У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

НагорнякаВ.А., Писаної Т.О., ЮровськоїГ.В.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах, а також в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, до ОСОБА_11, Моторного (транспортного) страхового бюро України, про відшкодування шкоди, завданої смертю внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за касаційною скаргою ОСОБА_11 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 07 жовтня 2015 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 17 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року позивачі звернулися до суду з позовом до ОСОБА_11, Моторного (транспортного) страхового бюро України, у якому після збільшення позовних вимог просили: стягнути на відшкодування моральної шкоди по 25 тис. грн кожному; майнову шкоду за втрату годувальника на користь ОСОБА_6 231 грн 20 коп. щомісячно до досягнення дітьми чотирнадцяти років, на користь неповнолітніх дітей по 231 грн 20 коп. щомісячно до досягнення повноліття, на користь ОСОБА_4 - 231 грн 20 коп. щомісячно до закінчення навчання.

Позивачі посилались на те, що 27 грудня 2014 року ОСОБА_11, керуючи автомобілем ВАЗ 2103, вчинив наїзд на велосипедиста ОСОБА_12, який від отриманих травм помер.

Постановою від 26 лютого 2015 року кримінальне провадження закрито у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_11 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 07 жовтня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_13 на відшкодування моральної шкоди 25 тис. грн, на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - по 20 тис. грн кожному.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_13 на відшкодування майнової шкоди, завданої смертю годувальника, 231 грн 20 коп. щомісячно, починаючи з 18 березня 2015 року до досягнення дітьми чотирнадцяти років - до ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_13 на відшкодування майнової шкоди, завданої смертю годувальника неповнолітнім дітям: ОСОБА_9 в розмірі 231 грн 20 коп. щомісячно, починаючи з 18 березня 2015 року до досягнення повноліття - до ІНФОРМАЦІЯ_3; ОСОБА_8 в розмірі 231 грн 20 коп. щомісячно, починаючи з 18 березня 2015 року до досягнення повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_4; ОСОБА_9 в розмірі 231 грн 20 коп. щомісячно, починаючи з 18 березня 2015 року до досягнення повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_10 в розмірі 231 грн 20 коп. щомісячно, починаючи з 18 березня 2015 року до досягнення повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_5.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_4 на відшкодування матеріальної шкоди, завданої смертю годувальника, 439 грн 47 коп. одноразово за період навчання з 18 березня 2015 року до 12 травня 2015 року.

В решті позовних вимог відмовлено.

В позові до МТСБУ відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 17 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині відшкодування моральної шкоди змінено, зменшено суму на відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_13 - до 20 тис. грн, на користь ОСОБА_5 - до 15 тис. грн, на користь ОСОБА_4 - до 15 тис. грн.

В решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_11, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 27 грудня 2014 року близько 20 год. 20 хв. на 46 км. Автодороги Житомир - М. Подільський поблизу с. Семенівка Бердичівського району Житомирської області ОСОБА_11, керуючи автомобілем ВАЗ-210З, державний номерний знак НОМЕР_1, здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_12, який перетинав проїзну частину. Внаслідок отриманих травм потерпілий загинув на місці пригоди.

Постановою від 26 лютого 2015 року кримінальне провадження закрито у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_11 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За положеннями ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

За правилами ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, з урахуванням правової позиції, викладеної у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», виходив з того, що ОСОБА_11 є володільцем джерела підвищеної небезпеки, яким завдано позивачам майнову і моральну шкоду.

Згідно з п. 4 вказаної постанови, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності.

Враховуючи викладене, суди дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при розгляді даної справи судами не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_11 відхилити.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 07 жовтня 2015 року в незмінній частині та рішення апеляційного суду Житомирської області від 17 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

НагорнякВ.А. Писана Т.О. ЮровськаГ.В.