_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/435/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2016 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

при секретарі Єгоровій Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 05.08.2015 року звернувся до Київського районного суду міста Одеси з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, в якому просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на свою користь грошові кошти за договором позики від 15.08.2012 року в сумі 2171748 гривень 40 копійок, що за курсом НБУ станом на 04.08.2015 року еквівалентно 100000 доларів США.

Позивач в обґрунтування позики посилається на те, що у 2012 року ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_1 з проханням надати йому в борг певну грошову суму. На дане прохання позивач погодився та передав відповідачу грошові кошти у сумі 100000 доларів США. Передача грошових коштів була оформлена відповідною розпискою про отримання грошових коштів, яка була написана відповідачем власноруч, а під час її складання та підписання були присутні свідки. Строк повернення грошових коштів був встановлений до 15 вересня 2012 року. Оскільки відповідач не повернув надану позивачеві грошову суму, після спливу строку встановленого в розписці, ОСОБА_1 звернувся до нього з проханням прояснити ситуацію, що склалась та повернути борг, ОСОБА_2 запевнив ОСОБА_1, що через тимчасові проблеми він на даний момент не в змозі з ним розрахуватись, але зобов'язався виправити дану ситуацію в найкоротший строк. Надалі ОСОБА_1 знову звернувся до відповідача з вимогою повернути йому грошові кошти, що слугували предметом позики, однак відповідач розпочав переховуватися від нього, він постійно уникав розмов з позивачем, не відповідав на телефонні дзвінки, ховався від останнього, що фактично надало ОСОБА_1 підстави вважати, що він взагалі не збирається повертати позичені ним грошові кошти. Отже, ОСОБА_2 порушив умови договору та всіма способами намагається уникнути повернення грошової суми, що була надана йому в позику. Таким чином, загальний борг відповідача перед позивачем на підставі розписки від 15.08.2012 року складає 2171748 гривень 40 копійок.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 заперечила щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що розписка на яку посилається позивач не є договором позики, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 такий договір не укладався. Також стверджувала, що ОСОБА_2 саме за договором позики у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 100000 доларів США не позичав. Представник відповідача пояснила, що не знає чому ОСОБА_2 у листі, який позивач називає розпискою зазначив, що він зобовязується повернути грошові кошти до 15.09.2012 року, та їй також не відомо чи були між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 інші договірні зобовязання чи ні.

Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим задоволенню.

Судом встановлено, що правовідносини по справі є цивільно-правовими та врегульовані Цивільним Кодексом України.

Як встановлено у судовому засіданні, 15 серпня 2012 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали розписку, згідно якої ОСОБА_2 зобовязався повернути ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 100000 доларів США строком до 15.09.2012 року, що підтверджується розпискою укладеною між сторонами (а.с.5).

На підтвердження зобовязань відповідача, позивачем був наданий до суду для огляду оригінал вказаної розписки від 15.08.2012 року, написаної відповідачем власноручно.

Під час розгляду справи, судом були допитані свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які пояснили та підтвердили, що знають, що у ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 були договірні зобовязання по поверненню грошових коштів, які ОСОБА_2 позичав у ОСОБА_1 для розвитку підприємницької діяльності (бізнесу), а також бачили, як ОСОБА_2 складав та підписував розписку.

Дані обставини у судовому засіданні також підтвердив особисто позивач ОСОБА_1

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч.1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Згідно пояснень позивача, свої зобовязання він виконав у повному обсязі, а саме передав відповідачу гроші у розмірі 100000 дол. США, а відповідач зобовязався повернути гроші в строк, однак свої зобов`язання не виконав, гроші не повернув.

Наявність у позивача оригіналу розписки свідчить про неповернення боргу відповідачем.

Суд приймає дану розписку в якості належних та допустимих доказів виникнення боргового зобовязання, так як відповідач даний факт жодним чином не спростував.

Поняття позикових відносини і договору позики визначаються положеннями глави 71 ЦК України.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (частина перша статті 207 ЦК України).

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, якій посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження зобовязань відповідача позивачем була надана боргова розписка.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок .

За ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. ст. 58-59 ЦПК України докази по справі повинні бути належними та допустимими, та не грунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Факт неповернення боргу підтверджується тим, що борговий документ (розписки) перебувають у позивача, так як, відповідно до ч.3 ст. 545 ЦК України, тільки наявність боргового документу у боржника підтверджує виконання їм свого обовязку.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що у відповідача виникли боргові зобовязання у відповідача. Між сторонами укладено розписку у письмовій формі, зміст якої підтверджує факт передачі позикодавцем грошової суми позичальнику, яку позичальник зобовязався повернути, та підтверджує факт отримання останнім цих коштів, тобто між сторонами було укладено договір позики.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною першою статті 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Суд, вивчивши матеріали справи, доходить до висновку, що в справі мається достатньо доказів для ухвалення рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованості за договором позики від 15.08.2012 року в сумі 2171748 гривень 40 копійок, що за курсом НБУ станом на 04.08.2015 року еквівалентно 100000 доларів США.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в сумі 3654 гривні 00 копійок.

Стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати з оплати судового збору у розмірі 3654 гривні 00 копійок.

Керуючись ст. ст. 11, 60, 61, 88, 212- 215, 294 ЦПК України, ст. ст. 526, 625, 1046, 1049 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором позики від 15.08.2012 року в сумі 2171748 (два мільйона сто сімдесят одна тисяча сімсот сорок вісім) гривень 40 (сорок) копійок, що за курсом НБУ станом на 04.08.2015 року еквівалентно 100000 (сто тисяч) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 3654 (три тисячі шістсот пятдесят чотири) гривні 00 копійок.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особи, які не приймали участь під час проголошення рішення суду протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий Калініченко Л. В.