"22" березня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва
у складі: головуючого судді Ластовки Н.Д.,
при секретарі Фузік Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування збитків, -
ОСОБА_1, звертаючись з позовом до суду, просить стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь позивача: суму сплачених нарахованих процентів за користування кредитом, що складає 66 448,90 доларів США; суму сплачених підвищених процентів у розмірі 22,34 доларів США; суму не сплачених відсотків по кредиту, що становить 21 013,35 доларів США; суму поточних нарахованих відсотків, що складає 218,16 доларів США; суму щомісячних платежів за кредитом, що становить 42 412,92 доларів СЩА; суму, потрачену на страхування заставленого майна, що складає 5 160,81 грн.; витрати на правову допомогу, які становлять 20 300,00 грн., а також позивач просить звільнити його від сплати судового збору, посилаючись на скрутний матеріальний стан.
Позивач мотивує свої вимоги тим, що 25.03.2008 року відповідач ОСОБА_2 отримала від позивача ОСОБА_1 в позику 95 380,08 доларів США для власних потреб, про що свідчить відповідна розписка-зобов'язання від 01.05.2009 року. Передані відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти були надані позивачу ОСОБА_1 на виконання умов Кредитного договору № 051-2008-877 від 25.03.2008 року, укладеного з ВАТ „Універсал Банк". Під час укладення Договору позики, сторонами по справі було обумовлено повернення суми позики у строк до 25.03.2009 року. Розписку було складено 01.05.2009 року, тобто на момент прострочення відповідачем ОСОБА_2 грошового зобов'язання. Однак, за умовами Розписки передбачено сплату ОСОБА_2 позики, а в разі неможливості виконання зазначеного зобов'язання відповідач ОСОБА_3 зобов'язався сплатити всі щомісячні платежі за прострочення повернення коштів та можливі штрафні санкції згідно Договору, починаючи з 25.03.2009 року, таким чином, на думку позивача, виступивши поручителем за зобов'язаннями позичальника ОСОБА_2 Крім того Договором обумовлено повернення позики у повному обсязі у строк до 25.03.2010 року, однак станом на день звернення з даним позовом до суду кошти відповідачами повернуто не було. Разом з тим, позивачем зауважено, що відповідачем ОСОБА_4 було надано згоду його дружині ОСОБА_2 на укладення Договору позики з позивачем, що на думку останнього, свідчить про укладення Договору позики в інтересах сім'ї, а тому такий договір створює обов'язки для обох членів сім'ї. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23.04.2013 року з відповідача ОСОБА_2 було стягнуто суму тіла кредиту, однак дані кошти не сплачено позивачу, що позбавило останнього виконати зобов'язання перед ВАТ „Універсал Банк" по погашенню тіла кредиту та сплати відсотків за його користування згідно з умовами Кредитного договору № 051-2008-877 від 25.03.2008 року, наслідком чого є обов'язок позивача щодо сплати Банку підвищених відсотків за користування кредитом. Вищенаведені обставини, на думку позивача, є такими, що спричинили йому майнові збитки, у обсязі та розмірі, що є предметом даного спору. Крім того, позивачем зауважено, що порушення відповідачами свого зобов'язання щодо повернення позичених коштів та спричинення позивачу матеріальних збитків, змусило позивача звернутися за правовою допомогою та отримання юридичних послуг, вартість яких становить 20 300,00 грн., що мають бути відшкодовані відповідачами, як складова матеріальних збитків, завданих неправомірними діями останніх.
Крім того, позивач вважає, що такими неправомірними діями відповідачів йому завдано не тільки матеріальної, але й моральної шкоди, оскільки у зв'язку із неповерненнями відповідачами суми позичених коштів, відмовою у виконанні своїх договірних зобов'язань, позивач вимушений сплачувати значну суму грошових коштів на погашення кредиту, що є порушенням нормального життєвого укладу позивача, у зв'язку з чим позивач оцінює завдану йому моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн., яку просить стягнути солідарно з відповідачів у встановленому законом порядку.
Представник позивача ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, що містить зміст поданої позовної заяви.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчать поштові повідомлення, долучені до матеріалів справи, однак надала до суду письмові заперечення проти позову, долучені до матеріалів справи. (а.с. 107-112).
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать поштові повідомлення, долучені до матеріалів справи, про поважні причини неявки суд не повідомив.
Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать поштові повідомлення, долучені до матеріалів справи, про поважні причини неявки суд не повідомив.
На підставі ч.1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин, враховуючи думку представника позивача, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність учасників судового процесу на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення.
Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України)
Згідно з ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами.
Підстави виникнення цивільних прав та обов'язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів.
Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.
Під кредитними правовідносинами розуміють такі, що виникають з приводу надання (передачі, використання) грошових коштів на умовах повернення.
Згідно п. 4 ст. 1 Закону України „Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", фінансовий кредит - кошти, які надаються у позику юридичній або фізичній особі на визначений строк та під процент.
Відповідно до ст. 2 Закону України „Про банки та банківську діяльність", банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.
Кредитний договір є різновидом договору позички, тому до правовідносин, що виникають на його основі, застосовуються ті ж правила, що діють для договорів позички.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Як убачається з матеріалів справи, 25.03.2008 року між Відкритим акціонерним товариством „Універсал Банк" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 051-2008-877, згідно п.1.1. якого кредитор зобов'язується надати позичальнику на умовах цього Договору грошові кошти в сумі 95 380,00 доларів США, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 13,45% річних в порядку, на строк до 10.03.2024 року.
Згідно п. 1.1.1 Кредитного договору, за користування коштами понад встановлений строк (або термін погашення) нараховується процентна ставка в розмірі 40,35% річних. Розмір підвищеної процентної ставки за користування кредитом понад встановлені цим Договором терміни сплати щомісячних платежів застосовується до всієї простроченої суми основного боргу позичальника.
Згідно п. 3.2 кредитного договору, забезпеченням виконання зобов'язань позичальника за Договором щодо погашення кредиту, сплати процентів, комісій та інших платежів , передбачених цим Договором, можливих штрафних санкцій, є: іпотека нерухомого майна, розташованого: АДРЕСА_1; порука фізичної особи - ОСОБА_6.
За пунктом 3.3. кредитного договору, позичальник зобов'язується забезпечити на користь кредитора в акредитованій кредитором страховій компанії предмет іпотеки, переданий у забезпечення виконання зобов'язань позичальника за цим Договором, на умовах, визначених цим Договором. (а.с. 48-53)
25.03.2008 року між ТзДВ „Альянс Україна" та ОСОБА_1 укладено Договір добровільного комплексного страхування іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1, та встановлено вигодонабувача за Договором - ВАТ „Універсал Банк". (а.с. 66)
За даними виписки по рахунку від 25.03.2008 року Згідно полісу добровільного комплексного страхування іпотеки ОСОБА_1 сплачено на рахунок ТзДВ „Альянс Україна" страховий платіж у розмірі 1 730,00 грн. (а.с. 65)
09.11.2009 року між ЗАТ „СК „АХА Страхування" та ОСОБА_1 укладено Договір добровільного страхування майна громадян, предметом якого є квартира АДРЕСА_1, та встановлено вигодонабувача за Договором - ПАТ „Універсал Банк". (а.с. 67)
02.10.2012 року між ПАТ „СК „Українська страхова група" та ОСОБА_1 укладено Договір добровільного страхування заставного майна, предметом якого є квартира АДРЕСА_1, та встановлено вигодонабувача за Договором - ПАТ „Універсал Банк". (а.с. 69)
21.04.2009 року ВАТ „Універсал Банк" на адресу ОСОБА_1 надіслано письмову Вимогу № 057/062 про сплату простроченої заборгованості за Кредитним договором № 051-2008-877 від 25.03.2008 року у розмірі 97 169,62 доларів США. (а.с. 55)
08.06.2009 року ОСОБА_2 передано 600,00 доларів США у рахунок погашення щомісячного платежу за червень 2009 року, 1200,00 доларів США ОСОБА_6. (а.с. 59)
Відповідно до частини третьої ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.
Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб'єктивними і об'єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.
Преюдиційні обставини є обов'язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.
Так, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23.04.2013 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва, від 11.12.2013 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 суму боргу за договором позики від 26.03.2008 року в розмірі 809 540,82 грн., судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3 219,00 грн., а всього на загальну суму 812 759,82 грн.
Даним рішенням суду встановлено, що 26.03.2008 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 укладено договір позики грошових коштів, посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шупенею О.М.
Відповідно до умов договору позики грошових коштів від 26.03.2008 року, позикодавець ОСОБА_6 передає у власність позичальникові ОСОБА_2, грошові кошти в сумі 469 650,00 грн., що на момент оформлення договору еквівалентно за офіційним курсом НБУ 93 000,00 доларів США, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у строк до 25.03.2009 року. Грошові кошти, які є предметом цього договору, передані позикодавцем та одержані позичальником до підписання цього договору. Цей договір укладено за згодою чоловіка позичальника та за згодою чоловіка позикодавця, що підтверджено письмовими заявами останніх від 26.03.2008 року.
01.05.2009 року ОСОБА_2 написано розписку-зобов'язання на ім'я ОСОБА_1, відповідно до якої ОСОБА_2 підтверджено отримання 25.03.2008 року від ОСОБА_1 з рук в руки грошові кошти в сумі 93 000,00 доларів США для власних потреб. Вказану суму грошових коштів ОСОБА_1 на прохання ОСОБА_2 отримав у ВАТ „Універсал Банк" на своє ім'я під заставу своєї квартири. Згідно договору ОСОБА_2 взяла на себе зобов'язання повернути позику в сумі 93 000,00 доларів США до 25.03.2009 року. У зв'язку з неповерненням у строк до 25.03.2009 року позичених грошових коштів в сумі 93 000,00 доларів США, ОСОБА_2 взяла на себе зобов'язання та гарантувала повернення у найкоротший строк, але не пізніше 25.03.2010 року, в повному обсязі та безумовно погасити заборгованість. 01.05.2009 року ОСОБА_2 написано розписку-зобов'язання на ім'я ОСОБА_1, відповідно до якої ОСОБА_2 підтверджено отримання 25.03.2008 року від ОСОБА_1 з рук в руки грошові кошти в сумі 93 000,00 доларів США для власних потреб. Вказану суму грошових коштів ОСОБА_1 на прохання ОСОБА_2 отримав у ВАТ „Універсал Банк" на своє ім'я під заставу своєї квартири. Згідно договору ОСОБА_2 взяла на себе зобов'язання повернути позику в сумі 93 000,00 доларів США до 25.03.2009 року. У зв'язку з неповерненням у строк до 25.03.2009 року позичених грошових коштів в сумі 93 000,00 доларів США, ОСОБА_2 взяла на себе зобов'язання та гарантувала повернення у найкоротший строк, але не пізніше 25.03.2010 року, в повному обсязі та безумовно погасити заборгованість.(а.с. 57-58; 13-116; 117-119)
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18.12.2013 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг у розмірі 23 659,28 грн., судові витрати в розмірі 236,60 грн., а всього на загальну суму 23 895,88 грн.

Даним рішенням суду встановлено, що оскільки судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено факт наявних між ОСОБА_2 як боржником, з одного боку, та ОСОБА_6 як кредитором, яка вчиняла певні дії особисто та через свого чоловіка - ОСОБА_1, з другого боку, правовідносин позики, предметом яких є грошові кошти, отримані ОСОБА_2 в сумі 93 000,00 дол. США, дана оцінка розписці-зобов'язанню від 01.05.2009 року, як доказу отримання ОСОБА_2 грошових коштів 25.03.2008 року саме за договором позики грошових коштів від 26.03.2008 року, суд дійшов до висновку про необґрунтованість доводів позивача про наявність боргових зобов'язань ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 в сумі 93 000,00 дол. США на підставі розписки - зобов'язання від 01.05.2009 року.

Посилаючись на солідарний обов'язок ОСОБА_3 відповідати за зобов'язаннями ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 чи ОСОБА_6, позивач не довів той факт, що ОСОБА_3 є поручителем.

Пункт 8 розписки-зобов'язання від 01.05.2008 року, яким передбачено, що у випадку невиконання обов'язків ОСОБА_2 її спадкоємці ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зобов'язані повернути борг ОСОБА_1 чий ого спадкоємцям, не підтверджує факт укладення між сторонами договору поруки і не може бути підставою для висновку про те, що зобов'язання ОСОБА_2 забезпечене порукою.

З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про солідарне стягнення боргу в сумі 93 000,00 дол. США, що складає еквівалент 743 349, 00 грн. та 3% річних в розмірі 66 901, 41 грн. (а.с. 129-130)

Згідно положення ч.1, п.1 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України особа у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України особа).

Згідно зі ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

З огляду на положення ст. 22 Цивільного кодексу України особа для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Для застосування такого заходу відповідальності як відшкодування шкоди слід встановити як наявність у діях винної особи усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки), так і ступінь вини у розумінні статті 1193 Цивільного кодексу України.

Як визначено в статті 57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. (ч.1 ст.64 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги пояснення представника позивача, керуючи нормами законодавства, діючого на час виникнення спірних правовідносин, суд дійшов висновку про відсутність підстав у задоволенні вимог позивача ОСОБА_1 про солідарне стягнення з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на його користь: суми сплачених нарахованих процентів за користування кредитом, що складає 66 448,90 доларів США; суми сплачених підвищених процентів у розмірі 22,34 доларів США; суми не сплачених відсотків по кредиту, що становить 21 013,35 доларів США; суми поточних нарахованих відсотків, що складає 218,16 доларів США; суми щомісячних платежів за кредитом, що становить 42 412,92 доларів СЩА; суми, потраченої на страхування заставленого майна, що складає 5 160,81 грн., - оскільки судом встановлено, що грошові кошти, визначені позивачем як матеріальні збитки, спричинені позивачу неправомірними діями відповідачів, є сумою заборгованості позивача перед ПАТ „Універсал Банк" за Кредитним договором № 051-2008-877 від 25.03.2008 року, та суд не приймає до уваги доводи позивача про солідарне зобов'язання відповідачів на відшкодування грошових коштів у розмірі, що відповідає сумі його кредитної заборгованості та, відповідно, визначені позивачем як збитки, що утворились внаслідок невиконання відповідачами обов'язку щодо повернення позивачу позичених на підставі розписки-зобов'язання від 01.05.2009 року коштів у розмірі 93 000,00 доларів США, оскільки рішенням суду від 23.04.2013 року та рішенням суду від 18.12.2013 року встановлено відсутність боргових зобов'язань ОСОБА_2, а також відсутність поруки у таких зобов'язаннях ОСОБА_3, ОСОБА_4 в сумі 93 000,00 доларів США перед ОСОБА_1 на підставі розписки-зобов'язання від 01.05.2009 року, довівши факт наявності правовідносин за договором позики саме між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 Тому, з огляду на преюдиційний характер фактів, встановлених рішеннями суду, позивач ОСОБА_1 не є стороною вищезазначеного зобов'язання за договором позики, тому його невиконання відповідачем ОСОБА_2 як стороною цього договору, не може мати причинно-наслідковий зв'язок із підставами виникнення у позивача кредитної заборгованості перед ПАТ „Універсал Банк" згідно Кредитного договору № 051-2008-877 від 25.03.2008 року, предметом якого є грошові кошти, отримані ОСОБА_1 на споживчі цілі, ураховуючи, що відповідачі не є стороною досліджуваного Кредитного договору.

Згідно роз'яснень, наданих у Постанові Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.05.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

З огляду на вищевикладене, за встановленої судом відсутності елементів складу цивільного правопорушення та, відповідно, підстав для застосування відносно відповідачів такого заходу цивільно-правової відповідальності як стягнення збитків, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача моральної шкоди, встановивши відсутність факту вчинення з боку відповідачів протиправних діянь в розрізі даного спору.

Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування збитків є безпідставним та таким, що не підлягає до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 79 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, серед іншого, витрати на правову допомогу.

Судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. (ст.ст. 1, 3 Закону України „Про судовий збір")

Право на правову допомогу в Україні гарантовано ст. 59 Конституції України та ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно положень ч. 1, 3 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, що кореспондується із положеннями ст. 8 Закону України „Про судовий збір", суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, або звільнити від їх оплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до ст.ст. 4, 6 Закону України „Про судовий збір", судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Із позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати.

За подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Разом з тим, розмір мінімальної заробітної плати станом на 22.01.2014 року складає 1218,00 грн. Таким чином, керуючись положеннями статей 4, 6 Закону України „Про судовий збір", ураховуючи ціну позову та наявність у позовній заяві одночасно вимог майнового та немайнового характеру, позивачем підлягав до сплати судовий збір, сума якого мала становити 3 654,00 грн. та 243,60 грн., що не сплачені позивачем під час звернення з даним позовом до суду, вказуючи на скрутне матеріальне становище, у зв'язку з чим позивач просив суд звільнити його від сплати судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 Цивільного кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

З огляду на вищевикладене, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, ураховуючи правила процесуального розподілу судових витрат між сторонами під час ухвалення рішення суду, яким позов залишено без задоволення, - відсутні підстави для стягнення з відповідачів на користь позивача понесених останнім судових витрат на правову допомогу, що є складовою позовних вимог в розрізі даного спору.

Однак суд не вбачає підстав для звільнення позивача від сплати судового збору за позов, що містить одночасно вимоги майнового та немайнового характеру, оскільки досліджуваний в судовому засіданні позов є об'єктом справляння судового збору, позивачем не надано суду доказів звільнення його від сплати судового збору у встановленому законом порядку, та в матеріалах справи відсутні будь-які докази матеріальної неспроможності позивача щодо сплати судового збору у встановленому законом розмірі, ураховуючи, що позивачем зазначено про оплату ним витрат на правову допомогу у розмірі 20 300,00 грн., що є сумою, яка значно перевищує розмір судового збору, що підлягає позивачем до сплати за даний вид позовних вимог, тому з позивача ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3 654,00 грн. та 243,60 грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 3, 6, 11, 12, 14, 22, 611, 614, 623 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1-6, 8 Закону України „Про судовий збір", ст.ст. 3, 10, 57-61, 79, 82, 84, 88, 208-209, 212-215, 223-226, 232, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування збитків - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір на загальну суму 3 897,60 грн.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва, шляхом подання апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-ти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте Дніпровським районним судом м. Києва за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

С у д д я: