Дата документу 01.02.2016
справа № 320/7496/15-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
01 лютого 2016 року. м. Мелітополь
Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді: Пономаренко Л.Е.,
при секретарі: Воробйовій В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми за договором позики,
Позивачка звернулася до суду з позовом в якому просить: стягнути з відповідача на її користь суму боргу у розмірі 3000грн., три відсотка річних від простроченої суми боргу в розмірі 67грн.50коп., судові витрати у розмірі 243.60 грн. та витрати за юридичні послуги.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 31 липня 2014року між нею, ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики. Згідно з досягнутою між нею та відповідачем ОСОБА_2 домовленістю, вона передала, а він отримав від неї в борг грошову суму в розмірі 3000грн. На підтвердження отримання від неї вищевказаної суми відповідач надав їй розписку, яка була написана і підписана ним власноруч. У розписці відповідач зазначив строк повернення грошей - до 31.11.2014, але до теперішнього часу відповідач не виконав взяті на себе зобовязання. Невиконання відповідачем своїх зобовязань приводить до порушення її прав, тому вона змушена звернутися до суду з цим позовом.
Позивачка у судове засідання не з'явилася. Від неї на адресу суду надійшла заява про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обємі, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач у судове засідання не з'явилася, з невідомої суду причини, про день слухання справи був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення, про причини неявки суд не сповістив.
Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, в зв'язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи 31 липня 2014року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого позичальник ОСОБА_2 позичив у позикодавця ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 3000грн., яку зобов'язався повернути в строк до 31 листопада 2014 року, що підтверджується розпискою від 31 липня 2014року./а.с.6/
Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
В силу ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст. 1049 ЦК України: позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до договору позики позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві суму позики до 31 листопада 2014 року.
Відповідно до ст.. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк ( термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( термін).
Судом встановлено, що у вказаний в договорі строк, борг позивачу не було повернуто, чим було порушено його права.
Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за договором позики в розмірі 3000грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.
Крім того, відповідно до п.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Не виконавши зобовязання щодо своєчасного повернення грошової позики до 31 листопада 2014 року, відповідач продовжує користуватися грошима позивача, таким чином, позивач обґрунтовано просить стягнути з відповідача відсотки за користування позикою.
Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Пунктом 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України визначено, що до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.
Згідно зі ст. ст. 84, 88 ЦПК України та ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.
Разом з тим склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Згідно роз'яснень у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а її у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.
Відповідно ст.88 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені квитанцією в матеріалах справи судові витрати в сумі 243,60грн (а.с.1).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст.10, 60, 212- 215,224-226 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми за договором позики задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте Мелітопольським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги через Мелітопольський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.Е.Пономаренко