Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 337/2992/15 головуючий у 1 інстанції Кучерук І.Г.
провадження № 22-ц/778/1649/16 суддя-доповідач Панкеєв О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі головуючого судді Осоцького І.І.,

суддів Кухаря С.В., Панкеєва О.В.,

за участю секретаря судового засідання Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 08 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні квартирою,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2015 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні квартирою.

В обґрунтування позову зазначивши, що право власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, належить їм па підставі договору купівлі-продажу від 17.12.2009 року та зареєстровано в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно. Право власності (користування та розпорядження) відповідачів на жиле приміщення припинилося внаслідок його продажу у порядок та спосіб, встановлені законом. Пропозиції та вимоги позивачів до відповідачів щодо позасудового розв'язання спору, щодо добровільного виселення, щодо звільнення проданого (придбаного) жилого приміщення від своїх речей, спроби знайти шляхи порозуміння відповідачами залишені поза увагою, внаслідок чого в позивачів виникли та існують певні перешкоди у користуванні та розпорядженні належним їм нерухомим майном. Так, внаслідок неправомірної та безвідповідальної поведінки відповідачів, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не мають змоги належним чином ставитися до санітарно - технічного обслуговування придбаного жилого приміщення, не маютьможливості провести його технічну інвентаризацію, обстежити, замінити, відремонтувати (у разі необхідності) перед або в опалювальний сезон відповіднітеплопостачання тощо, після чого укласти відповідні договори з підприємствами, що надають послуги по постачанню електричної енергії, води, тепла, та не мають можливості користуватися зазначеними послугами. Безпідставне невиконання відповідачами зобов'язань щодо зняття з обліку (виписки) за адресою розташування не належного їм житла, тягне за собою невиправдане створення перешкод щодо реалізації відповідних житлових прав позивачів у повному обсязі, а також - тягне за собою безпідставне нарахування вартості комунальних послуг та інше. Своє небажання виселиться та знятися з реєстраційного обліку відповідачі нічим пі пояснюють. При цьому не викликає сумнів те, що ніхто з відповідачів не є членами сім'ї нових власників, ніхто з відповідачів не укладав договору найма (піднайму). За викладених обставин просте небажання відповідачів виселиться та знятися з реєстраційного обліку не може бути поважною причиною для створення новим власникам квартири перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні на власний розсуд житлом, як належить на праві власності.

У зв'язку з зазначеним позивачі просили суд усунути їм перешкоди у володінні та користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 та виселення з квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 08 лютого 2016 року позов задоволено частково.

Усунуто ОСОБА_6 перешкоди у володінні та користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 та виселення з квартири АДРЕСА_1.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 подали апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити у повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається із матерів справи, що 17.12.2009 року між ОСОБА_4, ОСОБА_3,ОСОБА_2,ОСОБА_5 з одного боку та ОСОБА_6 з другого боку був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, який посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Мельник О.Г., та зареєстрований в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17.01.2014 року. Продаж здійснений за 100000гр.00коп.,які продавці отримали від покупця готівкою до укладення цього договору. За умовами п.10 Договору продавці зобов'язались у строк до 20.12.2011 року звільнити квартиру та знятися з реєстраційного обліку. (а.с. 4,5).

За довідкою сектору адресно-довідкової роботи управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області від 11.06.2015 року, у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 (а.с.11-14)

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6, суд виходив із того, що він є власником майна та має право на судовий захист шляхом визнання відповідачів втратившими право користування квартирою, яку вони продали позивачу.

Доводи апеляційної карги проте, що судом не прийнято до уваги рішення Апеляційного судуЗапорізької області від 15.10.2013 року , яким було встановлено проте, що на момент розгляду справи договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 17.12.2009 року є неукладеним, оскільки момент вчинення правочину пов'язується із його реєстрацією, а тому і не створює прав та обов'язків для ОСОБА_6, (а.с.155) як і на помилкову реєстрації в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17.01.2014 року нотаріально посвідченого договору купівлі - продажу від 17.12.2009 року, не приймаються колегією судів, оскільки на момент ухвалення рішення суду 15.10.2013 року дійсно не було державної реєстрації нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 17.12.2009 року, проте така державна реєстрація договору відбулася у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відбулася після ухвалення цього рішення - виписка із 17.01.2014 року (а.с. 5), про що було встановлено судовим рішенням Хортицького районного суду від 23.06.2014 року за позовом за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6, треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_4, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Мельник Олена Геннадіївна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, де ОСОБА_3 було відмовлено у задоволенні позову. (Справа № №337/4824/14-ц, єдиний реєстр судових рішень http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/41962032), яке ухвалою Апеляційного судуЗапорізької області від29 квітня 2015 року залишено без змін.(Справа № №337/4824/14-ц, єдиний реєстр судових рішень http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/43986230 ). Державна реєстрація право власності не оскаржена , не скасована, тому твердження по помилковість державної реєстрації право власності є безпідставним твердженням відповідачів, яка не ґрунтується на вимогах закону та обставинах справи.

Згідно ст.ст. 317, 319, 321, 383 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб.

За положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок(частину будинку), квартиру, користуються ним(нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інше не заборонені законом угоди.

Статтею 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України передбачено, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користування інакше ніж з підстав і в порядку визначеному законом.

Право власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у нього права власності на це майно. З втратою права власності втрачається і право користування належним майном. Передбачений ст. 391 ЦК України спосіб захисту усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна, і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем (правова позиція ВСУ від 27 травня 2015 р. у справі № 6-92цс15).

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.ч. 1,2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

За висновком Конституційного Суду України, викладеним у рішенні від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 у справі про досудове врегулювання спорів свідчать про те, обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов'язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист.

Отже доводи апеляційної скарги проте, що позивач не звертався з вимогою про виселення в добровільному порядку не приймаються колегією судів, оскільки за умовами За умовами п.10 Договору купівлі - продажу, продавці зобов'язались у строк до 20.12.2011 року звільнити квартиру та знятися з реєстраційного обліку. (а.с. 4,5) та відсутність досудової вимогиза висновком Конституційного Суду України, викладеним у рішенні від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 не є підставою для відмови у судовому захисті порушення прав.

Крім того, само по собі посилання в апеляційній скарзі на порушення прав відповідачів , які за їх твердженням, з поважної причини не змогли приймати участь у судовому засіданні, а тому це призвело на порушення їх прав на житло, є їх декларативною заявою без зазначення, які ж саме права мають відповідачі мають на квартиру, яку вони продали, та не приймаються колегією судів, оскільки відсутність відповідачів у судовому засіданні як з'ясовано при розгляді апеляційної скарги само по собі не є наслідком позбавлення прав відповідачів, які з посиланням на докази не підтверджують своїх прав на квартиру АДРЕСА_1, та за умовами Договору зобов'язались у строк до 20.12.2011 року звільнити квартиру та знятися з реєстраційного обліку. (а.с. 4,5), а тому колегія судів не погоджується із доводами апеляційної скарги проте, що розгляд справи без участі відповідачів , при цьому за участю представника відповідача ОСОБА_10 призвело до неправильного вирішення спору, що за положеннями ч. 4 ст. 309 ЦПК України є передумовою скасування рішення суду

Відповідно до частини першої статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Посилання в апеляцій скарзі на проживання в неповнолітньої дитини, і суд не залучив до участі у справі орган опіки та піклування не приймаються колегією оскілки за довідкою за довідкою сектору адресно-довідкової роботи управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області від 11.06.2015 року, у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 (а.с.11-14), суд розглядав справу у межах заявлених позивачем вимог та не вирішував прав неповнолітніх у справі на житло, а тому орган опіки та піклування не залучався до участі у справі.

Доводи апеляційної скарги не містять іншого обґрунтування у чому полягає порушення прав позивача та вимог матеріального і процесуального права, а тому не дають підстав для висновку щодо незаконності чи неправильності оскаржуваного судового рішення. За таких обставин судова колегія вважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції та відмови у задоволенні позовних вимог, як проте вимагає позивач, відсутні.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 08 лютого 2016 рокуу цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: