Справа № 236/341/16-ц
01 квітня 2016 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:
головуючого-судді Бікезіної О.В.,
за участю: секретаря Макєєвої Ю.О.,
позивача ОСОБА_1,
представника третьої особи Голєва С.І.,
прокурора Городницької А.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лиман цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа орган опіки та піклування Краснолиманської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -
15.02.2016 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовною заявою до ОСОБА_3, третя особа: орган опіки та піклування Краснолиманської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.
До участі у справі допущено прокурора Слов'янської місцевої прокуратури Донецької області за відповідною заявою від 29.03.2016 року №83-2722 вих.16, оскільки зазначена справа стосується соціальних прав та правового статусу малолітньої дитини (а.с.86).
В обґрунтування поданої заяви заявник вказує, що її рідна донька ОСОБА_4 з 23.02.2005 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 Від шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. В червні 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 припинені шлюбні відносини, донька з онуком почали проживати разом з нею за адресою: АДРЕСА_1. За весь цей час батько життям дитини не цікавився, не спілкувався з ним, не приймав участі у його вихованні, матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав.
ІНФОРМАЦІЯ_2 її донька ОСОБА_4 померла. Відповідач на похованні не був.
Онук продовжує проживати з нею, у них склалися добрі взаємовідносини, вона займається його вихованням та навчанням, дитина повністю перебуває на її утриманні.
Де знаходиться відповідач їй не відомо.
Оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, просить позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо його малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути з відповідача аліменти в розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення ним повноліття, починаючи з 15.02.2016 року.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні, навела доводи аналогічні викладеним в позовній заяві. Пояснила, що з літа 2015 року відповідач життям і здоров'ям дитини взагалі не цікавиться, матеріальної допомоги не надає, навіть жодного разу не зателефонував сину.
Просила позов задовольнити, позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо його малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути з відповідача аліменти.
Відповідача ОСОБА_3 відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду цивільної справи (а.с. 83-84), через оголошення в пресі. Оголошення про виклик відповідача опубліковано в газеті «Урядовий Кур'єр» від 18.03.2016 року №52. Однак відповідач в судове засідання не прибув, про наявність поважних для цього причин суд не повідомив, заперечень проти вимог позивача не висунув.
З огляду на це, суд вважає за можливе здійснювати заочний розгляд цієї цивільної справи за правилами гл. 8 розділу ІІІ ЦПК України.
В судовому засіданні представник третьої особи - органу опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області ОСОБА_2 (який діє за довіреністю) вважав, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення. Пояснив, що відповідач ОСОБА_3 до органу опіки та піклування не звертався. В теперішній час дитина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешкає за адресою: : АДРЕСА_1 разом з бабусею - позивачем по справі. Комісією були обстежені умови проживання родини за цією адресою, встановлено, що позивачем створені всі умови для проживання дитини, стосунки в родині добрі. Оскільки батько ОСОБА_3 повністю свідомо відсторонився від виконання своїх батьківських обов'язків, орган опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області підготував відповідний висновок щодо доцільності позбавлення його батьківських прав відносно дитини ОСОБА_5.
Прокурор Городницька А.І. позовні вимоги визнала обґрунтованими, висловила думку що вони підлягають до задоволення.
Свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7 (кожна окремо) судові пояснили, що тривалий час знають позивача. Ще при житті ОСОБА_4, онук - ОСОБА_5 часто перебував у бабусі, між ними склалися теплі, дружні стосунки. Дитина дуже прив'язана до бабусі, особливо після смерті матері. Позивач створила для онука всі необхідні умови. З а фахом є педагогом. З часу коли мати хлопчика померла та дотепер вони жодного разу не бачили батька - ОСОБА_3 Хлопчик навіть про нього не згадує.
Суд, вислухавши позивача, представника третьої особи, прокурора, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Як передбачено ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК).
Згідно ч. 1 ст. 39 ЦПК України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом.
Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 є дочкою ОСОБА_1 - позивача по справі, що підтверджується свідоцтвом про її народження НОМЕР_2 (а.с.11).
Відповідно до свідоцтва про одруження НОМЕР_3, яке видане відділом реєстрації актів цивільного стану Краснолиманського міського управління юстиції Донецької області 23.02.2005 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 23.02.2005 року уклали шлюб (а.с.14).
Відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_4, яке видане відділом реєстрації актів цивільного стану Краснолиманського міського управління юстиції Донецької області 21.05.2005 року ОСОБА_4 є матір'ю, а ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12).
ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Москва Російської Федерації, що підтверджується свідоцтвом про смерть, що його видано Хорошевським відділом ЗАЦС Управління ЗАЦС Москви 19.11.2015 року, актовий запис №8613 (а.с.15).
Дитина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає разом з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1, знаходиться на утриманні бабусі навчається в Краснолиманській ЗШ І-ІІІ ступенів №2 з 2013 року. Вказана квартира є приватизованою (а.с.17-19).
ОСОБА_1 працює вчителем Краснолиманської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату №34 (а.с.24, 33), отримує пенсію за віком (а.с.23,25), позитивно характеризується, як за місцем проживанням, так і за місцем роботи (а.с.22, 27).
За повідомленням вчителів мати ОСОБА_4 займалася вихованням сина, батько жодного разу в школі не з'являвся, долею сина не цікавився. Після смерті матері вихованням хлопчика займається його бабуся ОСОБА_1, батько жодного разу навіть не зателефонував вчителю щоб довідатися про життя, навчання та здоров'я дитини (а.с. 26).
ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 9 зворот), проте за вказаною адресою не проживає, що підтверджується відповідними актами та довідкою (а.с.28, 29, 30).
Відповідно до положень Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою ВР від 27.02.1991 року № 789-ХІІ) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Держави - учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Дитина з моменту народження має право на піклування своїх батьків.
Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.
У відповідності до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Відповідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
В судовому засіданні встановлено, що з літа 2015 року ОСОБА_3 дитину не відвідував, не телефонував, життям і здоров'ям не цікавився, що підтверджується характеристикою на дитину (а.с.26), характеристикою на ОСОБА_1 (а.с.27), актом обстеження умов проживання (а.с.21).
Відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:
1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;
2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини;
3) жорстоко поводяться з дитиною;
4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;
5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;
6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні матір'ю, батьком обов'язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, не зважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов'язки.
Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
Ухилення від виконання обов'язків по вихованню дитини знайшло повне відображення в поведінці відповідача, який тривалий час не піклується ані про фізичний, ані про духовний розвиток дитини. Таким чином, відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, які покладені на нього Конституцією України та сімейним законодавством, бо має змогу їх виконувати. При цьому судом не встановлено, що відповідачу будь-хто чи щось перешкоджало належним чином виконувати свої батьківські обов'язки.
Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Як вбачається з висновку №01 від 17.01.2016 року органу опіки і піклування Кранолиманської міської ради «Про можливість позбавлення батьківських ОСОБА_3 відносно його малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1», орган опіки і піклування Краснолиманської міської ради вважає можливим позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно його малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.20). Суд погоджується з даним висновком.
Суду надані достатні докази, що відповідач ОСОБА_3 злісно ухилявся і продовжує ухилятися від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, в наслідок чого, суд приходить до висновку, що позбавлення відповідача батьківських прав не буде суперечити правам та законним інтересам дитини.
Щодо вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини, суд вважає, що вони також обґрунтовані та підлягають до задоволення з огляду на наступне.
Обов'язок батьків по утриманню дитини до досягнення нєю повноліття закріплений в ст. 180 СК України.
Згідно зі ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Виходячи з наданих суду матеріалів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини є законними, обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню.
Тому, враховуючи матеріальне становище відповідача, який є особою працездатного віку, інших осіб на утриманні не має, суд дійшов висновку про те, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання його неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно,але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до її повноліття, в період з дня подачі позовної заяви, тобто, з 15 лютого 2016 року.
Допустити в порядку ст. 367 ЦПК України негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
З приводу вимоги позивача про відшкодування понесених ним судових витрат суд зазначає таке. Згідно із ст. 79 ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. ОСОБА_1 при поданні позову сплачено в дохід держави судовий збір у розмірі 551,21 грн., що підтверджено наданою позивачем квитанцією від 27.01.2016 року (а.с.2).
А також відповідно до п. 6 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов"язаних з розглядом судової справи, належать витрати, пов"язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Оплату публікації оголошення в пресі в сумі 420,00 грн. було здійснено позивачем, що підтверджується квітанцією від 14.03.2016року (а.с.85-86).
За цих обставин суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми судового збору, а також суму витрат, пов"язаних з публікацією оголошення в пресі про виклик відповідача.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. За таких підстав, з урахуванням задоволення позовних вимог про стягнення аліментів, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,20 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 150, 164, 180-183, Сімейного Кодексу України, ст. ст. 60, 209, 214, 212-215, 224, 367 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа орган опіки та піклування Краснолиманської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, (останне відоме місце проживання за адресою: АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_1) батьківських прав щодо його малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження НОМЕР_4, яке видане відділом реєстрації актів цивільного стану Краснолиманського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 95).
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, (останне відоме місце проживання за адресою: АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_1) аліменти на користь органу опіки та піклування Лиманської міської ради на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення ним повноліття, починаючи з 15.02.2016 року.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, (останне відоме місце проживання за адресою: АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1) суму судового збору в розмірі 551,21 грн. (п"ятсот п"ятдесят одну гривню двадцять одну коп.) та витрати щодо публікації оголошення в пресі про виклик відповідача в розмірі 420 грн. (чотриста двадцять гривень).
Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Рішення суду набирає законної сили у випадку неподання заяви відповідачем про перегляд щодо нього заочного рішення та неподання позивачем апеляційної скарги.

Відповідач протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення може подати до Краснолиманського міського суду Донецької області заяву про перегляд цього заочного рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається позивачем до апеляційного суду Донецької області через Краснолиманський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений 04.04.2016 року.

Суддя -