УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2016 р. Суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Галущенко Ю.А., перевіривши виконання вимог ст.ст. 118-122 ЦПК України по цивільній справі за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи без самостійних вимог: Шевченківський відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, Державна реєстраційна служба Запорізького міського управління юстиції, ОСОБА_3, про виключення запису з єдиного реєстру заборон відчуження об*єктів нерухомого майна,-

ВСТАНОВИВ:

24.02.2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2, треті особи без самостійних вимог: Шевченківський відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, Державна реєстраційна служба Запорізького міського управління юстиції, ОСОБА_3, про виключення запису з єдиного реєстру заборон відчуження об*єктів нерухомого майна.

Вивчивши матеріали позовної заяви, суддя встановив, що провадження у справі не може бути відкрито з наступних підстав.

Відповідно до ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину.

Стаття 11 ЦПК України вказує, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким принцип узгоджується з обовязком позивача, встановленим ст. 119 ЦПК України, зазначити в позовній заяві зміст позовних вимог та виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

В позові ОСОБА_1 вказує, що йому на підставі свідоцтва про спадщину за заповітом належить на праві власності 1/2 частка домоволодіння по вул. Скульптурній, 65 у м. Запоріжжя. За рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05.11.2004 року право власності на вказану частку визнано за ОСОБА_2, а в подальшому рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 22.10.2013 року рішення суду першої інстанції скасоване. Позивач, посилаючись, що постановою державного виконавця Шевченківського ВДВС Запорізького МУЮ від 26.09.2014 року накладено арешт на все майно ОСОБА_2, зокрема і на частку житлового будинку по вул. Скульптурній, 65 у м. Запоріжжя, просить скасувати запис Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна про державну реєстрацію заборони відчуження житлового будинку № 65 по вул. Скульптурній у м. Запоріжжя, внесений на підставі постанови про арешт майна.

Однак, в позовній заяві позивачем не вказані конкретні підстави звернення з позовом та не зазначено в чому саме полягає порушення прав позивача саме відповідачем ОСОБА_2, адже арештоване майно відповідача органами державної виконавчої служби. Позивачем особи, в інтересах яких накладено арешт на майно ОСОБА_2, в якості учасників провадження не зазначені взагалі.

Відповідно до ст. 15 ч. 1 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Стаття 60 Закону України «Про виконавче провадження» № 606 від 21.04.1999 року вказує, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Таким чином, підставою звернення з позовом про зняття арешту з майна в порядку цивільного провадження є факт порушення цивільного права особи (права власності) та наявність у позивача підстав вважати, що майно, на яке накладено арешт, належить саме йому. Такий позов заявляється одночасно з заявленням вимог про визнання права власності на майно.

Відповідно до Аналізу практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України Верховного Суду України, застосовуючи передбачений п. 1 ст. 2, ст. 16 ЦК спосіб захисту цивільного права чи інтересу у справах за позовом про зняття арешту з майна деякі суди не враховують положень ст. 60 Закону України від 21 квітня 1999 року N 606-XIV "Про виконавче провадження" і роз'яснень п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року № 4 "Про судову практику в справах про виключення майна з опису" (зі змінами), що ці вимоги мають ґрунтуватися на праві власності або володіння, і тому задовольняють їх без визнання права власності на спірне майно або за позовами не власників або володільців (кредиторів, що не є заставодержателями, в інших зобов'язаннях).

У таких випадках повинні застосовуватись інші відповідні способи судового захисту (наприклад, оскарження постанови державного виконавця про арешт майна згідно зі ст. 383 ЦПК, припинення дії, яка порушує право, на підставі п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК).

Дії державного виконавця чи органів державної виконавчої служби при виконанні рішень судів підлягають оскарженню шляхом подання скарги в порядку ст. 383 ЦПК України, або в порядку, передбаченому ст. 181 КАС України шляхом звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом.

Пункт 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року № 4 "Про судову практику в справах про виключення майна з опису" вказує, що за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним.

Відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.

У тих випадках, коли опис проводився для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, як відповідач притягується відповідна державна податкова інспекція.

Заяви боржників про неправильність включення майна в опис розглядаються в порядку, передбаченому ст. 409 КПК України, коли арешт на майно накладено при провадженні в кримінальній справі або в порядку, передбаченому ст. 373 ЦПК України, якщо опис проводився судовим виконавцем.

Отже в залежності від того в межах виконання якого рішення суду або з інших підстав накладено арешт на майно залежить і підсудність та порядок заявлення вимог про скасування такого арешту.

При цьому позивачем заявлено вимогу про скасування запису Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, що взагалі не відноситься до компетенції суду.

Згідно зі ст. 121 ЦПК України позовна заява, подана без додержання вимог ст. ст. 119, 120 ЦПК України, залишається без руху.

Для усунення недоліків позивачеві необхідно уточнити позовні вимоги, вказати підстави звернення з позовом, викласти обставини, якими вони обґрунтовуються, зазначити докази, якими підтверджуються такі обставини, вказати усіх осіб, які мають бути учасниками провадження, зокрема особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, тощо.

На підставі викладеного, керуючись ст. 121 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи без самостійних вимог: Шевченківський відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, Державна реєстраційна служба Запорізького міського управління юстиції, ОСОБА_3, про виключення запису з єдиного реєстру заборон відчуження об*єктів нерухомого майна - залишити без руху, встановити позивачу строк п*ять днів з моменту отримання копії ухвали для усунення недоліків та складання позовної заяви відповідно до вимог закону.

Роз*яснити позивачу, що в разі не усунення недоліків у встановлений судом термін, позовна заява вважається неподаною і буде йому повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.А.Галущенко