РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/19945/14-ц

пр. № 2/759/114/16

22 березня 2016 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді Лопатюк Н.Г.,

при секретарі Фещук Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за основним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в її інтересах та інтересах її неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4; треті особи: Святошинська районна в м. Києві державна адміністрація, Служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщення та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про вселення та усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 в її інтересах та інтересах її неповнолітніх дітей про визнання останніх такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що він є власником особового рахунку квартири АДРЕСА_1 згідно Ордеру НОМЕР_1 від 26 січня 1965 року на сім'ю з п'ятьох чоловік на право заняття трьох кімнат, жилою площею 41,66 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1 Житловий будинок належить КП «ДУОЖФ Святошинського р-ну м. Києва».

На даний час, в спірній квартирі зареєстровані четверо осіб: він, відповідачка ОСОБА_2, яка є його онукою та її неповнолітні діти - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Починаючи з 2004 року, відповідачка з дітьми без поважних причин не користуються спірною квартирою. Вона та її неповнолітні діти фактично мешкають з її чоловіком - ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_3.

Починаючи з 2007 року, відповідачка рішенням Святошинського районного суду м. Києва була вселена в спірну квартиру, як самостійно так і з дітьми, а йому суд відмовив в задоволенні позову про визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

З часу вселення відповідачки у спірну квартиру, вона не цікавиться жилим приміщенням, де зареєстрована з дітьми, перешкод в користуванні житлом він не чинив, не змінював вхідні двері та замки до них, її особистих речей та речей її дітей в спірній квартирі немає, він самостійно несе витрати по оплаті комунальних послуг, утримання прибудинкової території, остання не цікавиться жилим приміщенням, потреби в ньому не має, оскільки постійно мешкає у свого чоловіка.

У зв'язку з тим, що відповідачка з дітьми без поважних причин не користуються спірним жилим приміщенням більше шести місяців, він звернувся до суду з даним позовом про визнання відповідачки та її дітей такими, що втратили право користування житловим приміщення.

ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічним позовом про вселення та усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням.

Свої позовні вимоги мотивувала тим, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 17 лютого 2009 року, встановлено, що ОСОБА_1 в січні 2007 року зробив заміну замка, не надав їй ключі від вхідних дверей, чим чинить перешкоди в користуванні спірною житловою площею.

В жовтні 2010 року, ОСОБА_1 звернувся з позовом про визнання її та її неповнолітніх дітей такими, що втратили право користування спірною квартирою.

Рішенням суду від 20.07.2011 року, ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні вищевказаного позову. Суд, враховуючи рішення Святошинського районного суду м. Києва від 17.02.2009 року, задовольнив її зустрічний позов про вселення її малолітніх дітей до спірної квартири, яке залишено без змін рішенням Апеляційного суду м. Києва від 25 квітня 2013 року.

В листопаді 2013 року, вона звернулась до суду з позовом про виділення їй з дітьми в користування кімнати у спірній квартирі, площею 17,3 кв.м. та 11,6 кв.м., а ОСОБА_1 - кімнату, площею 10,8 кв.м., для укладення окремого договору найму, а ОСОБА_6 звернувся з зустрічним позовом про вселення його дружини ОСОБА_7 та виселення її, ОСОБА_2, та її дітей, як тимчасових жильців.

На даний час, відповідач продовжує чинити перешкоди в користуванні квартирою і не допускає її з дітьми в спірну квартиру, замінивши верхній замок в дверях.

На підставі наведеного, позивачка ОСОБА_2, звернулась до суду з зустрічним позовом та просить ухвалити рішення, яким задовольнити її зустрічний позов, вселити її з дітьми в спірну квартиру, та зобов'язати ОСОБА_1 не чинити перешкоди в користуванні спірною квартирою.

В судовому засіданні позивач за основним позовом та його представник підтримали вимоги основного позову в повному обсязі та просили суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, проти задоволення вимог зустрічного позову - заперечували.

Позивачка за зустрічним позовом та її представник заперечували проти задоволення вимог основного позову та просили суд задовольнити вимоги зустрічного позову в повному обсязі.

Представник третьої особи, Святошинської РДА в м. Києві, в судове засідання не з'явилась, про час та місце слухання справи повідмолена належним чином, а тому суд вважає за можливе слухати справу у відсутності представнитка третьої особи.

Представник третьої особи, Служби у справах дітей Святошинської РДА в м. Києві в судове засідання не з'явилась, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, а тому суд вважає за можливе слухати справу у відсутності представника третьої особи.

Вислухавши пояснення позивача за основним позовом та його представника, позивачки за зустрічним позовом та її представника, з'ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності та співставленні, суд дійшов до висновку про відсутність законних підстав для задоволення вимог основного та зустрічного позову, зважаючи на наступне.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

В ході судового розгляду встановлено, що Ордер на жиле приміщення №А06873, ОСОБА_1, який є інвалідом І групи, був виданий на сім'ю з п'яти чоловік, на право заняття 3-х кімнат, в квартирі АДРЕСА_1 (а.с.3 - копія Ордеру на жиле приміщення).

Згідно Довідки за Формою №3, в спірній квартирі АДРЕСА_5, є зареєстрованими наступні особи: ОСОБА_1 (власник особового рахунку), ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_2 (онука), ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_3 (праонук), ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 (праонука), ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.4 - копія Довідки за Формою №3).

Як пояснила представник позивача в судовому засіданні, позивач має вади здоров'я, зокрема, поганий слух, зір, важкість в ходьбі, потребує допомоги в пересуванні та підтриманні життєдіяльності, однак відповідачка ОСОБА_2 відмовилась надавати йому таку допомогу та догляд, створила свою сім'ю, перейшла постійно проживати до свого чоловіка - ОСОБА_5, де останні ведуть спільне господарство. В 2007 році відповідачка звернулась до суду та пояснювала, що він, ОСОБА_1, вигнав її з квартири, мотивувала, що тимчасово проживає у свого чоловіка. ОСОБА_2 з самого початку була фальшиво та провокаційно зареєстрована у спірній квартирі, вселена в якості «члена сім'ї наймача». Будь-яких доказів надано не було.

Крім того, з 2000 року ОСОБА_2 переїхала та проживає у свого чоловіка, її діти інших житлових умов не потребують, реального наміру вселитись в спірну квартиру відповідачка не має, однак остання неодноразово зверталась до суду з позовами про її вселення до спірної квартири з підстав, які не відповідають дійсності.

Позивачка за зустрічним позовом, ОСОБА_2, в судовому засіданні пояснила, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними, у зв'язку з чим вона звернулась до суду з даним зустрічним позовом. Мотивує зустрічний позов, зокрема, тим, що ОСОБА_1 продовжує чинити їй перешкоди в користуванні спірною квартирою і не допускає її з дітьми до спірної квартири, змінивши верхній замок в дверях. Вони з ОСОБА_1 мають неприязні відносини, в той час як мають рівні права у користуванні спірною квартирою.

Як встановлено в ході судового розгляду, рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 17.02.2009 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про вселення та усунення перешкод в користуванні жилою площею, в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовлено (а.с.74-75 - копія рішення суду).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 20 липня 2011 року, в задоволенні вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовлено, позов ОСОБА_2 про вселення та усунення перешкод в користуванні жилим приміщення - задоволено частково, в частині усунення малолітнім ОСОБА_3 та ОСОБА_4, в інтересах яких діє ОСОБА_2, у користуванні квартирою АДРЕСА_1 (а.с.76-81 - копія рішення суду).

Ухвалою колегії суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва від 25 квітня 2013 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилено, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20 липня 2011 року - залишено без змін (а.с.82-82 - копія ухвали).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 23 червня 2014 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділення в користування кімнат і зміну договору найму - відмовлено, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення члена сім'ї і усунення перешкод в користуванні квартирою - відмовлено (а.с.84-85 - копія рішення суду).

Ухвалою колегії суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва від 12 серпня 2014 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилено, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 червня 2014 року - залишено без змін (а.с.86-87 - копія ухвали суду).

Отже, що стосується вимог основного позову, суд приходить до наступного.

Виходячи зі змісту ч.ч.1,2 ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

У відповідності до ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

В ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання ОСОБА_2 та її дітей такими, що втратили право користування житловим приміщенням, 24.11.2014 року.

Після останнього звернення сторін з основним та зустрічним позовами, рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 23.06.2014 року, залишеного без змін ухвалою колегії суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва від 12 серпня 2014 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділення в користування кімнат і зміну договору найму - відмовлено, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення члена сім'ї і усунення перешкод в користуванні квартирою - відмовлено.

Таким чином, в даному випадку, враховуючи, що з дати постановлення вищевказаного рішення суду першої істанції, яке вступило в законну силу 12 серпня 2014 року, до звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням на підставі ст.ст.71, 72 ЖК України, як такі, що були відсутні у спірній квартирі понад шість місяців, не пройшло навіть чотирьох місяців,а тому суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог основного позову.

Однак, проаналізувавши тенденції звернення ОСОБА_2 до суду з відповідними позовами, суд має всі підстави вважати, що вони є штучно створеними спорами.

Що стосується вимог ОСОБА_2, яка звернулась до суду з зустрічним позовом, суд приходить до наступного.

Як на підставу своїх вимог, остання посилається на ст.ст.64,65 ЖК України, які визначають, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Крім того, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

В судовому засіданні ОСОБА_2 пояснила, що вона з 2006 року не проживає у спірній квартирі, останнім судовим рішенням від 2012 року її було вселено у спірну квартиру, в цьому ж році вона розмістила там свою шафу, однак не проживала, оскільки дідусь змінив замки.

ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечував проти обставин, на які посилається ОСОБА_2 та поснив, що ніколи не заперечував, щоб онука проживала у спірній квартирі та не змінював замки від вхідних дверей.

Відповідно до ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Отже, в даному випадку, позивачкою за зустрічним позовом не надано належних та допустимих доказів, що відповідач ОСОБА_1 дійсно перешкоджає їй з дітьми проживати у спірній квартирі, а тому суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог зустрічного позову.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.68, 71, 72 ЖК України, ст.ст. 10, 11, 57-61, 208-209, 212-215, 292-294 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні основного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в її інтересах та інтересах її неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4; треті особи: Святошинська районна в м. Києві державна адміністрація, Служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщення - відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про вселення та усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Лопатюк Н.Г.