ухвала

іменем україни

03 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Коротуна В.М., Парінової І.К.,

ПисаноїТ.О., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_3 про визначення порядку виконання рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 16 липня 2014 року та рішення апеляційного суду Рівненської області від 25 травня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області, виконавчого комітету Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області, публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання права власності, визнання недійсними договору дарування та договору іпотеки з додатковими угодами, визнання недійсними рішення виконавчого комітету Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області та свідоцтва про право власності на нерухоме майно, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 17 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 06 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою, у якій посилаючись на положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», просила визначити порядок виконання судового рішення у порядку, що передбачений ст. 373 ЦПК України, а саме: відстрочити на період чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 17 серпня 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 06 жовтня 2015 року, заяву задоволено. Визначено порядок виконання рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 16 липня 2014 року та рішення апеляційного суду Рівненської області від 25 травня 2015 року у справі № 570/4964/13-ц за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Рівненської обласної дирекції до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області, виконавчого комітету Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання права власності, визнання недійсними договору дарування та договору іпотеки з додатковими угодами, визнання недійсними рішення виконкому Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 24 травня 2006 року № 124 та свідоцтва на право власності на нерухоме майно від 09 червня 2006 року, а саме: відстрочено виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на період чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

У касаційній скарзі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просить скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанцій, й постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні заяви, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 16 липня 2014 року позов публічного акціонерного товариства «РайффайзенБанк Аваль» (ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») задоволено. Звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 18 липня 2006 року № 014/52/918-3 (зі змінами від 15 серпня 2007 року, 12 лютого 2008 року, 20 жовтня 2011 року) - житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 та належить відповідачу на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Шпанівської сільської ради Рівненського району 09 червня 2006 року на підставі рішення виконавчого комітету Шпанівської сільської ради Рівненського району від 24 травня 2006 року № 124 та витягу про реєстрацію прав власності на нерухоме майно № 10990136, виданого комунальним підприємством «Рівненським об'єднаним бюро технічної інвентаризації» 20 червня 2006 року. Звернуто стягнення на земельну ділянку площею 0,12 га, розташовану на території с. Великий Олексин Шпанівської сільської ради, належну ОСОБА_3 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданого 23 травня 2011 року Шпанівською сільською радою Рівненського району на підставі договору дарування від 14 лютого 2001 року № 2-195, для задоволення вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у розмірі 772 551 грн 44 коп., з яких: 649 798 грн 93 коп. - заборгованість за кредитом, 53 196 грн 37 коп. - заборгованість за відсотками та 69 566 грн 14 коп. - пеня. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Останнім рішенням апеляційного суду Рівненської області від 25 травня 2015 року резолютивну частину рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 16 липня 2014 року змінено, доповнено її четвертий абзац після слів: «...пеня - 69 566 грн 14 коп.» словами: «шляхом продажу з прилюдних торгів, за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності /незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій». У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Рівненського районного управління юстиції Гандзелевської М.С. від 25 червня 2015 року було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 570/4964/13-ц, виданого Рівненським районним судом Рівненської області 25 травня 2015 року, та надано ОСОБА_3 строк для добровільного виконання рішення до 02 липня 2015 року.

Задовольняючи заяву та визначаючи порядок виконання рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 16 липня 2014 року та рішення апеляційного суду Рівненської області від 25 травня 2015 року шляхом відстрочення, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що на спірні правовідносини розповсюджуються положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», які є підставою для відстрочення виконання судового рішення.

Такі висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають вимогам закону та ґрунтуються на фактичних обставинах справи.

Так, відповідно до ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Згідно зі ст. 373 ЦПК України за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

У пункті 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно з ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно з ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Таким чином, вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано виходили із того, що житловий будинок площею 224,3 кв. м є предметом іпотеки на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, наданим в іноземній валюті, розташований на земельній ділянці, яка також є предметом іпотеки та місцем постійного проживання ОСОБА_3, відомості про наявність іншого нерухомого майна у відповідача відсутні, тому можна визначити порядок виконання рішення у даній справі шляхом відстрочення його виконання на підставі Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на період чинності вказаного Закону.

До такого висновку суди першої й апеляційної інстанцій дійшли на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущені порушення норм матеріального та процесуального права, які давали б підстави для скасування оскаржених судових рішень, а фактично зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками судів з їх оцінки, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» відхилити.

Ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 17 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 06 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: В.М. Коротун

І.К.Парінова

Т.О.Писана

О.В.Ступак