Категорія 27Доповідач Зайцев А. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Зайцева А.Ю.,

суддів: Панасюка О.С., Шемети Т.М.,

при секретарі: Топольській В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Органік Плюс» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12.09.2016 року у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Органік Плюс» до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про визнання недійсним договору безвідсоткової позики, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Органік Плюс» (далі - ТОВ «Органік Плюс») звернулося у суд з позовом до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про визнання недійсним договору безвідсоткової позики.

Зазначало, що 11.04.2013 року між ТОВ «Органік Плюс» (позичальник) та ОСОБА_2 (позикодавець) укладено договір безвідсоткової позики, відповідно до умов якого позикодавець надає позичальнику у власність грошові кошти у якості безвідсоткової позики в сумі 330 000 грн., а позичальник зобов'язується повернути суму позики у визначений договором строк. Проте, зазначений договір безвідсоткової позики укладався лише з метою поповнення оборотних грошових коштів на розрахунковий рахунок ТОВ «Органік Плюс», які фактично були отримані від фізичної особи ОСОБА_3

Посилаючись на те, що відповідачка на виконання зазначеного договору грошові кошти позивачу не перераховувала та не вносила через касу, так як не мала фінансової можливості виконати зобов'язання, а також на те, що уклавши договір безвідсоткової позики, а ні позивач, а ні відповідач не мали дійсного наміру створити наслідки, які обумовлені у ньому, ТОВ «Органік Плюс» на підставі ч.5 ст.203, ст.234 ЦК України просило визнати недійсним договір безвідсоткової позики від 11.04.2013 року, укладений між ТОВ «Органік Плюс» та ОСОБА_2 щодо надання безвідсоткової позики в розмірі 330 000 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12.09.2016 року в позові відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ТОВ «Органік Плюс» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що рішення суду відповідає вимогам ст.213 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що 11.04.2013 року між ТОВ «Органік Плюс» (позичальник) та ОСОБА_2 (позикодавець) був укладений договір безвідсоткової позики (далі - договір), відповідно до умов якого позикодавець надає позичальнику у власність грошові кошти у якості безвідсоткової позики, а останній зобов'язується повернути суму позики у визначений цим договором строк.

Пунктами 2.1, 3.1, 3.2 договору передбачено, що сума позики становить 330 000 грн. Позикодавець зобов'язаний надати позику упродовж місяця з моменту підписання договору. Позика надається готівкою в касу або вноситься на розрахунковий рахунок позичальника.

На виконання умов договору ОСОБА_2 перерахувала на розрахунковий рахунок ТОВ «Органік Плюс» 330 000 грн., згідно квитанції №64 від 11.04.2013 року.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено правових підстав, передбачених ч.5 ст.203, ст.234 ЦК України для визнання договору безвідсоткової позики недійсним.

Вирішуючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

По справі встановлено, що згідно квитанції №64 від 11.04.2013 року ОСОБА_2 перерахувала на розрахунковий рахунок ТОВ «Органік Плюс» суму позики 330 000 грн., що свідчить про те, що відповідачем були виконані умови договору безвідсоткової позики від 11.04.2013 року.

Посилання позивача на те, що у справі відсутні докази (розписка) отримання позивачем позики в сумі 330 000 грн. від відповідача, судова колегія вважає безпідставними, адже згідно правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі 6-63цс13, яка згідно з ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Обґрунтованим судова колегія вважає і висновок суду про відсутність правових підстав для визнання договору безвідсоткової позики недійсним.

Згідно з ч.5 ст.203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до чч.1, 2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно з ч.1 ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Пленум Верховного Суду України в роз'ясненнях, що містяться у пп.7, 24 постанови від 06.11.2009 року N9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» звертає увагу судів на те. що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним.

Судова колегія звертає увагу на те, що ознака фіктивності правочину повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише про людське око, а інша - намагалася досягти правового результату, то такий правочин не визнається фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент вчинення правочину, тобто тягар доказування фіктивності правочину покладається на позивача.

Суд першої інстанції встановивши, що відповідач перерахувала 11.04.2013 року на розрахунковий рахунок позивача суму позики в розмірі 330 000 грн., згідно квитанції №64, тобто вчинила дії щодо виконання договору безвідсоткової позики від 11.04.2013 року, дійшов вірного висновку про те, що оспорюваний договір не може бути кваліфікований як фіктивний та визнаватись недійсним.

Окрім цього, правове значення для визнання договору безвідсоткової позики недійсним має додержання його сторонами вимог закону саме при його укладенні, а не виконанні.

Таким чином, в порушення вимог ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України позивачем не доведено, що учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент вчинення правочину.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги покази свідків як доказ невиконання відповідачем оспорюваного договору та ненадання позивачу позики судова колегія вважає необґрунтованими, адже згідно ч.1 ст.218 ЦК України не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов'язань, що виникли з правочину.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не було дано оцінки тому, що директор ТОВ «Органік Плюс» ОСОБА_4 на момент укладання оспорюваного договору не був наділений необхідним обсягом цивільної дієздатності, а також тій обставині, що укладений договір суперечить Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» судова колегія до уваги не приймає, оскільки відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Однак, як слідує з матеріалів справи, позивачем заявлено у суді першої інстанції позов про визнання недійсним договору безвідсоткової позики з підстав, передбачених ч.5 ст.203, ст.234 ЦК України. У справі відсутні письмові документи про зміну позивачем підстав позову відповідно до ч.2 ст.31 ЦПК України, а тому судом першої інстанції при ухвалені рішення було дотримано положення ч.1 ст.11 ЦПК України.

Безпідставними судова колегія вважає і доводи апеляційної скарги про упередженість суду, оскільки зі справи видно, що суд першої інстанції вирішуючи спір повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює. Крім цього, судова колегія враховує і те, що позивачем під час розгляду справи в суді першої інстанції не заявлявся відвід судді.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме прийняття судом доказу з порушенням строку його прийняття, тобто після початку розгляду справи по суті (копії банківської виписки ПАТ «Альфа-Банк»), не спростовує правильні висновки суду і не може бути правовою підставою для скасування рішення суду.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду також не спростовують та не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч.3 ст.309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Разом з тим, зі справи видно, що вона по суті вирішена правильно з додержанням вимог закону, а тому підстав для скасування рішення суду судова колегія не вбачає.

У відповідності до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи наведене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються, а відтак не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Органік Плюс» - відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12.09.2016 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Органік Плюс» до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про визнання недійсним договору безвідсоткової позики - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ А.Ю. Зайцев

Судді: /підпис/ О. С. Панасюк

/підпис/ Т.М. Шемета

Згідно з оригіналом.

Суддя: