Провадження № 22-ц/780/1182/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 24 10.02.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

10 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді : Ігнатченко Н.В.,

суддів : Антоненко В.І., Поліщука М.А.,

за участю секретаря : Вербової І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», ОСОБА_3 про стягнення суми страхового відшкодування, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

у с т а н о в и л а:

В жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 14 травня 2015 року у м. Вишневе Києво-Святошинського району Київської області на перехресті нерівнозначних доріг по вул. Чорновола та автодороги Київське півкільце Крюківщина-Боярка, сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Opel Ascona, державний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_3 та автомобіля Faw, державний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_4, в результаті якої автомобіль позивача отримав механічні пошкодження.

На момент настання страхової події цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 за договором обов'язкового страхування серії АІ 1875388 була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта».

Постановою судді Кагарлицького районного суду Київської області від 17 липня 2015 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності y вигляді штрафу.

Позивач вказав, що внаслідок неправомірних дій ОСОБА_3 йому завдано матеріальну шкоду повязану з пошкодженням автомобіля, розмір якої згідно висновку експерта ТОВ «Експертно-правова консалтингова компанія «Юрекс» від 22 вересня 2015 року № 37 складає 482 081,20 грн.

Незважаючи на те, що він письмово повідомив ПАТ «НАСК «Оранта» про факт ДТП, останні не здійснили страхові виплати у межах ліміту відповідальності в сумі 50 000 грн., а решту суми завданої матеріальної шкоди у розмірі 432 081,20 грн. ОСОБА_3 в добровільному порядку також не відшкодував.

Крім цього, позивач вказує, що внаслідок ДТП йому було заподіяно моральну шкоду, яку він оцінив у 50 000 грн., що проявилось у нервовому стресі, обуренням відповідача, який грубо порушив ПДР України, та засмученням внаслідок пошкодження свого автомобіля. Позивач вказав, що був змушений витрачати свій час і грошові кошти на збирання відповідних документів на виплату страхового відшкодування. Вказані дії ОСОБА_3 призвели до виникнення у нього стану тривалої стресової напруги, що негативно вплинуло на його самопочуття та загальний стан здоровя, він почав швидко втомлюватися, втратив нормальний сон та апетит.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 грудня 2015 року прийнято відмову представника ОСОБА_2 від позову до ПАТ «НАСК «Оранта» і закрито провадження у справі, оскільки останні у добровільному порядку сплатили позивачу суму страхового відшкодування. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 грудня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 2 197,19 грн. у рахунок відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП та 1 500 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В задоволенні решти позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та неповного зясування обставин, що мають значення для справи, та ухвалити нове рішення про задоволення заявлених вимог у повному обсязі.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник апелянта повністю підтримав вимоги апеляційної скарги.

Відповідач ОСОБА_3 просив відмовити в задоволенні вимог апеляційної скарги та залишити без змін рішення суду першої інстанції. Вважає, що пошкодження на автомобілі позивача можливо частково усунути без заміни деталей на нові, шляхом їх виправлення. Також пояснив що не погоджується з тим, що він повинен відшкодовувати за розбите лобове скло автомобіля позивача, оскільки позивач розбив його сам, після ДТП, коли вибирався з кабіни перекинутого, внаслідок ДТП, автомобіля.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід часткового задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ДТП внаслідок якої позивачу завдано матеріальну та моральну шкоду, сталася з вини відповідача, цивільно-правова відповідальність якого застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта», тому різниця між виплаченою сумою та завданою шкодою, а також моральна шкода підлягає відшкодуванню винною особою, як передбачено ст. ст. 1166, 1167, 1187, 1188, 1194 ЦК України.

Разом з тим, суд не вбачав підстав для стягнення матеріальної шкоди у заявленому позивачем розмірі, мотивуючи тим, що висновок експерта за результатами проведення автотоварознавчого дослідження датований 22 вересня 2014 року, до вчинення відповідачем ДТП, яка сталася 14 травня 2015 року.

Крім того, з урахуванням моральних страждань позивача, ступеня їх тяжкості та тривалості, суд визначив розмір заподіяної моральної шкоди позивачу в розмірі 1 500 грн.

Проте колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду з огляду на наступне.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 14 травня 2015 року у м. Вишневе Києво-Святошинського району Київської області на перехресті нерівнозначних доріг по вул. Чорновола та автодороги Київське півкільце Крюківщина-Боярка, сталась ДТП за участю автомобіля Opel Ascona, державний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_3 та автомобіля Faw, державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, в результаті якої автомобіль ОСОБА_2 отримав механічні пошкодження.

На момент настання страхової події цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 за договором обов'язкового страхування серії АІ 1875388 була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта».

Постановою судді Кагарлицького районного суду Київської області від 17 липня 2015 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності y вигляді штрафу.

Згідно із висновком експерта ТОВ «Експертно-правова консалтингова компанія «Юрекс» від 22 вересня 2015 року № 37 за результатами проведення автотоварознавчого дослідження, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Faw, державний номер НОМЕР_2, складає 482 081,20 грн.

При цьому експертом ОСОБА_5 в описовій частині висновку зазначено, що завдані позивачу збитки в розмірі вартості відновлювального ремонту з урахуванням зношеності значно перевищує ринкову вартість самого транспортного засобу, а тому ремонт вважається економічно необґрунтований.

Суд першої інстанції, на підставі поданих сторонами доказів, які не належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов помилкового висновку про те, що вказаний висновок експерта складений до моменту вчинення відповідачем ДТП, а як наслідок неправильно визначив розмір заподіяної позивачу матеріальної шкоди, оскільки в даному випадку має місце технічна описка у заголовку висновку щодо дати його складення «22.09.2014 р.»

Як вбачається зі змісту самого висновку, експертний огляд відбувався 9 вересня 2015 року (а.с.12), в якості цінової інформації щодо вартості комплектуючих запчастин, необхідних для ремонту автомобіля, було надано рахунки від 21 вересня 2015 року № 1123 та № 1124 (а.с.22,23), а перелік пошкоджених частин автомобіля було зафіксовано у протоколі огляду дорожнього транспортного засобу від 09 вересня 2015 року (а.с.24).

Крім того, ТОВ «Експертно-правова консалтингова компанія «Юрекс» надали представнику позивача відповідь на запит вих. № 229-1/15, датовану 15 грудня 2015 року, в якій повідомлено, що під час оформлення висновку була допущена технічна помилка у даті його складання, правильною датою є 22 вересня 2015 року (а.с.110), про що стороною позивача зазначалось в суді першої інстанції.

Зазначене вище свідчить про неповне встановлення судом першої інстанції фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, що призвело до поверхневого вирішення спору.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

У п. 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз'яснено, що, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, при вирішенні питання про розмір збитків, які підлягають відшкодуванню в зв'язку з пошкодженням автомобіля, з'ясуванню підлягають вартість транспортного засобу, вартість його ремонту і зазначені обставини повинні бути оцінені з точки зору економічної обґрунтованості ремонту; при цьому розмір шкоди залежить і від того, чи погоджується власник транспортного засобу на визнання такого транспортного засобу фізично знищеним.

Виходячи із встановлених обставин справи та зазначених положень матеріального права, колегія суддів приходить до висновку про покладення на ОСОБА_3 обовязку відшкодування ОСОБА_2 432 081,20 грн. в якості повної дійсної вартості пошкодженого автомобіля та передачі цього автомобіля відповідачеві після відшкодування ним збитків позивачу, оскільки вартість комплектуючих запчастин, необхідних для ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням його зношеності значно перевищує ринкову вартість самого транспортного засобудо ДТП, а позивач не заперечував проти такої передачі.

Статтею ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

При вирішенні питання про стягнення моральної шкоди слід виходити з вимог ст. 1167 ЦК України, яка визначає підстави покладання обов'язку по відшкодуванню такої шкоди, та обставин, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування.

Відповідно роз'яснень даних в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» обов'язковому з'ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача, та вина останнього в її заподіянні. Зокрема суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин, та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Встановлено, що у звязку з неправомірними діями відповідача, позивач як власник пошкодженого автомобіля зазнав нервового стресу та душевних переживань, протягом тривалого часу він не міг користуватися транспортним засобом та був змушений витрачати свій час і грошові кошти для захисту свої прав, а відтак йому була заподіяна моральна шкода.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції визначено суму моральної шкоди, яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, у дещо заниженому розмірі, так як характер та обсяг моральних страждань перенесених позивачем внаслідок ДТП не є співмірними із сумою 1 500 грн. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості колегія суддів вважає, що з відповідача слід стягнути 5 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди і ця сума буде достатньою для відновлення порушених прав позивача.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції не відповідає матеріалам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права і відповідно до ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача стягуються документально підтвердженні судові витрати, понесені позивачем, а саме 6 038,82 грн. судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції та 6 642,70 грн. за подання апеляційної скарги, проте за мінусом 500 грн., які були стягненні з ПАТ «НАСК «Оранта» при закритті провадження у справі, тобто всього 12 181,52 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 304, ч. 1 п. 2 ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 432 081 (чотириста тридцять дві тисячі вісімдесят одну) грн. 20 коп. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 5 000 (пять тисяч) грн. 00 коп. моральної шкоди, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та зобовязати ОСОБА_2 передати пошкоджений автомобіль Faw, державний номер НОМЕР_2, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_3, ОСОБА_3 після відшкодування ним шкоди.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 12 181 грн. 52 коп. сплаченого судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Н.В.Ігнатченко

судді: В.І.Антоненко

ОСОБА_6