Єдиний унікальний номер 226/3288/15-ц Номер провадження 22-ц/775/644/2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2016 року

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого Канурної О.Д.,

суддів: Постолової В.Г., Халаджи О.В.

секретар Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави та зобов'язання вчинити певні дії за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 11 січня 2016 року,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 11 січня 2016 року у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави та зобов'язання вчинити певні дії відмовлено.

З вказаним рішенням суду не погодився позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» і оскаржив його в апеляційному порядку. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив необґрунтоване рішення. Просить апеляційний суд скасувати рішення суду першої інстанції, постановити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

В судове засідання апеляційного суду представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» не з'явився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи в його відсутність.

В судове засідання апеляційного суду відповідач ОСОБА_1 не з'явився, хоча своєчасно і належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи.

Частиною 2 статті 305 ЦПК України передбачено, що неявка сторін, або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Частиною 1 статті 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судом першої інстанції встановлено, що 05.03.2012 року між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № R5В, відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 205240 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 20 % на рік зі строком повернення кредитних коштів до 05.03.2019 року.

Також 05.03.2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір застави № R5В, відповідно до умов якого відповідачем передано Банку у заставу для забезпечення виконання у повному обсязі своїх зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати відсотків за його користуванням, комісій, пені, збитків та будь-яких інших платежів, розмір, строк/термін та умови сплати і повернення яких встановлюється кредитним договором № R5В від 05.03.2012 року, транспортний засіб: автомобіль марки Ford, модель Kuga, тип легковий універсал, 2011 року випуску, колір білий, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2, НОМЕР_2, що зареєстрований у ВРЕР № 1 м. Донецька УДАІ ГУМВСУ в Донецькій області 03.03.2012 року; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3. Предмет застави оцінено у 234900 грн. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Цукуровою С.С. 05.03.2012 року за реєстровим № 1515.

З березня 2014 року відповідач ОСОБА_1 припинив сплачувати нараховані проценти за користування кредитом, комісію та тіло кредиту, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 22.06.2015 року становить 256571,47 грн., з яких заборгованість відповідача за кредитом - 164446 грн. 27 коп., за відсотками - 57234 грн. 40 коп., за комісією за розрахункові операції - 34890 грн. 80 грн.

Відповідно до п. 4. 10 вказаного вище кредитного договору, за наявності прострочення виконання зобов'язань позичальником за договором, розмір платежу збільшується на суму комісійної винагороди, неустойки та інших платежів, у тому числі відшкодування витрат та збитків Банку, пов'язаних з неналежним виконанням Позичальником умов цього договору.

Пунктом 5.2.4 вказаного вище кредитного договору передбачено, що у випадку порушення позичальником своїх зобов'язань за цим договором Банк має право без отримання додаткової письмової угоди позичальника за власним вибором здійснити будь-які дії, направлені на виконання зобов'язань позичальника за цим договором, у тому числі звернути стягнення на заставне майно за договорами забезпечення у будь-який спосіб.

Відповідно до частини 2 статті 589 ЦК України, за рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 19 Закону України «Про заставу» передбачено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

22.06.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов'язань за фінансовими кредитами № 220615нв.

Пунктом 3.1.3 вказаного вище договору передбачено, що право вимоги переходить до нового кредитора з моменту зарахування коштів у розмірі ціни договору на рахунок первісного кредитора, після чого новий кредитор стає новим кредитором по відношенню до боржника стосовно їх заборгованостей по кредитним договорам та їх зобов'язань по договорам забезпечення, що не засвідчені нотаріально, а також по відношенню до поручителів, майнових поручителів стосовно їх зобов'язань по договорам забезпечення.

Відступлення права вимоги за договорами забезпечення, що засвідчені нотаріально, здійснюється шляхом укладення сторонами нотаріально засвідчених договорів про відступлення права вимоги за такими договорами в день отримання первісним кредитором грошових коштів у розмірі ціни договору в оплату за цим договором.

Договір між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» № 220615нв від 22 червня 2015 року не містить умов про предмет договору, про ціну договору та порядок оплати. Відповідні розділи 2 та 4 вказаного договору не заповнені, текст в них відсутній (а.с.12 зворотня сторона, 13).

Відповідно до п. 5.2 вказаного вище договору, первісний кредитор зобов'язується передати новому кредитору документацію протягом 15-ти календарних днів з дня зарахування на рахунок первісного кредитора грошових коштів в сумі, що вказана в п. 4.1 цього договору (як зазначено вище, п. 4 договору взагалі не містить будь-якого тексту).

На виконання п. 5.2 договору за актом прийому-передачі документації ПАТ «ВТБ Банк» передав ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» у тому числі кредитну справу за кредитним договором № R5В від 05.03.2012 року стосовно ОСОБА_1

Із витягу з реєстру боржників, підписаного представниками ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», вбачається, що під № 641 зазначений боржник ОСОБА_1 за кредитним договором № R5В від 05.03.2012 року з сумою кредиту 205240 грн.

Новий кредитор, тобто ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», зобов'язується надіслати боржникам письмове повідомлення про відступлення прав вимоги у порядку та строки, передбачені п. 3.1.6 даного договору.

22.06.2015 року між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено також договір відступлення прав вимоги за договорами застави № 220615зн, відповідно до п.1.1 якого у зв'язку з укладенням сторонами договору про відступлення права вимоги грошових зобов'язань за фінансовими кредитами від 22.06.2015 року № 220615нв, первісний кредитор передає, а новий кредитор одержує належні первісному кредитору права заставодержателя в зобов'язаннях за договорами застави, укладеними між первісним кредитором (заставодержателем) та заставодавцями, що укладені в якості забезпечення виконання боржниками своїх зобов'язань перед Первісним кредитором за кредитними договорами. Перелік кредитних договорів, договорів застави, заставодавців та боржників наведено у Додатку № 1 до даного договору. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сергеєвим О.О. 22.06.2015 року за реєстровим № 1278.

Згідно з п. 3. 2. 1 вказаного вище договору, новий кредитор зобов'язаний протягом 10 календарних днів з дати укладення цього договору письмово повідомити боржників про відступлення права вимоги за договорами застави новому кредитору.

Відповідно до інформації з витягів про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін) 05.08.2015 року відбулася заміна обтяжувача з ПАТ «ВТБ Банк» на ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на підставі договору відступлення права вимоги за договорами застави від 22.06.2015 року, після цього за заявою ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» 09.09.2015 року зареєстровано звернення стягнення.

Частиною 2 ст. 27 Закону України «Про заставу» передбачено, що застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу.

Пунктом 1 частини 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач замінив кредитора ПАТ «ВТБ Банк» у зобов'язанні за кредитними та забезпечувальними договорами у зв'язку з переданням ПАТ «ВТБ Банк» своїх прав ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено, що саме за договором застави, укладеним між ПАТ «ВТБ Банк» та відповідачем, відбулося відступлення прав вимоги. Так, позивачем не надано суду жодного доказу, який би утримував у собі інформацію щодо переліку договорів застави, заставодавців та боржників, сум заборгованості, переліку заставного майна. Відсутність даної інформації унеможливлює суд об'єктивно вважати, що ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набув права заставодержателя відносно автомобілю, що належить відповідачу.

Ані суду першої інстанції, ані апеляційному суду не надано Додатку № 1 до договору відступлення прав вимоги за договорами застави № 220615зн, укладеного 22.06.2015 року між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія». Додаток № 1 наданий тільки до кредитного договору № R5В, укладеного 05.03.2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1

Відповідно до частини 1 ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

З наданого суду витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна також не можливо ідентифікувати предмет обтяження, на який 09.09.2015 року зареєстровано звернення стягнення.

Доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про те, що оскільки предмет застави фактично не знаходиться у позивача, то і не виникає право володіння автомобілем, що позбавляє позивача необхідності надсилати відповідачу вимоги, є безпідставними, оскільки ч. 1 ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» (із змінами і доповненнями) передбачено, що обтяжувач, який звертається до суду з вимогою звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до моменту подання відповідного позову до суду письмово повідомити всіх обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього ж рухомого майна, про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в матеріалах справи відсутні копії письмових повідомлень всіх обтяжувачів (з метою виявлення пріоритету та розміру вимог інших кредиторів), як і копії письмових повідомлень відповідача про відступлення прав вимоги, у тому числі і за договорами застави, новому кредитору, також відсутні будь-які докази на підтвердження звернення позивача до відповідача з вимогою виконати порушене зобов'язання або передати предмет обтяження у володіння обтяжувача протягом 30 днів з моменту реєстрації у Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет застави, про повідомлення відповідача щодо способу звернення стягнення на предмет застави, що має намір застосувати заставодержатель.

Реєстрація у Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення відбулася 09.09.2015 року, тоді як з даним позовом позивач звернувся до суду 18.09.2015 року, тобто до спливу 30 днів, протягом яких інші обтяжувачі та боржник зобов'язані та мають право вчинити певні дії.

Частиною 2 статті 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» (із змінами і доповненнями) передбачено, якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов'язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов'язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача. До закінчення процедури звернення стягнення обтяжував зобов'язаний вживати заходи щодо збереження відповідного рухомого майна згідно з вимогами, встановленими статтею 8 цього Закону.

Згідно з частиною 3 статті 28 вказаного вище Закону, якщо боржник, у володінні якого знаходиться предмет забезпечувального обтяження, не виконує обов'язок щодо передачі предмета забезпечувального обтяження у володіння обтяжувача, звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, правильно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав правильну правову оцінку і обґрунтовано у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову.

Наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Ніяких нових обставин, які не були предметом дослідження в суді першої інстанції та давали б підстави для проведення апеляційним судом переоцінки, зробленої судом першої інстанції, в апеляційному суді не наведено та нових доказів не надано.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи та є безумовними для скасування чи зміни рішення, у справі не встановлено.

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» немає.

Керуючись ст.ст. 308, 315 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» відхилити.

Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 11 січня 2016 року

залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді