АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1427/16 Справа № 180/3129/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Ремез В.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого судді Ремеза В.А.

суддів Міхеєвої В.Ю., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Синенка Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» (далі по тексту ПАТ КБ «ПриватБанк»),

на заочне рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2015 року за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором посилаючись на те, що 15 червня 2007 року між Банком та відповідачем було укладено кредитний договір № NIM3GK00491904, відповідно до умов якого ОСОБА_2 надав відповідачу кредит у розмірі 86 250грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 16 червня 2022р. Оскільки вимоги кредитного договору не були виконані відповідачем у встановлені угодою строки, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 560 178,43грн., з яких: 74 616,05грн. заборгованості за кредитом; 152 254,13грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 12 450грн. заборгованість за комісією; 293 953,99грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 250 грн. штраф (фіксована частина); 26 663,26грн. штраф (процентна складова) та судові витрати по справі.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2015 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 74 616,05грн. заборгованість за кредитом; 152 245,13грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 12 450грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 250 грн. штраф (фіксована частина); 11 978,06грн. штраф (процентна складова), та 3 773,09грн. судовий збір, а всього 255 312,33грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Банку до відповідача у повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду частковому скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи ПАТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача суми пені, та задовольняючи позовні вимоги Банку в частині стягнення штрафних санкції, суд послався на те, що одночасне стягнення пені та штрафу за порушення умов укладеного договору є порушенням закріплених в Конституції України принципів щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, однак Банком заявлено вимоги про стягнення пені за весь час порушення умов укладеного договору, а саме за період з 15.07.2007р. по 29.09.2015р., проте відповідно до п. 1, ч.2, ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки застосовується строк позовної давності в один рік, однак ОСОБА_2 не надав розрахунок пені в межах строку позовної давності, а тому в задоволенні позовних вимог про стягнення пені суд відмовив, стягнувши з відповідача штраф (фіксована частина) 250 грн; штраф (процентна складова) 11 978,06грн.

Однак такий висновок не відповідає обставинам справи, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.3, ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Проте в матеріалах справи відсутня будь-яка заява сторони про застосування строку позовної давності, а тому у суду не було підстав для відмови позивачу у задоволенні позовних вимог про стягнення пені з підстав ненадання позивачем розрахунку в межах строку позовної давності, та стягнення у зв'язку з цим штрафу.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.06.2007р. між Банком та відповідачем було укладено кредитний договір № NIM3GK00491904, відповідно до умов якого ОСОБА_2 надав відповідачу кредит у розмірі 86 250грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,34% на місяць з кінцевим терміном повернення кредиту до 16.06.2022р.

Звернувшись з позовом про стягнення заборгованості за укладеним кредитним договором, позивач зазначив, що станом на 29.09.2015р. заборгованість склала 560 178,43грн., з яких: заборгованість за кредитом 74 616,05грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 152 254,13грн.; заборгованість за комісією 12 450грн.; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором 293 953,99грн.; штраф (фіксована частина) - 250грн.; шраф (процентна складова) 26 663,26грн.

Згідно ст. 1054 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути кредит та сплатити проценти на умовах, встановлених договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Розглядаючи справу в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за кредитом в сумі 74 616,05грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом 152 254,13грн.; заборгованості за комісією 12 450грн., суд встановив що заявлені в цій частині вимоги про стягнення суми заборгованості підтверджуються відповідним розрахунком, і цій частині рішення суду не оскаржується.

Що ж стосується рішення суду в частині вирішення питання про стягнення штрафних санкцій, то колегія суддів вважає, що в цій частині рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення виходячи з наступного.

Згідно п.4.1. укладеного між сторонами кредитного договору при порушенні Позичальником будь-якого зобов'язання, передбачених п.п.2.2.2, 2.2.3. даного Договору, Банк має право нарахувати а позичальник зобов'язується сплатити Банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки.

Згідно п.5.4. укладеного договору при порушенні Позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених Кредитним договором більш ніж на 30 днів, у зв'язку з чим ОСОБА_2 змушений звернутись до суду, Позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 250грн. + 5% від суми позову.

Отже, умовами зазначеного вище кредитного договору передбачена відповідальність позичальника у вигляді сплати пені та штрафу у разі прострочення виконання зобовязання.

Із змісту позовної заяви вбачається що в обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилався на прострочення відповідачем виконання зобовязання.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів за порушення умов договору слід відмовити, оскільки встановлено, що позичальник допустив порушення умов укладеного кредитного договору, за що позивач щоденно нараховує відповідачу пеню, а стягнення штрафу носить разовий характер, у зв'язку з тим, що порушенням позичальником будь-якого грошового зобов'язання на строк понад 30 днів, що змушує позивача звернутись до суду з позовом, а тому за порушення умов укладеного кредитного договору підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку пеня.

Аналогічна правова позиція викладена постанові Верховного Суду України від 21.10.2015р. № 6-2003цс15.

Частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Установивши, що розмір неустойки значно більший від розміру боргового зобовязання, колегія суддів вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин норму частини третьої статті 551 ЦК України.

Крім того, колегія суддів враховує і те, що право на стягнення пені у кредитора виникло з наступного дня після прострочення чергової сплати боргу, тобто з липня 2007р., однак позивач звернувся до суду лише у жовтні 2015р., а тому з урахуванням викладеного колегія суддів вважає за можливе зменшити розмір нарахованої пені до 12 000грн.

За таких обставин та відповідно до п. 4 ч. 1 ст.309 ЦПК України рішення суду першої інстанції в частині стягнення штрафу та в частині відмови у стягненні пені слід скасувати і ухвали в цій частині нове рішення про стягнення з відповідача пені в сумі 12 000грн., та відмову у позові про стягнення з відповідача штрафів за порушення умов кредитного договору.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,309,316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2015 року в частині відмови ПАТ КБ «ПриватБанк» у стягненні з ОСОБА_3 пені за порушення умов кредитного договору, та в частині стягнення штрафу (фіксована частина) 250грн.; штрафу (процентна складова) 11 978,06грн. скасувати.

Позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення штрафних санкцій за порушення умов кредитного договору задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» пеню за порушення умов кредитного договору № NIM3GK00491904 від 15.06.2007р. в сумі 12 000грн.

В частині стягнення штрафу (фіксована частина та процентна складова) ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 відмовити.

Рішення апеляційного суду вступає в силу з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: