Номер провадження: 22-ц/785/2204/16
Головуючий у першій інстанції Смаглій М. В.
Доповідач Варикаша О. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - судді - Варикаші О.Д.

суддів - Станкевича В.А.

- Ступакова О.А.

при секретарі - Желєзнову В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.01.2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання батька,-

встановила:

Позивач звернувся з вказаним позовом до суду (а. с. 1-5), в якому просив стягнути з ОСОБА_5 аліменти на утримання батька - ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів, починаючи з дати подання позову і довічно.

Свої позовні вимоги позивач, як зазначено в рішенні суду, обґрунтовував тим, що на даний час проживає один, отримує пенсію у розмірі 1 033 грн. щомісяця. Відповідач ОСОБА_5 є його донькою, більше дітей він не має. З серпня 2015 року він став непрацездатним, тобто пенсіонером за віком. Відповідачка матеріальну допомогу йому добровільно не надає.

В судовому засіданні в суді першої інстанції, як зазначено в рішенні суду, позивач просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач в судовому засіданні пояснила, що з позовними вимогами не згодна, позивач всіляко уникав від участі в її утриманні та вихованні, вона працює соціальним педагогом, її заробітна плата складає біля 2 000 грн. щомісяця, проживає з матір'ю, яка є пенсіонеркою, у позивача від першого шлюбу є син, просила в задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.01.2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що проживає за адресою: АДРЕСА_1, і/к НОМЕР_1, на користь ОСОБА_4 аліменти в розмірі 200 грн. щомісячно, починаючи з 03.11.2015 року. Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 243,60 грн. на користь держави.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.01.2016 року, в якій просить рішення суду від 12.01.2016 року змінити, ухваливши нове рішення, яким у позові про стягнення з неї аліментів на користь ОСОБА_4, відмовити, посилаючись на те, що суд при винесенні рішення не врахував її доводів, щодо ухилення ОСОБА_4 від своїх батьківських обов'язків по відношенню до неї.

В судовому засіданні ОСОБА_5 підтримала апеляційну скаргу. ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи від нього на адресу суду не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є зокрема: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з наступного.

Судом встановлено, щопозивач вдруге перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, спільне життя не склалося, у зв'язку з чим вони припинили шлюбні відносини. Від цього шлюбу має дитину - ОСОБА_5.

Позивач є пенсіонером, отримує пенсію в розмірі 1 033 грн., після розірвання шлюбу проживає один. З серпня 2015 року став непрацездатним, тобто пенсіонером за віком. Знаходиться в скрутному матеріальному становищі, донька ОСОБА_3 добровільно не допомагає позивачеві його утримувати, інших дітей та джерел доходів в нього не має, у зв'язку з чим він змушений звернутися до суду з позовом.

Відповідач працює соціальним педагогом, отримує заробітну плату у розмірі біля 2 000 грн. щомісяця, також на її утриманні знаходиться мати, з якою відповідачка проживає, яка також потребує допомоги, позивач всіляко уникав від участі в її утриманні та вихованні, з 1997 року не працював. Позивач має від першого шлюбу сина - ОСОБА_7, про що свідчить копія свідоцтва про народження від ІНФОРМАЦІЯ_3, яке видане відділом РАДСу Суворовського району м. Одеси, тому просить позовні вимоги залишити без задоволення.

Згідно наказу № 356-к від 04.09.2013 року, виданого Білгород-Дністровською міською радою Відділом освіти, відповідач ОСОБА_5 прийнята тимчасово на посаду соціального педагога та практичного психолога Білгород-Дністровської загальноосвітньої школи I-III ступенів № 6.

Позивач заперечував проти того, що у нього є ще одна дитина, але в ході судового засідання позивач зізнався, що дійсно від першого шлюбу має дитину - сина ОСОБА_7, який позивачу матеріальну допомогу не надає, тому позивач вважає, що у нього немає ще одної дитини.

На підставі вищевказаного, суд першої інстанції вважав, що достатнім та допустимим буде стягувати з відповідача аліменти на утримання батька в розмірі 200 грн. щомісяця, враховуючи майновий стан відповідача та те, що у позивача є ще дитина, яка повинна надавати йому матеріальну допомогу.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, з урахуванням майнового стану відповідача, суд першої інстанції вважав за необхідне задовольнити частково позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання батька, та за можливе стягнути з відповідача аліменти на користь позивача у розмірі 200 грн. щомісячно.

Саме цей розмір аліментів суд першої інстанції вважав достатнім та допустимим для стягнення аліментів, враховуючи всі обставини, матеріальний стан відповідача та те, що позивач має ще одну дитину, яка повинна надавати йому матеріальну допомогу.

За таких обставин, суд першої інстанції, керуючись ст. ст. 202, 205 СК України, ст. ст. 10, 60, 88, 212, 213, 215 ЦПК України, частково задовольнив позов ОСОБА_4 та стягнув з відповідачки судовий збір на користь держави.

Однак, судова колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки суд першої інстанції дійшов таких висновків неповно з'ясувавши обставини по справі, з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Так відповідно до Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини (ст. 141 СК України).

Батьки зобов'язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини , піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток , забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя , поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 СК України).

Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України).

Проте, в судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач ухилявся від виконання своїх батьківських обов'язків відносно відповідачки.

Так судом встановлено, що відповідачка є донькою позивача (а. с. 6).

Після розірвання шлюбу в 2004 році між ОСОБА_4 (позивач) та ОСОБА_6, відповідачка залишилася проживати з матір'ю, виховувалася останньою та перебувала на її утриманні.

Позивач матеріальної допомоги на утримання відповідачки не надавав, чим ставив сім'ю в край важке матеріальне положення, що встановлено рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14.09.2004 року та не підлягає доказуванню відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, яким з позивача стягнуті аліменти на утримання відповідачки в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу до повноліття відповідачки (а. с. 39).

Продовжуючи ухилятися від виконання своїх батьківських обов'язків щодо утримання неповнолітньої відповідачки, позивач в судовому порядку ставив питання про звільнення його від сплати аліментів на утримання неповнолітньої відповідачки, в чому йому було відмовлено рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27.04.2006 року (а. с. 40-41), яким встановлено, що вимоги позивача про звільнення його від сплати аліментів є необґрунтованими.

Однак, позивач ухилявся від утримання неповнолітньої відповідачки та сплати аліментів в повному обсязі, в зв'язку з чим на час досягнення відповідачкою повноліття у нього виникла та продовжує існувати заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 11 422 грн. 48 коп., що підтверджується листом ВДВС Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області № 03-53900 від 17.12.2015 року (а. с. 42), докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

Крім того, матеріалами справи підтверджується, що позивачем на утримання неповнолітньої відповідачки в примусовому порядку сплачувалися аліменти в незначних сумах менше 100 грн., а інколи навіть 17 грн. на місяць (а. с. 44).

Також в матеріалах справи відсутні та суду апеляційної інстанції позивачем не надані будь-які докази, що позивач приймав участь у вихованні відповідачки, таку участь у її вихованні позивача відповідачка заперечує, що вбачається також з її заперечення на позовну заяву (а. с. 35-38).

Відповідно до ст. 204 СК України , дочка, син можуть бути звільнені судом від обов'язку утримувати матір, батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків.

У виняткових випадках суд може присудити з дочки, сина аліменти на строк не більш як три роки.

Як роз'яснено в п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв'язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред'явлено позов про стягнення аліментів, зобов'язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов'язків щодо них (ст. 204 СК).

За таких обставин, та враховуючи, що в ході розгляду справи судом не встановлено виняткових випадків, в яких суд може присудити аліменти відповідно до ст. 204 СК України, відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача щодо стягнення з відповідачки аліментів на його утримання, оскільки в судовому засіданні встановлено ухилення позивача від виконання своїх батьківських обов'язків стосовно відповідачки, на що суд першої інстанції помилково не звернув уваги.

Доводи позивача у відповіді на заперечення проти позову (а. с. 48-53) щодо виховання та утримання відповідачки не підтверджуються відповідними доказами.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України , повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Проте, в матеріалах справи відсутні переконливі докази, що позивач потребує матеріальної допомоги в розумінні ч. 1 ст. 202 СК України, такі докази не надані і суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, на підставі наведеного, судова колегія частково погоджується з апеляційною скаргою, враховуючи її резолютивну частину, та вважає, що рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.01.2016 року необхідно скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Керуючись ст. ст. 304, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.01.2016 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області О.Д. Варикаша

В.А. Станкевич

О.А. Ступаков