АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7051/16 Справа № 205/1104/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Посунся (Колодяжна) Н.Є.
Категорія 81
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Посунся Н. Є.

суддів Баранніка О.П., Красвітної Т.П.

при секретарі Самокиша О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа Управління внутрішніх справ України в Херсонській області про встановлення факту політичних репресій, невідповідність дійсності змісту документів,

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 серпня 2016 року, посилаючись на його незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд, вивчивши доводи скарги, матеріали справи, вважає оскаржуване рішення законним, таким, що повинне бути залишене без змін, виходячи з наступного.

Заявниця, звертаючись до суду за встановленням юридичного факту, посилалась на те, що її сім*я: батько, мати діти, була репресована з виселенням за межі України, а впослідуючому реабілітована. Вважає, що за статею 3 ЗУ «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» та, з огляду на отримані заявницею документи з різних інстанцій, - сім*я була репресована саме як за скоєння кримінального злочину, в той час як складу злочину у членів сім*ї не малось, а вони, а саме, батько, як голова куркульського господарства, та члени його сім*ї,- були відправлені у заслання в адміністративному порядку як жертви політичних репресій. Тому просила в уточненій заяві визнати членів її сім*ї репресованими із застосуванням Державою примусових заходів щодо противників Радянської влади рішенням позасудового, адміністративного органу- відправлення у заслання без пред*явлення обвинувачення у злочині.

Відмовляючи у зазначених вимогах, суд обгрунтовано виходив із норм матеріального закону та дійсно встановлених наступних обставин.

Як слідує з наданих заявницею документів, її батько ОСОБА_3, був виселений разом зі своєю сімєю не за кримінальний злочин, а як куркуль під приводом боротьби з куркульством в адміністративному порядку. Про це свідчать всі наявні у справі листи-відповіді на адресу заявниці. Більш того, у цих листах, наприклад, ГУМВС РФ по Пермському краю від 22.09.2011. чітко зазначено про підтвердження факту застосування до сім*ї ОСОБА_3 репресії у вигляді розкуркулювання в адміністративному порядку, та що до кримінального покарання на території Пермської області члени сім*ї не притягувались, жоден документ, що направлявся на адресу ОСОБА_2 (заявниці), не містить відомостей про засудження сім*ї і судових рішень про таке не приймалось.

Згідно ст.3 ЗУ «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» від 17.04.1991 року №963-ХІІ з послідуючими змінами, - реабілітовано всіх громадян, засланих і висланих з постійного місця проживання та позбавлених майна за рішенням

органів державної влади і управління з політичних, соціальних, національних, релігійних та інших мотивів під приводом боротьби з куркульством, противниками колективізації, так званими бандпособниками та їх сім'ями.

Згідно ст.9 зазначеного Закону вирішення питань, пов'язаних з встановленням факту розкуркулювання, адміністративного виселення покладено на обласні, міські і районні Ради народних депутатів, які повинні утворити штатні комісії.

За дорученням цих комісій органи внутрішніх справ встановлюють факти безпідставного заслання і вислання, направлення на спец поселення.

Згідно довідки УВС Херсонської області від 15.06.1993 року №9/1390, - сімя заявниці у повному складі була реабілітована на підставі ст.3 ЗУ «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».

Твердження ОСОБА_2 про те, що стаття 3 Закону вказує на виселення сім*ї як такої, що скоїла кримінальний злочин, а також її посилання на те, що надання їй відповідей органами МВС та знаходження відомостей про її сім*ю в інформаційному центрі (ІЦ) МВС, в той час як репресованими особами займались органи прокуратури та СБУ, а не МВС, - свідчать про репресію сім*ї за кримінальний злочин, - є безпідставними, надуманими, такими, що не ґрунтуються на реальних підтверджуючих документах. Такі твердження, як вбачається із пояснень заявниці у засіданні апеляційного суду, ґрунтуються на спричинених членам її сім*ї та особисто їй, образах, знущаннях, ставлення до них як до кримінальних злочинців з боку інших людей у місці заслання.

Між тим, доказів тому, що сімю заявниці було репресовано саме за кримінальний злочин, як наведено вище, - немає.

Разом з тим, звертає на себе увагу перекручення заявленої вимоги: так, заявниця не просить визнати членів сім*ї реабілітованими, а просить визнати репресованими, вже після того як сім*я була визнана реабілітованою.

З огляду на усе викладене, суд 1-ї інстанції вірно вважав за необхідне відмовити заявниці у задоволенні усих заявлених нею вимог.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала чинна з моменту проголошення, може бути оскаржена у 20-денний строк у касаційному порядку.

Головуючий Н.Є. Посунся

Судді: О.П. Бараннік

ОСОБА_4