Справа № 297/2821/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2016 року м. Берегово

Берегівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого Фейір О. О., при секретарі Кузьма Т. В., з участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Берегово цивільну справу за збільшеним позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача фізична особа-підприємець ОСОБА_5, про захист прав споживача, повернення сплачених за товар грошових коштів, стягнення матеріальних збитків за неналежну якість товару, неустойки та моральної шкоди

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в Берегівський районний суд Закарпатської області із позовом до фізичної особи-підприємця (далі ФОП) ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача фізична особа-підприємець (далі ФОП) ОСОБА_5, про захист прав споживача, повернення сплачених за товар грошових коштів в сумі 21 460, 00 гривень, стягнення моральної шкоди в розмірі 10 000 гривень та стягнення судових витрат. Заявою про збільшення позовних вимог ОСОБА_1 просить суд також стягнути з відповідача в свою користь 26 091, 00 гривень матеріальних збитків за неналежну якість товару та 22 103, 00 гривень неустойки за неусунення недоліків товару у встановлений законом строк (а. с. 33).

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 в грудні 2013 року придбав у ФОП ОСОБА_4 тротуарну плитку, площею 145 кв. м., за 21 460, 00 гривень, що підтверджується розрахунковими документами. Крім того, оплатив відповідачу суму коштів в розмірі 26 091, 00 гривень за роботи, повязані з її укладенням, та за супутні матеріали (щебінь, пісок тощо), які були необхідні для проведення робіт. Після закінчення робіт позивачем виявлено, що тротуарна плитка не відповідає заздалегідь обумовленим та установленим вимогам. В позасудовому порядку позивач неодноразово звертався до відповідача з метою усунення недоліків та заміни товару на товар належної якості, проте звернення були залишені без належного реагування. У звязку з вищевказаним, ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом своїх прав. Вимога про стягнення моральної шкоди позивачем мотивована тим, що йому довелось сплатити великий обсяг коштів за товар та роботи, що мають істотні недоліки, тривале та безпідставне зволікання відповідача в усуненні цих недоліків, а також спричинений вказаними обставинами душевний дискомфорт та моральні страждання, повязані як і з самим фактом істотних недоліків товару, так і необхідністю вживати додаткових заходів для захисту власних прав та охоронюваних законом інтересів. Збільшення вимог позивачем мотивовано ухиленням відповідача від усунення недоліків в установлений законом строк, що, на його думку, є підставою для стягнення неустойки в розмірі 22 103, 80 гривень. Стягнення з відповідача суми збитків в розмірі 26 091, 00 гривень позивач мотивував тим, що оплачені ним роботи по встановленню товару є теж матеріальними збитками відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали, з підстав зазначених в позовній заяві, просили позов задовольнити.

Відповідач ФОП ОСОБА_4 та третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_6 Бейлівнав судове засідання не зявилися, будучи належним чином повідомленими про день, час і місце розгляду справи. Суд ухвалив розглядати справу у їх відсутності (а. с. 133-134).

Представник відповідача ОСОБА_3, вважаючи позовні вимоги безпідставними, в судовому засіданні зазначив, що вимога позивача про стягнення з відповідача сплаченої ним суми коштів за всі 145 кв. м. тротуарної плитки не підлягає задоволенню, оскільки претензії щодо якості товару в позивача виникли лише відносно окремих тротуарних плиток, колір поверхонь яких змінився внаслідок потрапляння на них цементу. Пояснив, що висоли на поверхні тротуарної плитки не є дефектом тротуарної плитки, а є результатом незворотних хімічних реакцій при гідратації цементного звязного в бетоні, що не впливає на якість продукції. Тоді, як при придбанні товару та його укладці, відповідачем і працівниками ФОП ОСОБА_5 позивач поперджувався про те, що роботи з укладки тротуарної плитки краще виконувати після завершення на території будинковолодіння позивача будівельно-монтажних і оздоблювальних робіт, щоб виключити можливість потрапляння на поверхню плитки будь-яких речовин, які можуть вплинути на вигляд її кольору. У звязку з вищевказаним просив відмовити в задоволенні позову. Також зазначив, що чинне цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, коли через неналежну якість продукції заподіяна шкода майну чи здоровю споживача І, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань, просив відмовити у задоволенні також вимоги про стягнення моральної шкоди.

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_7 підтримав наданий ним висновок будівельно-технічної експертизи. Крім того, пояснив, що технічні умови виготовлення продукції є однією з складових державних стандартів продукції.

Заслухавши пояснення позивача, його представника, доводи представника відповідача, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини справи, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги задовольнити частково, виходячи з наступного.

В пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12 квітня 1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» визначено, що до відносин, які регулюються ЗУ «Про захист прав споживачів», належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купівлі-продажу.

За змістом п. 7 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» укладення договору купівлі-продажу між постачальником та споживачем підтверджується квитанцією, товарним чи касовим чеком, або іншим розрахунковим документом.

Так, придбання ОСОБА_8 31 грудня 2013 року у ФОП ОСОБА_4 тротуарної багряної плитки в кількості 145 кв. м. на загальну суму 21 460 гривень підтверджується копією видаткової накладної № 37 від 31 грудня 2013 року (а. с. 5). А згідно акту виконаних робіт № 1 від 22 лютого 2014 року за роботи по укладенню тротуарної плитки позивач сплатив відповідачу 26 091 гривню (а. с. 6). Дана обставина була перевірена судом.

Відповідно до ч. 4 ст. 673 ЦК України, якщо законом встановлено вимоги щодо якості товару, продавець зобовязаний передати покупцеві товар, який відповідає цим вимогам.

Право споживача на належну якість продукції та обслуговування передбачено також пунктом 2 частини 1 статті 4 ЗУ «Про захист прав споживачів». Так, належна якість товару, роботи або послуги властивість продукції, яка відповідає вимогам, встановленим для цієї категорії продукції у нормативно-правових актах і нормативних документах, та умовам договору із споживачем (п. 13 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів»).

На підставі ухвали суду від 04 лютого 2015 року по справі було проведено судову інженерно-технічну експертизу. Згідно висновку експертизи № 234 від 23 жовтня 2015 року, оздоблювальний шар придбаної та викладеної за адресою м. Берегово, вул. Дері Дежев, 8 тротуарної плитки виду «Осіннє листя», колір «багряний», не відповідає технічним вимогам, передбаченим п. 4.1.7 Національного стандарту України «Будівельні матеріали. Вироби бетонні тротуарні неармовані. Технічні умови» (ДСТУ Б.В.2.7.-145:2008). Кольорове забарвлення вищевказаної плитки частково не відповідає вимогам, передбаченим п. 4.1.8 Національного стандарту України «Будівельні матеріали. Вироби бетонні тротуарні неармовані. Технічні умови» (ДСТУ Б.В.2.7.-145:2008) (а. с. 81-87).

Як вбачається з висновку експертизи, відповідач реалізував позивачу тротуарну плитку, інтенсивність забарвлення та інші якісні характеристики якої не відповідають вимогам Національного стандарту України. Даний висновок був підтриманий експертом в ході розгляду справи та перевірений судом.

Пунктом 5 частини 1 статті 4 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Так, згідно ст. ст. 526, 611 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до їх умов та закону, за порушення зобовязання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Збитками, згідно ч. 2 ст. 22 ЦК України, є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі. Згідно ч. 3 цієї статті збитки відшкодовуються в повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Отже, неналежна якість тротуарної плитки призвела до її псування, що завдало ОСОБА_1 збитки, повязані з її придбанням та укладенням. За таких обставин, суд вважає задовольнити вимоги позивача про стягнення 21 460 гривень за сплачений товар неналежної якості та 26 091 гривні за понесені збитки, повязані з проведенням робіт по укладенню тротуарної плитки.

Відповідно до ч. 9 ст. 8 ЗУ «Про захист прав споживачів» при пред'явленні споживачем вимоги про безоплатне усунення недоліків товару вони повинні бути усунуті протягом чотирнадцяти днів з дати його пред'явлення або за згодою сторін в інший строк. За кожний день затримки виконання вимоги про надання товару аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації) та за кожний день затримки усунення недоліків понад установлений строк (чотирнадцять днів) споживачеві виплачується неустойка відповідно в розмірі одного відсотка вартості товару.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 звернувся до ФОП ОСОБА_4 з письмовою вимогою про усунення недоліків товару та виконаних робіт 16 липня 2014 року (а. с. 7). Однак, станом на день складання позовної заяви 11 листопада 2014 року, відповідач не усунув недоліки товару. Отже, за 103 дні прострочення слід стягнути з відповідача неустойку в розмірі 1 % вартості придбаного товару (21 460 гривень), в розмірі 22 103 гривні, тобто по 214, 60 гривень за кожен день прострочення. Дана обставина також не була спростована в ході розгляду справи.

Згідно ч. 2 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. В даному випадку моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку зі знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 04 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні прав, наданих споживачам.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує характер правопорушення, глибину душевних страждань позивача внаслідок тривалого зволікання відповідачем в усуненні недоліків товару, а також необхідність позивача вживати додаткових заходів для захисту власних прав та охоронюваних законом інтересів. Так, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 звертався до відповідача з вимогою замінити товар на товар належної якості, однак останній залишив таке звернення без належного реагування та ухилився від обовязку усунути недоліки товару.Враховуючи вищевказане, суд вважає розумним і справедливим стягнути з відповідача в користь позивача грошове відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 гривень.

Заперечення представника відповідача ОСОБА_3 щодо позовних вимог суд не бере до уваги, оскільки таке не підтверджено жодними доказами та, крім того, твердження про те, що висоли на поверхні тротуарної плитки не є дефектом останньої, а є результатом незворотних хімічних реакцій при гідратації цементного звязного в бетоні, що не впливає на якість продукції, повністю спростовується висновком будівельно-технічної експертизи.

Після закінчення зясування обставин та перевірки їх доказами, через канцелярію суду представником відповідача були подані клопотання про повернення до зясування обставин у справі та призначення судової інженерно-технічної експертизи (а. с. 140-141, 142-143).

Згідно ст. 194 ЦПК України суд постановляє ухвалу про повернення до зясування обставин по справі, якщо під час судових дебатів виникає необхідність зясування нових обставин, що мають значення для справи, або дослідження нових доказів.

Обставини, які на думку представника відповідача мають значення для справи, були наведені ним і під час судових дебатів по даній справі.

Однак, на думку суду, вони не є такими, що мають значення для справи та потребують повернення для зясування обставин по даній справі.

Щодо заяви представника відповідача про призначення судової інженерно-технічної експертизи, таку було вирішено ухвалою суду від 04 лютого 2016 року (а. с. 135-136).

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Судові витрати, згідно ст. 79 ЦПК України, складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи, до яких належать і витрати, повязані з проведенням судових експертиз.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ЦПК України, витрати, повязані з проведенням судових експертиз несе сторона, яка заявила клопотання про проведення судової експертизи. Кошти на оплату судової експертизи вносяться стороною, яка заявила клопотання про проведення експертизи.

Як вбачається з копії квитанції № НОМЕР_1 від 18 травня 2015 року ОСОБА_1 поніс витрати на проведення судової будівельно-техічної експертизи в розмірі 3600 гривень (а. с. 73).

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь позивача витрати за проведення судової експертизи в повному розмірі.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Частиною 3 статті 88 ЦПК України передбачено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом 13 листопада 2014 року, суд керується ЗУ «Про судовий збір» від № 3674-VI 08.07.2011 року в редакції від 19 вересня 2013 року, яка діяла на момент звернення до суду.

Згідно ч. 3 ст. 6 ЗУ «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Пунктом 13 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» встановлено, що якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов'язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою), наприклад, за вимогами про усунення перешкод у користуванні власністю та відшкодування моральної шкоди. Якщо в позовній заяві об'єднано кілька самостійних вимог майнового характеру, пов'язаних між собою, то, враховуючи, що об'єктом справляння судового збору є позовна заява, максимальний розмір судового збору має відповідати загальній сумі всіх вимог (п. 10 ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Ціна позову, згідно п. 10 ч. 1 ст. 80 ЦПК України у позовах, які складаються з кількох самостійних вимог, визначається загальною сумою всіх вимог.

Відповідно до п. 1 та п. 6 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру встановлена ставка судового збору в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, а за подання позовної заяви немайнового характеру встановлена ставка судового збору в розмірі 0, 2 розміру мінімальної заробітної плати.

На день подання позовної заяви, відповідно до ст. 8 ЗУ «Про державний бюджет України на 2014 рік», враховуючи ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», була встановлена мінімальна заробітна плата в розмірі 1218 гривень.

Виходячи з вищенаведених положень, суд вважає, що з відповідача ОСОБА_4 в користь держави слід стягнути судовий збір за вимоги майнового характеру про стягнення 21 460 гривень за сплачений товар, про стягнення матеріальних збитків на суму 26 091 гривень та про стягнення неустойки в розмірі 22 103 гривень в розмірі 696, 54 гривень, а за вимогу про стягнення моральної шкоди в розмірі 10 000 гривень 243, 60 гривень.

Отже, всього з відповідача ФОП ОСОБА_4 в користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 940, 14 гривень.

Керуючись ч. 2, 3 ст. 22, ст. ст. 15, 23, 526, 611, ч. 4 ст. 673 ЦК України; п. п. 7, 13 ч. 1 ст. 1, п. п. 2, 5 ч. 1 ст. 4, ч. 9 ст. 8, ч. 2, 3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів»; ч. 1 ст. 4, п. 1, 6 ч. 2 ст. 4, ч. 3 ст. 6 ЗУ «Про судовий збір» від № 3674-VI 08.07.2011 року в редакції від 19 вересня 2013 року; ст. 8 ЗУ «Про державний бюджет України на 2014 рік»; п. 13 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»; п. 3 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»; п. 2 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 12 квітня 1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів»; ст. ст. 1, 4, 57-60, 79, п. 10 ч. 1 ст. 80, ч. 1 ст. 86, ч. 1, 3 ст. 88, 214, 292, 294 ЦПК України,

рішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, 21 460 (двадцять одну тисячу чотириста шістдесят) гривень 00 копійок за сплачений товар.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, суму матеріальних збитків в розмірі 26 091 (двадцять шість тисяч девяносто одну) гривню 00 копійок.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, неустойку в розмірі 22 103 (двадцять дві тисячі сто три) гривні 00 копійок.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, моральну шкоду в розмірі 5 000 (пять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2) в користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, судові витрати за проведення будівельно-технічної експертизи в розмірі 3600 (три тисячі шістсот) гривень.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2) в користь держави судовий збір в розмірі 940 (девятсот сорок) гривень 14 копійок.

З повним текстом рішення сторони можуть ознайомитись 02 березня 2016 року.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії, до апеляційного суду Закарпатської області через цей районний суд.

Суддя ОСОБА_9.