РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2016 м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

у складі: головуючого судді - Світлик О.М.

при секретарі судового засідання - Гайданці Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ужгород цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2, в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_1 до ОСОБА_3, з участю залученого в порядку ст. 45 ЦПК України органу опіки та піклування Ужгородської районної державної адміністрації, про стягнення аліментів на утримання дитини та на утримання дружини, стягнення коштів на лікування дитини, встановлення місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, ОСОБА_2, в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_1 23.12.2015 року звернулися в суд з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, встановлення місця проживання дитини, стягнення аліментів на утримання дитини та на утримання дружини, стягнення коштів на лікування дитини.

25.12.2015 року ОСОБА_1, в тому числі як законний представник ОСОБА_2, подала заяву про зменшення позовних вимог, виключивши з прохальної частини вимогу про розірвання шлюбу. Свій уточнений позов мотивує тим, що 08 серпня 2014 року між нею, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та відповідачем по справі ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, укладено шлюб, який зареєстрований виконкомом Холмківської сільської ради Ужгородського району, Закарпатської області, що підтверджується свідоцтвом про одруження НОМЕР_4, актовий запис № 38.

Зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_3 від шлюбу у них народилася донька ОСОБА_2.

Пояснює, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини, в тому числі і сімейні обов'язки.

Вказує, що відразу після укладення шлюбу відношення ОСОБА_3 до неї різко змінилось на зневажливе, останній взагалі не дбав ні про забезпечення сім'ї, ні про сімейні стосунки, ОСОБА_3 влаштовував сварки, при тому взагалі не зважав на вагітність, не підтримував дружину ні морально, ні матеріально. За весь час її вагітності єдиною матеріальною допомогою відповідача був заплачений ним у першому триместрі вагітності медичний рахунок в розмірі 120 грн.

Також вказує, що під час вагітності нею були здійснені із обов'язкових наступні медичні обстеження: ПП Медичний центр «ІНТЕРСОНО» додаток № 1 до Договору «Про надання медичних послуг» № 57660 від 08.12.2014 р.», перелік отриманих 05.02.2015 р. платних пічних послуг на суму 170,00 грн., медична лабораторія «Сінево» замовлення від 09.02.2015 р. на суму 130 грн.

Вважає, що така поведінка чоловіка суперечить нормам чинного Сімейного кодексу України, зокрема, статті 75, якою встановлено, що, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного та статті 84 цього Кодексу, якою встановлено, що дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності.

Внаслідок поведінки чоловіка ОСОБА_3 у грудні 2014 року вона вимушено повернулась проживати до батьківської оселі, де по сьогодні проживає разом із новонародженою донькою, своїми батьками та рідним братом.

Також зазначає, що із відомих їй обставин відповідач був працевлаштований спочатку в Україні (повар кафе «Дольче» м. Ужгород), після цього працював за кордоном (Угорська республіка, м. Будапешт).

Вказує, що не бажаючи виконувати сімейні обов'язки та покращувати сімейні відносини ОСОБА_3 звів спілкування з нею в основному до телефонного в грубій та принизливій формі. Чергове таке телефонне звернення чоловіка ОСОБА_3 до неї спровокувало її емоційний стрес, який став причиною передчасних важких пологів, які у свою чергу стали причиною значних додаткових витрат як на її лікування, так і на лікування їхньої новонародженої доньки, про що свідчать додані до матеріалів справи накладні.

Зазначає, що із самого народження доньки батько ОСОБА_3 не цікавиться її здоров'ям, добровільно відмовляється виділяти кошти на її утримання, а саме: на придбання одягу, продуктів харчування, медикаментів тощо, відповідно ухиляється від покладеного на нього cт. 180 Сімейного кодексу України обов'язку утримувати свою дитину.

Вказує, що наразі донька проживає з нею і знаходиться на її утриманні, про що також свідчать розрахункові документи, додані до матеріалів справи.

Також за твердженням позивача відповідач ухиляється і від її утримання, чим порушує її права, передбачені ч. ч. 2, 4 ст. 84 Сімейного кодексу України, якими встановлено що дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Відповідно в житті сім'ї відповідач ОСОБА_3 ніякої участі не бере, витрачає гроші на свої потреби, при тому абсолютно не надаючи жодної матеріальної допомоги, що ставить її у вкрай скрутне матеріальне становище, оскільки в даний час вона позбавлена змоги працювати, так як знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, являється студенткою II - курсу заочного навчання в Ужгородському торговельно-економічному коледжі КНТЕУ.

Як їй відомо, аліменти відповідач нікому не платить, стягнень по виконавчим документам з відповідача не проводиться.

Зазначає, що фактичні шлюбні відносини між нами припинені з грудня 2014 року. Втрачені між ними фізичні та духовні зв'язки. Спільне господарство ними не ведеться.

Спору про поділ майна, що є їхньою спільною власністю - нема.

Вважає, що подальше спільне проживання та збереження сім'ї неможливі і суперечать їхнім інтересам.

Зазначає, що обставини сьогоднішнього працевлаштування відповідача їй не відомі, водночас, відповідач є молодим здоровим, повноцінним чоловіком, веде активний спосіб життя, про що свідчать його інтернет світлини, відповідно має змогу працювати та заробляти кошти як для себе, так і для сім'ї.

На підставі вищевикладеного просить суд встановити виплату аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 2500 грн., починаючи з дня пред'явлення позову, встановити місцем проживання дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, місце проживання її матері ОСОБА_1, стягнути з ОСОБА_3 аліменти на утримання дружини ОСОБА_1 в розмірі 1600 грн. щомісяця до досягнення дитиною трьох років, стягнути з ОСОБА_3 4481,00 грн., що складають кошти витрачені на лікування доньки, згідно з наданими розрахунковими документами, а також покласти на відповідача судові витрати, а також відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць.

15 березня 2016 року, через канцелярію суду, представником відповідача - адвокатом Марамигін П.В., уповноваженим договором №1/ЦСБ про надання правової допомоги від 08.02.2016 року, було подано заперечення на позовну заяву. Зі змісту поданого заперечення вбачається, що відповідач частково визнає позов, який вважає таким, що підлягає до часткового задоволення. Разом з тим, наголошує, що в частині стягнення аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 2500,00 грн., починаючи з дня пред'явлення позову прохальна частина позовної заяви не є конкретною, так як не містить визначення періоду, за який підлягає сплаті вказана сума 2500,00 грн. (щомісяця, щорічно) та не містить періоду за який такі аліменти позивач прохає стягнути (наприклад до досягнення нею повноліття).

А отже, вказаний пункт третій прохальної частини позовної заяви повинен бути уточнений відповідним чином та у встановленому порядку з дотримання вимог установлених ст. ст. 119-120 ЦПК України та прав та охоронюваних інтересів відповідача по справі.

В той же час, зазначає, що відповідач не проти сплачувати аліменти на утримання спільної дитини у розмірі встановленому законодавством, а саме, визнає свій обов'язок но сплаті аліментів на утримання спільної дитини у розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з посиланням на вимоги ст. 182 Сімейного кодексу України.

В обґрунтування саме такого розміру аліментів, що визнає відповідач, зазначає, що позивачка вводить суд в оману, оскільки відповідно до довідки, виданої Управлінням соціального захисту населення Ужгородської РДА самій же позивачці 05.02 2016 р. № 1198 остання отримує на даний час щомісячну одноразову допомогу при народженні 1-ої дитини у розмірі 860 грн., в той же час, відповідач на даний час ніде не працює, так як на даний момент тяжко віднайти будь-яку роботу, що підтверджується ксерокопією з трудової книжки відповідача НОМЕР_5; відповідач не отримує доходів, що підтверджується довідкою про доходи. Пояснює, що відповідач згоден і визнає свій обов'язок зі сплати ним аліментів на утримання спільної дитини у розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму, іншу частину необхідних коштів по утриманню спільної дитини повинна нести позивачка самостійно, що у повній мірі узгоджується зі ст. 180 СК України.

Щодо вимоги позивачки, висловленій в п. 2 прохальної частини позовної заяви, відповідач не заперечує проти встановлення місця проживання дитини разом з позивачкою, однак зазначає, що в такому разі, при розгляді справи обов'язковою є участь органу опіки та піклування, позивачем не надано належних та допустимих доказів, що підтверджують її право власності на житло в якому, як зазначено в позові, проживає позивачка, власниками житла не надано нотаріально посвідчених чи інших належних і допустимих правочинів, якими підтверджується право проживати в житлі позивачки та їхньої спільної дитини.

Стосовно вимоги позивачки, висловленій в п. 4 прохальної частини позовної заяви, стосовно стягнення на утримання позивачки аліментів в розмірі 1600 грн. щомісяця до досягнення дитиною 3-ох років, то вказані вимоги заперечуються ним повністю, так як аліменти (право на утримання) про які просить позивачка, відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 84 СК України можуть бути присуджені тільки за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу, а за тих умов, що відповідач на даний час не працює ніде, доходів не має, унеможливлює надання ним утримання на користь позивачки.

Щодо вимоги позивачки, висловленій в п. 5 прохальної частини позовної заяви, відносно стягнення коштів в розмірі 4481,00 грн. на лікування доньки, відповідно до представлених розрахункових документів, зазначає, що вказані документи не є належними і допустимими, а відтак у задоволенні вказаної вимоги слід відмовити, оскільки з вказаних документів не випливає:

1) що дитина потребувала лікування за призначеними лікарем процедурами та препаратами;

2) витрати понесені на лікування саме спільної дитини;

3) що вказані витрати на лікування є саме лікувальними чи іншими процедурами, призначеними лікарем державного закладу (установи), так як відповідачем не погоджувалось лікування дитини у інших закладах;

4) що вказані витрати понесені саме позивачем (так як остання зазначає, що не має заробітку).

При цьому, просить суд врахувати, що у відповідності до вимог, установлених Основами законодавства України про охорону здоров'я кожен громадянин має право на безоплатне отримання у державних та комунальних закладах охорони здоров'я медичної допомоги (ст. 8); Заклади охорони здоров'я забезпечують кожній жінці кваліфікований медичний нагляд за перебігом вагітності, стаціонарну медичну допомогу при пологах і медичну допомогу матері та новонародженій дитині (ст. 58).

Відповідно до вимог, установлених ст. 43 Основ законодавства України про охорону здоров'я згода інформованого відповідно до ст. 39 цих Основ пацієнта необхідна для застосування методів діагностики, профілактики та лікування. Щодо пацієнта віком до 14 віків (малолітнього пацієнта), а також пацієнта, визнаного в установленому законом порядку недієздатним, медичне втручання здійснюється за згодою їх законних представників. Відповідач не надавав згоди позивачці на проведення діагностичних процедур в приватних закладах охорони здоров'я.

З огляду на вищезазначене просить суд позов задовольнити частково, а саме: стягнути аліменти на утримання спільної дитини в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, стосовно позовної вимоги про розірвання шлюбу - надати строк на примирення, в іншій частині позову - відмовити.

15 березня 2016 року позивачем ОСОБА_1 було подано через канцелярію суду заяву, в якій позивачка просить розглянути справу без її участі та участі її представника. Зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Окрім того, позовні вимоги про стягнення аліментів просить викласти в наступній редакції: стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої доньки ОСОБА_2 аліменти щомісячно у твердій грошовій сумі у розмірі 1500,00 грн., але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про розгляд справи повідомлявся належним чином, шляхом надіслання судової повістки рекомендованим поштовим відправленням, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу штрихкодовий ідентифікатор 88 0/89 4, врученого особисто відповідачу 19.02.2016 року, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення справи до суду не надходило.

Ухвалою суду про відкриття провадження у справі №308/14820/15-ц від 05.01.2016 року до участі у справі було залучено органу опіки та піклування Ужгородської районної державної адміністрації для подання відповідного висновку на предмет розв'язання спору щодо визначення місця проживання дитини.

Представник органу опіки та піклування Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області в судове засідання не з'явився, однак надав суду висновок про визначення місця проживання дитини від 05.02.2016 року.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків.

Так, як встановлено з матеріалів справи, 08 серпня 2014 року між ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, було укладено шлюб, зареєстрований виконкомом Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що 08.08.2014 року зроблено відповідний актовий запис № 38, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим від 08.08.2014 року, НОМЕР_2.

У позивача з відповідачем є спільна дитина - донька ОСОБА_2, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3, про що 26.05.2015 року зроблено відповідний запис за № 602, що стверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження НОМЕР_3, виданого 26.05.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області.

Як встановлено судом зі змісту позовної заяви та письмових заперечень, спільне життя між подружжям не склалося, позивачка ОСОБА_1 проживає разом із новонародженою донькою, своїми батьками та рідним братом, що підтверджується витягом з прописки (реєстрації), відповідно до якої за адресою АДРЕСА_1 з 26.02.2013 року прописані ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно з ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою.

За нормами ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до приписів ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Як встановлено судом, донька - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 постійно проживає разом з позивачкою - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою № 756 від 27.05.2015 року Баранинської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області та перебуває на повному її утриманні. Відповідач не приймає участі у вихованні та матеріальному забезпеченні їхньої доньки.

Вирішуючи питання про розмір аліментів, які необхідно стягувати з відповідача, суд виходить з того, що відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

При визначенні розміру аліментів суд враховує вимоги щодо мінімального розміру аліментів, який не може бути менший, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що передбачено ч. 2 ст. 182 СК України.

Як вбачається із заперечення на позовну заяву від 15.03.2016 року відповідач не заперечує сплачувати аліменти на утримання спільної дитини у розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25.12.2015 року №928-VIII у 2016 році установлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2016 року, а саме, щодо дітей віком до 6 років - 1167 гривень, а щодо дітей віком від 6 до 18 років - 1455 гривень.

Вирішуючи питання про розмір аліментів, які необхідно стягувати з відповідача, суд виходить з того, що відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 на даний час ніде не працює, що підтверджується ксерокопією трудової книжки ОСОБА_3 НОМЕР_5 та відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, відповідно до яких за період з 01.01.2015 року по 30.09.2015 року відсутня інформація про доходи ОСОБА_3, а тому розмір аліментів суд вважає за доцільне визначити у твердій грошовій сумі, відповідно до вимог ст. 184 СК України.

За приписами частини першої статті 191 СК України аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач в добровільному порядку не допомагає матеріально і не надає коштів на утримання їхньої з позивачкою доньки, суд приходить до висновку, що в силу вимог ст. 180 СК України, з нього слід стягнути на користь позивача аліменти у твердій грошовій сумі на утримання їх малолітньої доньки в розмірі 1200,00 гривень щомісячно від дня пред'явлення позову до повноліття дитини.

Щодо вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання дружини ОСОБА_1 в розмірі 1600,00 грн. щомісяця до досягнення дитиною трьох років, останні узгоджуються з положеннями ст. ст. 75, 77, 79, 80, 82, 84 СК України, та підлягають задоволенню частково, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Згідно з ч. 5 ст. 84 СК України, право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

У судовому засіданні встановлено, що позивач навчається в Ужгородському торговельно-економічному коледжі КНТЕУ на ІІ курсі заочної форми навчання за спеціальністю «Бухгалтерський облік», що підтверджується довідкою від 26 травня 2015 року №56, крім того здійснює догляд за малолітньою дитиною, відтак, потребує матеріальної допомоги у розумінні ч. 4 ст. 75 СК України, оскільки у неї відсутні доходи для забезпечення їй прожиткового мінімуму, встановленого ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» для працездатних осіб з 1 вересня -1378 грн., що діяв станом на день звернення з позовом, а також прожиткового мінімуму, встановленого ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» працездатних осіб з 1 січня 2016 року - 1378 гривень.

Беручи до уваги те, що відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що він є непрацездатною особою, має на утриманні інших осіб, отримує пенсію по інвалідності чи не має можливості працевлаштуватися, враховуючи, що відповідач є особою молодого віку (25 років) та має можливість працювати, а також зважаючи на те, що позивачка ОСОБА_1 є студенткою Ужгородського, суд приходить до висновку про задоволення вимоги про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання дружини ОСОБА_1 в розмірі 1000,00 грн. щомісяця до досягнення дитиною трьох років з урахуванням .

Що стосується питання встановлення місця проживання дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

З висновку про визначення місця проживання дитини № 75/03-38 від 05.02.2016 року, наданого Ужгородською районною адміністрацією Закарпатської області, вбачається, що питання про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, яке відбулося 28.01.2016 року та прийнято рішення про доцільність визначення місця проживання з матір'ю за наступних обставин.

У процесі проведеної перевірки було встановлено, що 08.08.2014 року було укладено шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5, який зареєстрований виконкомом Холмківської сільської ради Ужгородського району, що підтверджується свідоцтвом про шлюб 08.08.2014, НОМЕР_6. Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася донька ОСОБА_2 (свідоцтво про народження 26.05.2015, НОМЕР_7).

Відповідно до довідки 21.01.2016 № 341 та характеристики 21.01.2016 № 02-24/2, виданих Холмківською сільською радою, ОСОБА_5 проживає в АДРЕСА_2, з народження. По місцю проживання характеризується з позитивної сторони. Скарг з боку сусідів та мешканців села в сільську раду не надходило.

Також службою у справах дітей з'ясовано, що на даний час ОСОБА_5, перебуває за межами області. Під час спілкування з його мамою ОСОБА_10 та батьком ОСОБА_11 стало відомо, що присутнім 28.01.2016 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини ОСОБА_12, не зможе бути і в телефонному режимі повідомив, що не заперечує щоб його донька ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_7, проживала разом із матір'ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до довідки 27.05.2015 № 756, виданої Баранинською сільською радою, мама ОСОБА_1, проживає за адресою: АДРЕСА_1, разом батьками ОСОБА_6, мама ОСОБА_8. Під час обстеження умов проживання за вищевказаною адресою службою у справах дітей райдержадміністрації 21.01.2016 в ході бесіди з'ясовано, що в сім'ї панують добрі демократичні стосунки, для дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, створені всі необхідні умови для її всебічного розвитку та виховання, є окрема кімната для відпочинку, багато іграшок та речей особистого вжитку. Батько ОСОБА_13 ОСОБА_6 та мама ОСОБА_8 всіляко підтримують свою доньку у вихованні та утриманні ОСОБА_2. Батько дитини ОСОБА_5 не проживає з дружиною з січня місяця 2015 року. Зі слів ОСОБА_1, батько ОСОБА_5 під час вагітності не підтримував її ні морально, ні матеріально, не приймає участі у вихованні ОСОБА_2 з моменту її народження. Навідав доньку тільки один раз з дня народження.

На підставі вищевказаного, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини 28.01.2016 № 1/01-15, керуючись ст. 19, 160, 161 Сімейного кодексу України, п. 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року № 866, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, разом із матір'ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1, Ужгородський район.

Як вбачається із заперечення на позовну заяву від 15 березня 2016 року, відповідач не заперечує проти встановлення місця проживання дитини разом з позивачкою, при наданні позивачем доказів, що підтверджують її право власності на житло, в якому вона проживає, а також доказів на підтвердження права проживати в житлі позивачці та їхній дитині.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 проживає за адресою: Ужгородський район, АДРЕСА_1 разом із новонародженою донькою, своїми батьками та рідним братом, що підтверджується витягом з прописки (реєстрації), відповідно до якої за даною адресою з 26.02.2013 року прописані ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_1 та ОСОБА_2

З довідки № 756 від 27.05.2015 року Баранинської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, постійно проживає разом з позивачкою - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26.01.2009 року, НОМЕР_8, домоволодіння за адресою: Закарпатська область, АДРЕСА_1, належить на праві приватної власності - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_10, який є батьком позивачки ОСОБА_1

Виходячи з права, гарантованого з ст. 33 Конституції України, у контексті термінів, визначених ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», кожен, хто на законних підставах перебуває на території України, має вільний вибір місця проживання, а саме, житла, розташованого на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово. Крім того, за ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово, а згідно з ч. 4 вказаної статті місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного із них. При цьому, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК України).

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги в частині встановлення місця проживання дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, місце проживання її матері ОСОБА_1 слід задовольнити.

Щодо стягнення з ОСОБА_3 4481,00 грн., що складають кошти, витрачені на лікування доньки згідно наданих розрахункових документів, то дана вимога не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Позивачем до позовної заяви додано ПП Медичний центр «ІНТЕРСОНО» № 1 до договору «Про надання медичних послуг» № 57660 від 08.12.2014 року, ПП Медичний центр «ІНТЕРСОНО» № 1 до договору «Про надання медичних послуг» № 57660 на суму платних медичних послуг на 120,00 грн., ПП Медичний центр «ІНТЕРСОНО» № 1 до договору «Про надання медичних послуг» № 57660 від 08.12.2014 року, ПП Медичний центр «ІНТЕРСОНО» № 1 до договору «Про надання медичних послуг» № 57660 на суму платних медичних послуг на 170,00 грн., медичну лабораторію «Сінево» замовлення від 09.02.2015 року на суму 130 грн., на підтвердження вартості понесених витрат на медичні обстеження під час вагітності

Також позивачем до позовної заяви додано накладні, які свідчать про витрати на її лікування та лікування доньки, а також на утримання доньки, а саме: накладну ПП ОСОБА_14 № 4311 від 10.05.2015 р. на суму 608, 75 грн.; № 4312 від 12.05.2015 р. на суму 465,30 грн., № 4313 від 13.05.2015 р. - 973,53 грн.; № 4314 від 13.05.2015 р. - 954,55 грн.; № 4315 від 13.05.2015 р. - 354,95 грн.; фіскальний чек ТОВ «Сінево» від 29.05.2015 р. № 6654 на суму 167,50 грн., фіскальні чеки ПП «Лігафарм» (аптека) від 25.06.2015 р. № 0127 на суму 99,95 грн., від 05.07.2015р. № 0038 на суму 214,96 грн., накладну медичної лабораторії «Astra - DІA» від 16.07.2015 р. на суму 80 грн., фіскальний чек «Лігафарм» (аптека) від 29.07.2015р. № 0009 на суму 79,75 грн., фіскальний чек «Євро аптека», аптека № 3 № 0149 від 02.07.2015 на суму 30, 55 грн., а також розрахункові квитанції ПП ОСОБА_15 № 121805 від 18.04.2015 р. на суму 314,00 грн.; № 121807 від 23.04.2015 р. на суму 308,00 грн.; № 121808 від 06.05.2015 р. на суму 275,00 грн.; розрахункову квитанцію ПП ОСОБА_15 № 121809 від 13.05.2015 р. на суму 264 грн., розрахункову квитанцію ПП ОСОБА_16 від 12.05.2015 р. на суму 380,00 грн., від 28.05.2015 р. на суму 380,00 грн., від 09.06.2015 р. на суму 380,00 грн., від 28.07.2015 р. на суму 330,00 грн..

Однак, дані документи не є належним підтвердженням того, що вказані витрати понесені саме позивачкою, окрім того, не наведено доказів того, що всі ці витрати понесені саме на дитину - ОСОБА_2, що дитина потребувала лікування за призначеними лікарем процедурами та препаратами, що вказані витрати на лікування є саме лікувальними чи іншими процедурами призначеними лікарем державного закладу (установи), так як відповідачем не погоджувалося лікування дитини у інших закладах.

Так, відповідно до вимог установлених ст. 43 Основ законодавства України про охорону здоров'я згода інформованого відповідно до ст. 39 цих Основ пацієнта необхідна для застосування методів діагностики, профілактики та лікування. Щодо пацієнта віком до 14 віків (малолітнього пацієнта), а також пацієнта, визнаного в установленому законом порядку недієздатним, медичне втручання здійснюється за згодою їх законних представників. Відповідач не надавав згоди позивачці на проведення діагностичних процедур в приватних закладах охорони здоров'я.

Також, дані витрати не можуть бути покладені лише на відповідача, так як згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Вимога відповідача про надання строку на примирення стосовно позовної вимоги про розірвання шлюбу, зазначена у запереченні на позовну заяву, судом не розглядалася, оскільки вимога про розірвання шлюбу не була заявлена позивачем, а тому не є предметом розгляду по даній справі.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача сплачений останнім судовий збір в розмірі 487,20 грн., а також 487,20 грн. - до спеціального фонду Державного бюджету України на підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України та з урахуванням п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» за ставкою, яка діяла на момент звернення з позовом.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 10, 60,88, 158, 169, 174, 212, 213, 215, 223, 294, 296, 367 ЦПК України, ст. ст. 75, 77, 79, 80, 82, 84, 141, 160, 161, 180-182, 184, 191 СК України, Закону України «Про охорону дитинства», суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2, в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_1 до ОСОБА_3, з участю залученого в порядку ст. 45 ЦПК України органу опіки та піклування Ужгородської районної державної адміністрації, про стягнення аліментів на утримання дитини та на утримання дружини, стягнення коштів на лікування дитини, встановлення місця проживання дитини - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, Ужгородський район) аліменти на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_11, в твердій грошовій сумі у розмірі 1200 (одна тисяча двісті) гривень 00 копійок щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 грудня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 (АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, Ужгородський район) аліменти на утримання дружини - ОСОБА_1, в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень 00 копійок щомісячно, починаючи з 23 грудня 2015 року і до досягнення дитиною трирічного віку, ІНФОРМАЦІЯ_13.

Встановити місцем проживання дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_12, місце проживання її матері ОСОБА_1.

В решті позовних вимог відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_3 (АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, Ужгородський район) судовий збір у розмірі 487 гривень 20 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 (АДРЕСА_2) до спеціального фонду Державного бюджету України 487 гривень 20 копійок судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуюча О.М. Світлик