Номер провадження 2/235/371/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2016 року м. Красноармійськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді: Клікунової А.С.,

при секретарі: Ліпскіс О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Красноармійська Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та збитків, спричинених неналежним виконанням зобовязань, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з вказаною позовною заявою, в якій просить стягнути з ОСОБА_2 суму позики з урахуванням індексу інфляції у розмірі 47904,21 гривень, 3 % річних за прострочення виконання зобовязання у розмірі 2418,01 гривень, відшкодувати судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 19 грудня 2011 року ОСОБА_1 надав в борг ОСОБА_2 грошову суму в розмірі 27240,00 гривень. В забезпечення повернення коштів відповідач надав розписку про отримання позикових коштів з зобовязанням повернути гроші в строк до 31.12.2012 року. За спливом вказаного строку, позивач звернувся до відповідача з проханням добровільно повернути кошти, тобто виконати умови договору. На звернення позивача відповідач не реагує, борг не повертає. Вказані обставини зумовили ОСОБА_1 звернутися до суду за захистом своїх майнових прав в спосіб стягнення позикових коштів з урахуванням відповідальності за порушення грошових зобовязань відповідно до ст.ст. 625, 1050 ЦК України.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, в порядку ст. 158 ЦПК України, надіслав на адресу суду письмове клопотання про розгляд справи в його відсутність, при чому позовні вимоги підтримані, інших доказів на обґрунтування заявлених вимог позивач не надає, будь-яких клопотань та заяв не заявляє.

Відповідач ОСОБА_2 у судові засідання призначені на 18 лютого 2016 року, 17 березня 2016 року не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутність не подавав, тому відповідно до п. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів за відсутності осіб, які беруть участь у справі та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, належно зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 19 грудня 2011 року отримав від ОСОБА_1 суму коштів у розмірі 27240,00 гривень, які зобовязався повернути в строк до 31.12.2012 року, про що написав власноруч розписку. В вказаний строк позикові кошти відповідач не повернув, що зумовило позивача звернутися до суду .

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Саме такий правовий висновок про застосування ст.ст. 1046, 1047 ЦК України міститься в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, № 6-79цс14 від 02.07.2014 року.

Враховуючи вказане, судом надано оцінку змісту розписки, долученої до позову, як доказ в підтвердження укладання договору позики між сторонами. Розписка містить інформацію щодо предмета доказування, а саме факт отримання відповідачем ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 27240,00 гривень та прийняте зобов'язання про їх повернення в строк до 31 грудня 2012 року. При цьому, відповідачем було вказано, що розписка написана без примусів, в повній свідомості. Вказані обставини свідчать, що між сторонами склались договірні відносини.

Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В порушення вказаних положень чинного законодавства, відповідач позику в строк, погоджений сторонам, не повернув. З урахуванням вказаного, суд прийшов до висновку про наявність законних підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 позикових коштів у розмірі 27240,00 гривень.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. В силу вимог ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотки річних від простроченої суми боргу. Позивач надав розрахунок боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних з 1 січня 2013 року. Відповідачем розрахунок не спростовано.

Сукупний індекс інфляції розраховується за формулою:

І Іс = (І І 1:100) х (І І 2:100) х (І І 3:100) х…(І І Z:100), де

І І 1 індекс інфляції за перший місяць прострочення,

І І 2 індекс інфляції за другий місяць прострочення, . . .

І І Z індекс інфляції за останній місяць прострочення. Суд погоджується з розрахунком позивача, оскільки індекс інфляції складав: за 2013 рік 100,5 %; за 2014 рік 124,9 %; за січень листопад 2015 року (в межах заявлених позовних вимог) 140,1 %. Сума боргу з урахуванням індексу інфляції складає: (27240,00 грн. х 100,5 % х 124,9 % х 140,1 %) 47904,21 гривень, індекс інфляції за час прострочення: (47904,21 - 27240) дорівнює 20664,21 гривень та підлягає присудженню до стягнення.

Розрахунок 3 % річних розраховується за формулою:

С х 3 х Д : 365 : 100, де

С сума заборгованості,

Д кількість днів прострочення

Розрахунок 3 % річних в межах заявлених вимог за період з 01.01.2013 року по 20.12.2015 р.: = 27240 х 3 х 1084 : 365: 100 = 2426,97 гривень. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог. За підрахунками позивача розмір 3 % річних від простроченої суми боргу з 01.01.2013 року станом на 20.12.2015 року дорівнює 2418,01 гривень, - тому саме ця сума підлягає присудженню до стягнення.

Згідно ч. 4 ст. 215 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Стаття 88 ЦПК України визначає принципи і порядок розподілу судових витрат між сторонами. Головний принцип сплати судових витрат полягає у тому, що судові витрати несе сторона, з чиєї вини виникла справа, тобто та сторона, яка вчинила цивільне правопорушення. Так, згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З матеріалів справи вбачається, що при предявлені позову позивачем було сплачено судовий збір 503,22 гривень (відповідає ставці п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»), тому ці витрати підлягають стягненню з відповідача.

На підставі вищевикладеного, ст.ст. 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 60, 209, 212-215, 218, 224-225 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та збитків, спричинених неналежним виконанням зобовязань задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1:

- суму боргу за договором позики у розмірі 27240 (двадцять сім тисяч двісті сорок) гривень,

- суму інфляційних витрат у розмірі 20664(двадцять тисяч шістсот шістдесят чотири) гривні 21 копійка,

- три відсотки річних від суми основного боргу у розмірі 2418 (дві тисячі чотириста вісімнадцять) гривень 01 копійка,

- судовий збір у розмірі 503 (пятсот три) гривні 22 копійки.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем в судову палату по цивільним справам Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення може бути переглянуто за заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя