Номер провадження: 22-ц/785/1563/16
Головуючий у першій інстанції Донцов Д. Ю.
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Драгомерецького М.М.

суддів: Парапана В.Ф.,

Громік Р.Д.,

при секретарі: Томашевській К.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, представника

відповідача Головного управління Державної казначейської служби України в

Одеській області - Масалова П.В., та представника відповідача Головного

управління Державної фіскальної служби України в Одеській області -

Гусарова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області на заочне рішення Приморського районного суду м.Одеси від 04 лютого 2015 року за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби України в Одеській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

23 вересня 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до Головного управління Державної фіскальної служби України в Одеській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що в рамках кримінального провадження щодо службових осіб ТОВ "Південний електротехнічний завод" за ознаками злочину, передбаченого ч.5 ст. 191 КК України, ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси Кушніренко Ю. від 05 червня 2014 року надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1.

В ході проведення обшуку, позивач заявила слідчому з ОВС першого ВКР СУ ФР ГУ Міндоходів ОСОБА_10, про своє бажання скористатися правовою допомогою свого адвоката Осіпенко І.В., на що отримала неправомірну відмову.

Факт не допуску адвоката Осіпенко І.В. при проведенні обшуку було зафіксовано у акті.

Під час обшуку було вилучено предмети і документи, про що свідчить протокол обшуку від 17.06.2014 року.

ОСОБА_3 зазначає, що нею понесено витрати, пов'язані зі сплатою послуг за надання юридичної допомоги, пов'язаної з оскарженням дій слідчого та проведенням заходів, щодо повернення вилучених в ході обшуку речей, що склали 1400,00 грн., а також завдано їй моральну шкоду, яку вона оцінює у розмірі 100 000 гривень.

Представники відповідачів у судове засідання не з'явилися, про час та місце проведення судового засідання повідомлялися належним чином, про причини неявки своїх представників суду не повідомили.

Заочним рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 04 лютого 2015 року позов задоволено частково, стягнули з Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 1400 грн. та моральну шкоду в розмірі 500 грн.. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі ГУ ДКС України в Одеській області просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати або змінити рішення суду.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші.

Судом встановлено, що в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄДРДР за № 0000060 від 20 березня 2014 року щодо службових осіб ТОВ "Південний електротехнічний завод" за ознаками злочину, передбаченого ч.5 ст. 191 КК України, ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси Кушніренко Ю. від 05 червня 2014 року надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1.

17 червня 2014 року слідчим ОВС першого ВКР СУ ФР ГУ Міндоходів в Одеській області ОСОБА_10 на підставі вищезазначеної ухвали в житловому приміщенні ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1, було проведено обшук та вилучення предметів і документів, про що свідчить протокол обшуку від 17.06.2014 року.

Згідно з угодою про надання правової допомоги № 1-17/06/14 ОСОБА_3 доручила представлення її інтересів у кримінальному провадженні № 0000060 адвокату Осіпенко І.В. Згідно з протоколом обшуку від 17.06.2014 р. обшук проведено без участі захисника (представника) ОСОБА_3 - адвоката Осіпенка І.В.

Суд першої інстанції при винесенні рішення посилався на ч. 6 ст. 1176 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Однак вищевказана норма статті відсилає до загальних підстав відповідальності за завдану моральну шкоду, передбачені нормами ст. 1167 Цивільного кодексу України, відповідно до ч. 1 яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини та до норм ст. 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, а також відповідно до ст. 1172 Цивільного кодексу України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових/службових обов'язків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні (ст.23 ЦК України). Відсутність хоча б одного складового цивільного правопорушення виключає право позивача на відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до бюджетного законодавства органи ДФС є розпорядниками бюджетних коштів і уповноважені на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов'язань та здійснення видатків з бюджету.

Крім того, відповідно до положень ст. 9 Закону України «Про оперативно- розшукову діяльність», у випадках порушення прав і свобод людини або юридичних осіб в процесі здійснення оперативно-розшукової діяльності, а також у разі, якщо причетність до правопорушення особи, щодо якої здійснювались оперативно-розшукові заходи, не підтвердилась, Служба безпеки України, Міністерство внутрішніх справ України, спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади у справах охорони державного кордону, Управління державної охорони України, Державна податкова адміністрація України, центральний орган виконавчої влади з питань виконання покарань або розвідувальний орган Міністерства оборони України, розвідувальний орган спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у справах охорони державного кордону, Служба зовнішньої розвідки України зобов'язані невідкладно поновити порушені права і відшкодувати заподіяні матеріальні та моральні збитки в повному обсязі.

Статтею 3 Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» передбачено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

На виконання вимог вищевказаного Закону та Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 зі змінами та доповненнями, Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області здійснює безспірне списання коштів з рахунків боржника, які відкриті в органі Казначейства (стягнення конкретних сум з конкретних боржників).

Спеціальні підстави відшкодування шкоди за рахунок держави (за рахунок Державного бюджету України) передбачені Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Посилання суду першої інстанції на положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», яким передбачено право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, яке виникає у випадках, передбачених вищевказаним Законом, є невірним.

Так, ч.1 ст.1 цього Закону встановлено вичерпний перелік випадків, настання яких передбачає відшкодування шкоди, а саме: незаконне засудження, незаконне притягнення як обвинуваченого, незаконне взяття і тримання під вартою, незаконне проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконне накладення арешту на майно, незаконне відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

При цьому необхідно звернути увагу на положення ч.4 вищевказаної статті, в якій зазначається, що у випадках, зазначених у ч.1 ст.1 Закону, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду, а це означає, що дії вже визнані незаконними і не потребують додатково визнання вини за вищевказаними органами.

Стаття 2 віще зазначеного Закону встановлює випадки, на підставі яких виникає право на відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. При цьому, норми ст.2 повинні застосовуватися у сукупності з нормами ст.1 вищевказаного Закону, а саме право на відшкодування шкоди є наслідком незаконності у діях органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду, про що зазначається у ч.1- 1 ст.2 Закону, а саме право на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні (крім ухвали чи постанови суду про повернення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд) факту незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів.

Але, всупереч нормам вищевказаного Закону, незаконність у діях органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, яка повинна виражатися у недотриманні чи порушення цими органами встановлених законодавством певних правил і норм, не була встановлена.

Статтею 9 Закону України «Про оперативно розшукову діяльність» передбачено, що громадяни України та інші особи мають право у встановленому законом порядку одержати від органів, на які покладено здійснення оперативно-розшукової діяльності, письмове пояснення з приводу обмеження їх прав і свобод та оскаржити ці дії.

Проте, позивачем не надавалося до суду жодного судового рішення, яким би дії Головного управління державної фіскальної служби в Одеській області визнавалися незаконними, навпаки до матеріалів справи надано постанову від 29 квітня 2015 року про закриття кримінального провадження у зв'язку із відсутністю в діянні слідчого першого ВКР СУ ГУ ДФС України в Одеській області ОСОБА_10 складу кримінального правопорушення, передбчаченого ч. 1 ст. 374 КК України.

З огляду, на зазначенне посилання суду першої інстанції на норми вищевказаного Закону є хибними та не відповідають нормами чинного законодавства України та в матеріалах справи відсутні необхідні докази.

Крім того, стягнуті витрати на правову допомогу, які відшкодовані судом першої інстанції у розмірі 1400 гривень, позивачем не доведено оскільки не надано жодних належних доказів відповідно до норм цивільного законодавства, при цьому дій органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду незаконними визнані не було, тому підстав для відшкодування витрат на правовому допомогу відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» у суду відсутні.

У разі застосування вищевказаного Закону, позивачем повинно було б бути виконано вимоги ст. 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», відповідно до положень якої розмір відшкодованої шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 ст. 3 вищевказаного Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Жодного доказу щодо звернення до вищевказаних органів з приводу визначення розміру відшкодування втраченого заробітку відповідно до вимог Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».

Разом з тим, аналізуючи матеріали справи судова колегія зазначає, що позивачем взагалі не надаються будь-які документи, які підтверджують його право на відшкодування моральної шкоди, та які необхідні для дослідження у судовому засіданні за процесуальними нормами. Таким чином, позивач повинен довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Доказування підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 60 ЦПК України).

За таких обставин, позивачем не доведено причинно-наслідкового зв'язку між діями заподіювача та шкодою, на які посилається позивач, так як позивачем не надано жодних доказів того, що ця матеріальна та моральна шкода виникла внаслідок дій відповідачів, а також не доведено незаконності цих дій - жодного рішення суду або іншого акта, передбаченого законодавством України, якими б визналась незаконність дій Головного управління державної фіскальної служби в Одеській області позивачем представлено не було.

При таких обставинах, винесене рішення не може вважатися законним та обґрунтованим, так як воно ухвалене без повних і всебічно з'ясованих обставин, на які позивач посилався як на підставу своїх позовних вимог, без підтвердження їх належними та допустимими доказами.

Розглядаючи справу, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, не довів обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, а також суд порушив та неправильно застосував норми матеріального права, у зв'язку з чим, є підстави для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 303, п.2, 3 ч.1 ст.307, п.п. 3,4 ч.1 ст.309, ч.2 ст.314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області задовольнити, заочне рішення Приморського районного суду м.Одеси від 04 лютого 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби України в Одеській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області М.М. Драгомерецький

В.Ф.Парапан

Р.Д. Громік