АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Перепелюк Л. М.

суддів: Кулянда М.І, Одинака О.О.

секретар: Герман Я.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 09 лютого 2016 року у цивільній справі за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в порядку регресу, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» звернулося до суду з позовом ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в порядку регресу.

Вказував на те, що 15.01.2013 року між ПРАТ СК «Арсенал Страхування» та ОСОБА_2 було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту №АС/0025157, згідно якого ПрАТ СК «Арсенал Страхування» взяло на себе зобов'язання відшкодувати шкоду, заподіяну третім особам внаслідок ДТП, під час експлуатації транспортного засобу «Mercedes» д.р.н. НОМЕР_1.

13.04.2013 року на дорозі Вербовець - Новодністровськ - Білоусівка, 22 км + 957 м, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Mercedes», д.р.н. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Mercedes», д.р.нНОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3

Згідно постанови Сокирянського районного суду Чернівецької області, вказана дорожньо-транспортна пригода сталась внаслідок порушення Правил дорожнього руху України водієм автомобіля «Mercedes», д/н НОМЕР_1,

№22-ц/794/551/16 Головуючий у 1 інстанції Ратушенко О.М. Категорія 25 Доповідач Перепелюк Л.М.

Якубовським І.М.

24.03.2013 року на адресу ПрАТ СК «Арсенал Страхування» із заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку звернувся ОСОБА_3

Згідно звіту № 42-600 від 04.06.2013 року, наданого експертом-оцінювачем ОСОБА_5, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Mercedes» д.р.н. НОМЕР_2, в результаті його пошкодження в ДТП, склала 87 768,00 грн.

Відповідно до умов договору страхування ПрАТ СК «Арсенал страхування» відшкодувало ОСОБА_3 витрати на ремонт автомобіля в сумі 49 000,00 грн.

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_2 борг у сумі 49000 грн. та судові витрати по даній справі.

Рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 09 лютого 2016 року в позові відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, просить рішення суду скасувати, яким у повному обсязі задовольнити позовні вимоги.

Посилається на те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального та неправильно застосовано норми матеріального права.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Такий висновок суду ґрунтується на нормах матеріального права та на підставі поданих сторонами доказів.

В судовому засіданні дослідженими доказами судом першої інстанції встановлено, що 15.01.2013 року між ПрАТ СК «Арсенал страхування» та відповідачем був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/0025157, за яким позивач застрахував цивільно-правову відповідальність ОСОБА_2 перед третіми особами, пов'язану з експлуатацією наземного транспортного засобу автомобіля Мерседес-Бенц 410, д.р.н. НОМЕР_1, що підтверджується копією полісу № АІ/3045209

13.04.2013 року на дорозі Вербовець - Новодністровськ - Білоусівка, 22 км + 957 м, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Mercedes», д.р.н. НОМЕР_1, під керуванням відповідача та автомобіля «Mercedes», д.р.н. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3

Постановою Сокирянського районного суду Чернівецької області від 26.04.2013 року ОСОБА_2 було визнано винуватим у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди внаслідок порушення Правил дорожнього руху України та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Внаслідок зазначеної ДТП автомобіль потерпілого ОСОБА_3 отримав механічні пошкодження, що підтверджується копією звіту № 42-600 від 04.06.2013 року та копією страхового акту АС/25157-1 від 25.10.2013 року з розрахунком суми страхового відшкодування.

24.03.2013 року ОСОБА_3 звернувся до ПрАТ СК «Арсенал страхування» із заявою про виплату йому страхового відшкодування.

Позивач виплатив потерпілому суму страхового відшкодування в розмірі 49000 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 241 від 11.11.2013 року та відомості №103 від 11.11.2013 року.

Згідно ст.6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Згідно ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, правильно вважав, що представником позивача не було надано суду будь-яких належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_2 не звертався з письмовою заявою про настання страхового випадку до страхової компанії, які б спростовували доводи відповідача та показання свідка ОСОБА_6

Відповідно до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Із внесенням Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» змін у статтю 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було розширено перелік обов'язків учасників ДТП, у зв'язку з чим обов'язок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів повідомлення страховика про настання ДТП був викладений уже в підпункті 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Проте вказані зміни, що стосуються нумерації зазначеного підпункту, до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у якому міститься відсилання на відповідні номери пунктів та підпунктів статті 33 цього Закону щодо строків та умов обов'язкового повідомлення страховика про настання ДТП, внесені не були.

Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - Моторне (транспортне) страхове бюро України), повідомлення про ДТП установленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Отже, наведеними правовими нормами встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

Разом з тим, виходячи із вимог загальних положень норм ЦК України, якими регулюються правовідносини про відшкодування збитків, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що питання щодо відшкодування збитків в порядку регресу регулюються не спеціальними нормами щодо страхування цивільно-правових відносин, а ЦК України, оскільки в даному випадку правовідносини сторін щодо регресних зобов'язань є позадоговірними.

Тому, сам по собі факт неналежного повідомлення відповідачем ОСОБА_2 страховику про настання страхового випадку не може бути підставою для стягнення коштів на відшкодування збитків в порядку регресу, оскільки рішення про задоволення позову про відшкодування збитків в порядку регресу, мусить базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних.

При цьому, суд 1-ї інстанції. керуючись Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким передбачено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП, правильно зробив висновок, що такий порядок визначений законодавцем для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

По справі встановлено: факт настання страхового випадку ніким не оспорюється; він зафіксований правоохоронними органами; відповідач, як особа, винна в ДТП, притягнутий Сокирянським районним судом до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП; позивач визнав його, добровільно сплативши страхове відшкодування потерпілому ОСОБА_3.

Тому, дії відповідача не призвели до необґрунтованих витрат позивача, який мав можливість і перевірив обставини ДТП власними силами і добровільно відшкодував потерпілому ОСОБА_3 шкоду.

Таким чином, висновок суду про безпіставність позовних вимог є обґрунтованим, відповідає правовій позиції Верховного Суду України, що міститься в постанові від 16.09.2015 року у справі № 6-284цс-15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.131 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі. Докази подаються у строк, встановлений судом з урахуванням часу, необхідного для подання доказів. Докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин.

Усупереч вимогам ст. 60 ЦПК України, апелянт не надав суду належні та допустимі докази на спростування висновків суду першої інстанції.

Посилання апеляційної скарги на те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального та неправильно застосовано норми матеріального права та неповно з'ясовано обставини справи, спростовується вищенаведеним

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду І інстанції відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» відхилити.

Рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 09 лютого 2016 року без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту вступу її в законну силу.

Головуючий:

Судді: