АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8816/16 Справа № 174/358/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Бараннік О.П.
Категорія 53/54
29 грудня 2016 року
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
2016 рік грудень 29 дня Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :
головуючого - Бараннік О.П.,
суддів - Пономарь З.М., Посунся Н.Є.,
при секретарі - Самокиша О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2016 року за позовною заявою ОСОБА_2 до Державного підприємства «Обєднана гірничо-хімічна компанія» в особі філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат ДП «ОГХК» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -
В С Т А Н О В И Л А :
У червні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до Державного підприємства «Обєднана гірничо-хімічна компанія» в особі філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» про визнання наказу про звільнення з роботи незаконним, поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу та оплату за спричинений незаконним звільненням моральну шкоду, посилаючись на те, що він працював водієм автотранспортних засобів відділення вантажно-пасажирського транспорту дільниці спеціалізованого та вантажно-пасажирського транспорту гірниче-транспортного виробництва філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» Державного підприємства «Обєднана гірничо-хімічна компанія», яке з 08.12.2016 року відповідно до наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України № 1913 від 15.11.2016 року перетворено на Публічне акціонерне товариство «Обєднана гірничо-хімічна компанія» / далі по тексту філія «ВГМУ» ПАТ «ОГХК» / з 2005 року, а до цього працював на різних посадах цього підприємства.
Наказом № 499-п від 13.06.2016 року позивач звільнений з займаної посади за пунктом 7 статті 40 КЗпП України за появу на роботі в нетверезому стані, з чим він не погоджується і у звязку з чим вимушений був звернутись з даним позовом до суду, оскільки його обстеження на алкогольне спяніння було проведено на території підприємства, а офіційного обстеження на зміст алкоголю в крові він не проходив і ніким в медичний заклад не направлявся, письмового пояснення він також не надавав і від нього його ніхто не вимагав.
В уточненій позовній заяві ОСОБА_2 просив поновити його на роботі на посаді водія автотранспортних засобів відділення вантажно-пасажирського транспорту дільниці спеціалізованого та вантажно-пасажирського транспорту гірниче-транспортного виробництва філії «ВГМК» ПАТ «ОГХК», стягнути з ПАТ «ОГХК» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13.06.2016 року до дня поновлення на роботі та понесені витрати по справі.
Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на частково не обґрунтовані висновки суду та частково невірно встановлені фактичні обставини справи, просив рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його вимоги.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.
Суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, перевірив доводи сторін та давши їм належну правову оцінку обґрунтовано, згідно з матеріальним та процесуальним законом постановив рішення, яким відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2.
Доводи ОСОБА_2 про часткову необґрунтованість рішення суду та частково неправильно встановлені фактичні обставини справи, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, виходячи з наступного.
Як видно з матеріалів справи, 05.06.2016 року о 15 годині 40 хвилин працівниками воєнізованої охорони затриманий водій автобусу ПАЗ, державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_2, який на робочому місці перебував у стані алкогольного спяніння. За результатами медичного обстеження ОСОБА_2 у медично-санітарній частині комбінату у видихуваному ним повітрі виявлено вміст алкоголю 2.44%. Від запропонованої пропозиції проїхати до Вільногірської міської лікарні для здачі аналізів на вміст алкоголю в крові ОСОБА_2 відмовився.
Таким чином, з огляду на викладене, а також на те, що відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться у пункті 25 постанови від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне спяніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так й іншими видами доказів, яким суд має дати відповідну оцінку, судова колегія вважає, що вирішуючи спір між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обємі зясував права та обовязки учасників спору, обставини справи, перевірив доводи сторін та давши їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону.
Суд не допустив порушень матеріального та процесуального права, які могли б тягнути за собою скасування рішення.
Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.
Рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2016 року залишити без змін.
У хвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але на неї може бути принесена касаційна скарга протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.
Головуючий :
Судді :