підписувались. Чинним рішенням Вінницького районного суду від 27.03.2014р. позовні вимоги банку про стягнення пені були залишені без розгляду. З цього часу до моменту подання нового позову, тобто до 07.10.2015р. вже минув визначений п.1 ч.2 ст.268 ЦК України спеціальний строк позовної давності тривалістю в один рік щодо вимог про стягнення пені та штрафів.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Окрім цього частиною першою статті 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Виходячи з правового аналізу вказаних норм Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в пять років (а.с.15 оборот), не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника. При цьому не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника (а.с.9), а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. А в заяві позичальника домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає.

У запереченнях на позовну заяву адвокат ОСОБА_4, який представляв інтереси відповідача, серед іншого просив відмовити у позові за позовною давністю стосовно вимог про стягнення пені (див а.с. 46). Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, що і було зроблено судом.

За таких обставин посилання апеляційної скарги на те, що кредитний договір не визнано недійсним, а тому він обовязковий до виконання, про надуманість висновків суду про те, що заява позичальника і Умови не є одним цілим, тощо, на увагу не заслуговують.

Також колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги про необхідність задоволення вимог про стягнення неустойки, які не виходять за межі строків позовної давності. Адже, як зазначалося вище, у заяві позичальника хоча і згадується про можливість нарахування пені, однак у цій же заяві ОСОБА_3. і ПАТ «Акцент-Банк» розмір вказаної пені та механізм її нарахування не погодили. Умови надання споживчого кредиту щодо нарахування пені братися до уваги не можуть, оскільки вони сторонами не підписувалися. За таких обставин посилання скаржника на неврахування судом першої інстанції правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 03.12.2015р. в справі №6-249цс15 є недоречним.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

За таких обставин підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення немає.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст.303, 304, 305ч.2, 307ч.2 п.1, 312ч.1, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, --

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ПАТ «Акцент-Банк» відхилити.

Рішення Вінницького районного суду від 24 лютого 2016р. у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :