Справа № 464/5589/15 Головуючий у 1 інстанції: Рудаков І.П.
Провадження № 22-ц/783/1399/16 Доповідач в 2-й інстанції: Федоришин А. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2016 року м. Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - Федоришина А.В.,

суддів: Приколоти Т.І., Тропак О.В.,

секретаря: Іванової О.О.

з участю: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 4 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання втратившим права на житло, зняття з реєстрації, -

в с т а н о в и л а :

В липні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із указаним позовом. Зазначала, що в 2000 році дала згоду на реєстрацію права проживання свого брата - відповідача ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1, яка на той час належала їй на праві спільної часткової власності. У 2002 році вона стала одноосібним власником цієї квартири. Не зважаючи на те, що ОСОБА_3 мав право користуватися житлом, проте в ній ніколи не проживав. Факт реєстрації відповідача впливає на її права, так як вона змушена нести витрати на оплату житлово - комунальних послуг за формальне проживання ОСОБА_3

Просила задовольнити позов з підстав, передбачених ст.ст. 71. 72 ЖК України.

27.11.2015 року ОСОБА_2 уточнила свої вимоги і просила задовольнити позов з підстав, передбачених ч. 2 ст. 405 ЖК України.

04.12.2015 року ухвалою Сихівського районного суду м. Львова відмовлено у прийнятті уточнень до позовної заяви ОСОБА_2, так як всупереч ч. 2 ст. 31 ЦПК України були подані після початку розгляду справи по суті.

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення оскаржила ОСОБА_2 Просить його скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову. Посилається на те, що суд невірно встановив фактичні обставини справи, його висновки не відповідають дійсним обставинам, а також допустив порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_2 на підтримання доводів скарги, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги колегія суддів знаходить законні підстави для часткового задоволення з таких мотивів.

Встановлено, що 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 належала ОСОБА_2 на підставі реєстраційного посвідчення від 13.01.1999 року (а.с. 5). На той час позивач мала прізвище ОСОБА_2.

21.09.2000 року відповідач ОСОБА_3 зареєстрований за даною адресою.

Як убачається із реєстраційного посвідчення від 09.09.2002 року ОСОБА_2 є власником наведеної вище квартири в цілому.

Статтею 405 ЦК України врегульовано право членів сім'ї власника житла на користування цим житлом.

Відповідно до частини першої цієї статті члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ч. 2 ст. 405 ЦК).

Із матеріалів справи убачається, що відповідач ОСОБА_3 не проживає у спірній квартирі з 2000 року, поважних причин відсутності в ній не має і тому позовні вимоги ОСОБА_2 є обґрунтованими.

Вирішуючи питання про застосування норми матеріального права, якою врегульовуються спірні правовідносини колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верхового суду України від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» суд першої інстанції, уточнюючи позовні вимоги або заперечення проти позову, визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить керуватися при вирішенні спору. При цьому, зокрема, у позивача суд повинен з'ясувати предмет позову (що конкретно вимагає позивач), підставу позову (чим він обґрунтовує свої вимоги) і зміст вимоги (який спосіб захисту свого права він обрав). З урахуванням вимог і заперечень сторін, обставин, на які посилаються інші особи, які беруть участь у справі, а також норм права, які підлягають застосуванню, суд визначає факти, які

необхідно встановити для вирішення спору, і які з них визнаються кожною стороною, а які підлягають доказуванню (предмет доказування; стаття 179 ЦПК).

Оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.

Як убачається із заяви ОСОБА_2, предметом позову булла вимога про визнання її брата таким, що втратив право користування житлом, а підставою позову - порушення прав власника житла. Саме цією обставиною позивач обґрунтовувала свої вимоги протягом усього періоду провадження у справі.

Посилання позивача в уточненій позовній заяві на норми ст. 405 ЦК України не є зміною ні предмета, ні підстав позову і тому суд мав розглядати справу з урахуванням уточненої позовної заяви.

Навіть у випадку відсутності уточнень позовної заяви суд міг сам замінити норму, якщо вона не поширювалася на дані правовідносини, на належну норму права.

Отже, в цій частині рішення суду є неправильним.

Не підлягає задоволенню вимога ОСОБА_2 про зобов'язання Сихівського відділу Державної міграційної служби у м. Львові зняти ОСОБА_3 з реєстрації у належній їй квартирі.

Так, зазначений орган міграційної служби відповідачем у справі не був, участі у справі не приймав і тому суд не міг вирішувати питання про його права і обов'язки.

Разом із цим слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття особи з реєстрації.

Таким чином колегія суддів вважає необхідним скасувати частково рішення суду першої інстанції і в цій частині ухвалити нове рішення про задоволення вимог ОСОБА_2 В іншій частині рішення місцевого суду має бути залишеним без змін.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст. 317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 4 грудня 2015 року в частині відмови у позові про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення цих вимог ОСОБА_2.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: