АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 193/80/16-ц 22-ц/774/815/К/16
Справа № 193/80/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22-ц/774/815/К/16 суддя Патинка А.Г.
Категорія - 47 ( ІV ) Суддя-доповідач - Зубакова В.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Зубакової В.П.,

суддів - Бондар Я.М., Соколан Н.О.,

за участю секретаря - Петренко К.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, від імені якої діє представник за довіреністю ОСОБА_3, на рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Софіївської районної державної адміністрації, треті особи Відділ Держгеокадастру у Софіївському районі, Софіївська селищна рада, Запорізька сільська рада, про визнання права на земельну частку (пай).

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

представники позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ОСОБА_5,

представник відповідача Софіївської районної державної адміністрації - Рамазанова Лоліта Енріківна, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Софіївської районної державної адміністрації про визнання права на земельну частку (пай), посилаючись на те, що вона була членом колгоспу «Ленінський шлях», який реорганізовано в КСП «Деметра+».

07 лютого 1996 року КСП «Деметра+» одержало Державний акт серії НОМЕР_1, на підставі якого у неї, як члена КСП «Деметра+» у відповідності до ст. 10 ЗУ «Про колективне сільськогосподарське підприємство», виникло право власності на земельну частку (пай).

За видачею сертифікату на право на земельну ділянку (пай) у 1996 році не зверталась, адже не знала про наявність у неї такого права. З квітня 1996 року до 2000 рік проживала в Царичанському районі Дніпропетровської області, а після повернення на постійне місце проживання таке питання в селі вже не ставилось.

Наприкінці 2015 року вона дізналася, що має право на земельну ділянку (пай), однак Відділ Держгеокадастру у Софіївському районі Дніпропетровської області відмовив у визнанні права власності на земельну частку (пай), надавши рекомендацію звернутися з цього питання до суду.

Просила суд: поновити строк, встановлений для захисту порушеного права; визнати за нею право на земельну частку (пай), як члена КСП «Деметра+» Софіївського району у розмірі 8,0 в умовних кадастрових гектарах, вартістю 201 297,23 грн.

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено, як в необґрунтованих.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2, від імені якої діє представник ОСОБА_3, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Так, суд не взяв до уваги, що згідно рішення загальних зборів в 1995 році всі члени колгоспу «Ленінський шлях» автоматично перейшли в члени КСП «Демертра+». При цьому, у ч. 3 п. 2.4. розділу 3 Статуту КСП «Демертра+» зазначено, що особи, які не подали заяви про вихід з господарства, зараховуються у члени підприємства автоматично з усією юридичною повнотою, що підтверджує факт членства позивача в КСП «Демертра+» та надає їй право на земельну частку (пай).

Заслухавши суддю-доповідача, представників позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та ОСОБА_5, які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, представника відповідача Софіївської районної державної адміністрації - Рамазанову Л.Е., яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила її відхилити, залишивши без змін рішення суду першої інстанції, як законне та обґрунтоване, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволені позову, суд виходив з відсутності правових підстав для визнання за ОСОБА_2 права власнсоті на земельну частку (пай), як члена КСП «Деметра+» Софіївського району, зважаючи на те, що згідно п. 2 Указу Президента України №720/95 від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям» право на земельну частку (пай) мають лише члени колективного сільськогосподарського підприємства, тоді як остання ніколи не була членом КСП «Деметра+».

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду з огляду на наступне.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на ї підтвердження; 3) які правовідносин сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Так, згідно зі ст.22 Земельного кодексу України 1990 року право власності на землю виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Відповідно до ст. 23 Земельного кодексу 1990 року право власності посвідчується державним актом. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству із зазначенням розміру земель, що перебувають у колективній власності громадян, до державного акту додається список цих громадян.

Відповідно до ст.7 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" від 14 лютого 1992 року земля є об'єктом права колективної власності підприємства, майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам, суб'єктом права власності у підприємстві є підприємство як юридична особа, а його члени - в частині майна, яку вони одержують при виході з підприємства.

Відповідно до п. 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективною сільськогосподарського підприємства сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними та має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Як вбачається з матеріалів справи,ОСОБА_2 прийнято в члени колгоспу «Ленінський шлях» Софіївського району Дніпропетровської області (протокол засідання загальних зборів колгоспників колгоспу «Ленінський шлях» №2 від 12 червня 1989 року), що підтверджується архівною довідкою архівного відділу Софіївської районної державної адміністрації Дніпропетровської області №224 від 30.11.2015 року (а.с. 16).

Згідно протоколу №1 загальних зборів членів колгоспу від 17.02.1995 року колгосп «Ленінський шлях» реорганізовано в колективне сільськогосподарське підприємство (КСП) «Деметра+», що підтверджується архівною довідкою №226 від 30.11.2015 року, виданою архівним відділом Софіївської районної державної адміністрації Дніпропетровської області (а.с. 18).

При цьому, згідно п. 1.1. Статуту КСП «Деметра+», прийнятого загальними зборами уповноважених членів КСП 17 лютого 1995 року, КСП «Деметра+» є правонаступником колгоспу «Ленінський шлях». Особи, які не подали заяви про вихід з господарства, зараховуються у члени підприємства автоматично з усією юридичною повнотою (а.с. 70-75).

Після реорганізації колгоспу «Ленінський шлях» в КСП «Деметра+» ОСОБА_2 продовжувала працювати в даному господарстві до 18 квітня 1996 року, що підтверджується копією трудової книжки на її ім'я від 08 січня 1987 року (а.с. 20).

07 лютого 1996 року КСП «Демерта+», на підставі рішення Софіївської районної ради народних депутатів від 27.07.1995 року №4-ХХІІ, отримано Державний акт НОМЕР_2 про колективну власність на 5342.9 гектарів для ведення сільськогосподарського виробництва, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №11. Додаток №1 до цього Акту містить список громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, і позивач ОСОБА_2 зазначена у ньому під порядковим номером НОМЕР_3 (а.с. 13-15).

Згідно листа відділу Держгеокадастру у Софіївському районі в списках до Державного акту на право колективної власності по колишньому КСП «Деметра+» Софіївської селищної ради Софіївського району Дніпропетровської області ОСОБА_2 значиться під порядковим номером НОМЕР_3. Сертифікований розмір земельної ділянки на право на земельну частку (пай) по колишньому КСП «Деметра+» на території Софіївської селищної ради становить 8,0 в умовних одиницях кадастрових гектарах, нормативна грошова оцінка земельної частки (паю) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташованої по колишньому КСП «Деметра+» Софіївського району Дніпропетровської області станом на 30.11.2015 року з урахуванням коефіцієнта індексації складає 201 297,23 грн. (а.с. 12).

Отже, ОСОБА_2 була членом КСП «Деметра+» Софіївської селищної ради Софіївського району Дніпропетровської області, та, відповідно до списку, що доданий до державного акта на право колективної власності на землю, у порядку визначеному п. 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 набула право на земельну частку (пай).

Згідно із ч. 1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на судовий захист оспорюваних або не визнаних прав.

Відповідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право власності є непорушним.

Статтею 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

У відповідності до ст. 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), зокрема розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості).

Сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів.

Відповідно до пунктів 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю.

Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Сертифікати на право на земельну частку (пай), є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Згідно п. 6 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 у разі виходу власника земельної частки (паю) з колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства за його заявою здійснюється відведення земельної ділянки в натурі в установленому порядку і видається державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку. Після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. У разі неприйняття сільською, селищною, міською радою чи райдержадміністрацією рішення (розпорядження) щодо коригування проекту або надання таких ділянок із земель резервного фонду питання вирішується у судовому порядку.

На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 щодо визнання за нею права власності на земельну частку (пай), як доведених, а також приймаючи до уваги, що реалізація цього права позивача не порушує прав свобод чи інтересів інших осіб.

Згідно ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

Як встановлено судом, КСП «Демерта+» отримано Державний акт НОМЕР_2 про колективну власність на землю 07 лютого 1996 року.

У зв'язку з виїздом на постійне місце проживання до Царичанського району Дніпропетровської області у період з квітня 1996 року по квітень 2000 року (а.с. 20-25) позивач не зверталася до державних органів із заявою про отримання земельної ділянки (паю).

У квітні 2000 року позивач повернулася до Софіївського району Дніпропетровської області, однак вважала, що втратила право на отримання земельної ділянки (паю), і лише в 2015 році за порадою юриста звернулася до відділу Держгеокадастру у Софіївському районі, де довідалася про внесення її до Додатку №1 до Державного акту на право колективної власності по колишньому КСП «Деметра+» Софіївської селищної ради Софіївського району Дніпропетровської області.

З урахуванням зазначених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_2 ще в лютому 1996 року могла довідатися про своє право на земельну ділянку (пай), однак, з причин, які визнано колегією суддів поважними, довідалася про це лише у 2015 році, та відразу ж звернулася до суду з даним позовом.

Згідно ч. 5 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту, а тому колегія суддів поновлює ОСОБА_2 строк, встановлений для звернення до суду за захистом порушеного права.

Представник третьої особи Відділу Держгеокадастру у Софіївському районі просив відмовити у задоволенні позовних вимог, застосувавши наслідки пропуску позовної давності (а.с. 46), однак це клопотання не може бути задоволено, адже згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови у позові у разі якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, а згідно з ч. 1 ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Враховуючи, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, суд при вирішенні справи неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, порушив норми матеріального та процесуального права, зазначене рішення суду підлягає скасуванню на підставі п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового про задоволення позову.

Згідно ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Таким чином, колегія суддів стягує відповідача на користь позивача ОСОБА_2 понесені та документально підтверджені судові витрати у розмірі 4 227,26 грн., із яких: 2012,98 грн. - судовий збір за подання позову до суду першої інстанції (а.с. 1), 2214,28 грн. - судовий збір за подання апеляційної скарги (а.с. 66).

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.п. 1, 3, 4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, від імені якої діє представник за довіреністю ОСОБА_3, - задовольнити.

Рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Софіївської районної державної адміністрації, треті особи Відділ Держгеокадастру у Софіївському районі, Софіївська селищна рада, Запорізька сільська рада, про визнання права на земельну частку (пай) - задовольнити.

Поновити ОСОБА_2 строк, встановлений для звернення до суду за захистом порушеного права.

Визнати за ОСОБА_2 право на земельну частку (пай), як члена КСП «Демтра+» Софіївського району у розмірі 8,0 в умовних кадастрових гектарах, вартістю 201 297 (двісті одна тисяча двісті дев'яносто сім) гривень 23 (двадцять три) копійки.

Стягнути з Софіївської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_2 судові витрати по справі у розмірі 4 227 (чотири тисячі двісті двадцять сім) гривень 26 (двадцять шість) копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: