АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/4033/15-ц 22-ц/774/727/К/16
Справа № 182/4033/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22ц/774/727/К/16 Багрова А.Г.
Категорія -27 ( ІІІ ) Суддя-доповідач - Зубакова В.П.
РІШЕННЯ

Іменем України

11 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді: Зубакової В.П.

суддів: Бондар Я.М., Соколан Н.О.,

за участю секретаря: Євтодій К.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК», третя особа ОСОБА_7, про визнання недійсними умов кредитного договору.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

представник позивача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - Бродько Анатолій Іванович, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

В обґрунтування позову посилався на те, що 20.06.2007 року між Банком та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №NIH0G100493447, за умовами якого позивач надав останній кошти у розмірі 10 800,00 доларів США на термін до 20.06.2017 року.

Виконання зобов'язань за кредитним договором забезпечено договором поруки, укладеним 20.06.2007 року між Банком та ОСОБА_7

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 умов кредитного договору утворилась заборгованість, яка в добровільному порядку сплачена не була, а тому позивач просив суд стягнути на свою користь солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 4 525,52 дол.США, що за курсом НБУ станом на 14.05.2015 року складає 93 089,86 грн., та судові витрати.

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічними позовними вимогами до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про визнання недійсними умов кредитного договору, посилаючись на те, що договір містить умови про нарахування винагороди за надання фінансового інструменту та проведення додаткового моніторингу, які є несправедливими та фактично виступають додатковою платою за користування кредитними сумами.

Уточнивши позовні вимоги, просила суд: визнати недійсними п. 6.2. кредитного договору №NIH0G100493447 від 20.06.2007 року та умови цього договору щодо сплати винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати та сплати винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2. Договору; застосувати наслідки недійсності правочину (його частини); відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в частині стягнення заборгованості по комісії за користування кредитом - 64,80 дол.США, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 14,41 дол.США, штрафу (фіксована частина) - 12,15 дол.США, штрафу (процентна складова) - 214,92 грн.; сплачених нею як винагороду за надання фінансового інструменту - 2 008,80 дол.США.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2016 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_7 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитом у розмірі 4050,56 дол.США, 168, 67 дол.США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 64,80 дол.США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 14,41 дол.США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, штраф (фіксована складова) - 12,15 дол.США, штраф (процентна складова) - 214,92 дол.США, всього заборгованість у розмірі 4 525,52 дол.США, що за курсом НБУ на день звернення до суду складає 93 089,86 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» понесені судові витрати у розмірі 465,45 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» понесені судові витрати у розмірі 465,45 грн.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та про задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_3, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, зазначають, що суд безпідставно не погодився з твердженнями та доводами ОСОБА_3 про те, що умови кредитного договору в оспорюваній частині суперечать вимогам ч. 3 ст. 509 ЦК України, ч. 4 ст. 11, ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», а також не взяв до уваги, що саме на суд покладено обов'язок з'ясувати виконання банками положення зазначених статей ЗУ «Про захист прав споживачів» (п. 16 Постанови Пленуму ВССУ №5 від 30 березня 2012 року).

Також, вважають, що суд прийшов до помилкового висновку щодо пропуску ОСОБА_3 позовної давності для звернення до суду із вимогами про визнання недійсними умов кредитного договору, адже про те, що ці умови є для неї несправедливими ОСОБА_3 довідалася лише під час розгляду даної цивільної справи після укладення договору із представником, адже вона не є фахівцем у галузі права.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зазначає, що посилання відповідача на несправедливість умов кредитного договору не відповідає дійсності, адже за умовами кредитного договору комісія є незмінною з моменту його укладення, а несправедливими можуть визнаватися лише ті положення договору, які містять зміни у витратах.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи в судове засідання не з'явилися, надавши, кожен окремо, заяви про відкладення розгляду справи у зв'язку із зайнятістю представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 в іншому судовому процесі, яка задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Так, згідно п.2 ч. 1 ст. 169 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу, у разі першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому законом порядку про час і місце розгляду справи, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними.

Як вбачається з матеріалів справи, 21 березня 2016 року колегією суддів було задоволено аналогічні заяви відповідача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4 про відкладення розгляду справи у зв'язку із зайнятістю представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 в іншому судовому процесі (а.с. 103, 106, 116).

Зважаючи на те, що повторне відкладення розгляду справи за клопотанням сторони по справі ст. 169 ЦПК України не передбачено, а викладені в заяві про відкладення розгляду справи причини відсутності відповідача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4 (участь ОСОБА_4 в іншому судовому засіданні) не є поважними, колегія суддів відхиляє це клопотання, що (у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» - Бродька А.І., який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив її відхилити, залишивши без змін рішення суду першої інстанції, як законне та обґрунтоване, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.528 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимогам ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 20 червня 2007 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №NIH0G100493447, відповідно до умов якого Банк надав останній кошти на строк з 20 червня 2007 року по 20 червня 2017 року включно, у вигляді невідновлювальної кредитної лінії у розмірі 12 015,00 доларів США на наступні цілі: 10800,00 дол.США на придбання нерухомості, а також у розмірі 1215,00 дол.США на сплату страховки у випадку та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3., 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00 на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця в Період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.п. 3.11. даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2. даного Договору.

20 червня 2007 року ОСОБА_3 отримала кошти у розмірі 10 800,00 дол.США (а.с. 16).

В забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором №NIH0G100493447 від 20 червня 2007 року, між Банком та ОСОБА_7 було укладено договір поруки № NIH0G100493447/1 від 20 червня 2007 року, у відповідності до якого останній відповідає перед Банком за виконання зобов'язань за кредитною угодою в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

У порушення зазначених норм закону та умов договору ОСОБА_3 зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала та станом на 14 травня 2015 року має заборгованість у розмірі 4 525,52 доларів США, яка складається з наступного: 4050,56 дол.США - заборгованість за кредитом, 168, 67 дол.США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 64,80 дол.США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 14,41 дол.США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 12,15 дол.США - штраф (фіксована складова), 214,92 дол.США - штраф (процентна складова).

Як вбачається із матеріалів справи, банком, згідно умов кредитного договору та договору поруки, були направлені вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_7 (а.с. 10-12) про наявність заборгованості та про необхідність їх погашення.

Вимоги банку відповідачами не виконані.

Суд першої інстанції, правильно встановивши фактичні обставини справи, дійшов висновку, що відповідно до ст. 554 ЦК України й умов договору у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Апеляційна скарга не містить жодних заперечень щодо висновків суду першої інстанції в частині визначеного судом розміру заборгованості та наявності підстав для її стягнення у солідарному порядку з боржника ОСОБА_3 та поручителя ОСОБА_7, а тому колегія суддів не здійснює перевірку оскаржуваного рішення суду в цій частині, адже згідно з вимогами частини 1 статті 303 ЦПК України і зважаючи на роз'яснення, викладені в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 р., - під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3., суд першої інстанції виходив із того, що кредитний договір був укладений на власний розсуд кредитодавця і позичальника з урахуванням вимог цивільного та банківського законодавства, що були чинними на момент його укладення, та за його умовами сторони взяли на себе певні зобов'язання, погодили порядок вирішення окремих питань, в тому числі й сплати комісій за надання фінансового інструменту та проведення додаткового моніторингу.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною 1 ст.215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За положеннями статей 626 - 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг (яким відповідно до ст. 4 цього Закону є договір про надання споживчого кредиту) повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків.

Відповідно до п. 8 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.

Отже, така форма витрат, як плата за обслуговування кредиту існує, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.

У силу ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За положеннями ч 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які місять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-80цс12 від 12 вересня 2012 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Отже, оспорюваним договором визначено плату за обслуговування кредитом (комісію) не за формулою зі змінним величинами, а чітко фіксованою ставкою, тобто банк діяв добросовісно, попередив позичальника про розмір комісії, яку останній повинен буде вносити. Суд дійшов вірного висновку, що така умова не суперечить положенням ч.5 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів», та не може вважатись несправедливою, а тому доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Відхиляються колегією суддів й доводи апеляційної скарги щодо несправедливості п. 6.2. Кредитного договору, оскільки цим договором встановлено не додаткову плату за користування кредитними коштами, а визначено відповідальність за невиконання позичальником п. 2.2.11. цього Договору.

Так, згідно п. 2.2.11. Кредитного договору №NIH0G100493447 від 20 червня 2007 року для здійснення останнього погашення по Кредиту позичальник звертається до банку, який надає інформацію про заборгованість позичальника за кредитним договором (кредит, відсотки, пеня, винагороди).

У випадку ж невиконання позичальником вимог цього пункту, договором передбачено обов'язок банку здійснити додатковий моніторинг погашення кредиту по рахунку, та відповідальність позичальника у вигляді сплати винагороди, що дорівнює сумі залишку коштів між сплаченими позичальником на день здійснення моніторингу коштами і нарахованими банком на останній термін сплати (п. 6.2. цього Договору).

Тобто, даний пункт договору не містить положень, які призводять до дисбалансу сторін чи є несправедливими по відношенню до позичальника, адже ним не передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, та, у випадку належного виконання позичальником п. 2.2.11 цього Договору, оспорюваних пункт (6.2.) взагалі не буде застосовуватись.

Разом з тим, правомірно прийшовши до висновку про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про визнання недійсними умов кредитного договору у зв'язку з їх недоведеністю та безпідставністю, суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин наслідки пропуску позивачем позовної давності для звернення до суду за захистом свого порушеного права, про що зазначив в мотивувальній частині рішення, не врахувавши роз'яснень викладених у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», згідно яких суд зазначає у рішенні про відмову у позові з підстав пропуску без поважних причин строку для звернення з позовом, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. У зв'язку з чим підлягає виключенню з мотивувальної частини рішення посилання на пропуск позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_3 строку позовної давності.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.3 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2016 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення посилання на пропуск ОСОБА_3 позовної давності для звернення до суду за захистом свого порушеного права, як на підставу для відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК», третя особа ОСОБА_7, про визнання недійсними умов кредитного договору.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: