АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи 650/143/15-ц Головуючий в І інстанції Коваль В.О. Номер провадження 22-ц/791/351/16 Доповідач: Стародубець М.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«07» квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоСтародубця М.П.,
суддів:Воронцової Л.П.,
Ігнатенко П.Я.,
секретарПісоцька Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 02 квітня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, ОСОБА_7 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з вказаним вище позовом, зазначаючи, що 16 жовтня 2011 року вона передала в позику відповідачам 14000 грн. строком на один рік.

25 грудня 2012 року вона вдруге передала відповідачам у позику 20000 грн., які останні зобов'язались повернути до грудня 2013 року. На підтвердження вказаних фактів, відповідачами складено розписки.

Посилаючись на те, що позичальники прийняті на себе зобов'язання не виконали, а грошові кошти в обумовлений строк їй не повернули, просила суд стягнути з них суму позики за договором від 16 жовтня 2011 року з урахуванням індексу інфляції в розмірі 17591 грн. та 3% річних у розмірі 945 грн., а також за договором від 25 грудня 2012 року з урахуванням індексу інфляції в сумі 25104 грн. та 3% річних у розмірі 701 грн., а всього 44341 грн.

Рішенням Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 02 квітня 2015 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на те, що суд першої інстанції поверхово розглянув справу, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, порушив норми матеріального та процесуального права, просить ухвалене місцевим судом рішення скасувати і постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходили.

Заслухавши доповідача, і осіб, які з'явилися у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_7 перебували у шлюбі, який в грудні 2015 року розірвано. Від шлюбу мають трьох малолітніх дітей, які проживають з матір'ю та знаходяться на її утриманні.

В період шлюбу 16 жовтня 2011 року ОСОБА_8 від свого імені та від імені ОСОБА_5 видано розписку, якою остання засвідчила факт отримання подружжям від ОСОБА_6 позики в розмірі 14000 грн. Крім того, 25 грудня 2012 року ОСОБА_7 від свого імені та від імені ОСОБА_5 видано розписку, якою засвідчила факт отримання подружжям від ОСОБА_6 позики в розмірі 20000 грн. В обумовлені в розписках строки грошові кошти не повернуто.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що між сторонами було укладено два вказаних вище договори позики грошових коштів, які подружжям на власний розсуд були використані в інтересах сім'ї, тому правомірно за встановленими цивільним законодавством правилами підставно солідарно стягнув з відповідачів суми позики із застосуванням ст. 625 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду, вважає їх правильними та такими, що відповідають встановленим у справі обставинам і наданим сторонами відповідно до засад змагальності доказам.

Доводи апелянта про те, що надані позивачем боргові розписки є підробленими, а дії останньої мають ознаки шахрайських, не підтверджені допустимими доказами та не знайшли свого підтвердження при перегляді справи судом апеляційної інстанції.

Допитана в якості свідка відповідач ОСОБА_7 підтвердила, що отримані у позивача разом з колишнім чоловіком грошові суми, вказані позичальниками в боргових розписках, зі змісту яких вбачається їх дійсні утримувачі, були використані в інтересах сім'ї для купівлі корів, повернення отриманого її чоловіком у ОСОБА_9 боргу в сумі 15000 грн., а також сплати ним штрафу за незаконну порубку лісу.

В підтвердження своїх доводів нею надані суду слідуючи документи: оригінали розписок від ОСОБА_10 про отримання від ОСОБА_5 27.10.2011 року 7000 грн. за купівлю корови; від ОСОБА_11 про отримання від ОСОБА_5 12.11.2011 року 6800 грн. за купівлю корови; від ОСОБА_9 про отримання ним від ОСОБА_5 28.12.2012 року боргу в сумі 15000 грн. та повернення у зв'язку з цим позичальнику правовстановлюючого документа на належній його дружині ОСОБА_7 на праві власності будинок; копію прибуткового касового ордеру Державного підприємства «Великоолександрівське лісомисливське господарство» від 24.12.2012 року про отримання від ОСОБА_5 штрафу за незаконну порубку лісу у сумі 2412,14 грн.

Всі вказані в наведених вище розписках особи, допитані судом апеляційної інстанції в статусі свідків, підтвердили викладені в боргових документах факти й обставини, а також доводи співвідповідача ОСОБА_7

Факт отримання подружжям грошових коштів за розписками підтверджено належними та допустимими доказами.

За приписом ч.2 ст. 65 СК України відповідач ОСОБА_5 не реалізував своє право в порядку, визначеному законом щодо визнання договорів позики недійсними. Формально висловлена ним незгода про повернення грошових коштів, передбачену законом презумпцію згоди іншого подружжя не спростовує.

За встановленими у справі обставинами він був присутнім при отриманні грошей за розписками, які, як з'ясовано судом, від обох подружжя писала лише дружина.

Відповідач-апелянт ОСОБА_5, як сторона у спорі, в підтвердження своєї позиції не надав будь-якого доказу та не спростував надані іншими особами у справі вказані раніше письмові докази.

Особисто він в засідання суду апеляційної інстанції не з'явився. Висловлена його представником незгода щодо факту отримання подружжям вказаних в розписках грошових коштів, використаних в інтересах сім'ї, а також невизнання наданих сторонами доказів є недостатнім аргументом в підтвердження обраної позиції однією із сторін у спорі.

Недобросовісність дій колишньої дружини ОСОБА_7, а також позикодавця не доведена. Ці правочини за своєю правовою природою нотаріально посвідченої згоди іншого подружжя не потребують, а доказів заперечень на укладання угод апелянтом не надано.

Юридично неспроможними є посилання представника апелянта в додаткових письмових поясненнях на неналежне оформлення документів на придбаних тварин, оскільки ці обставини факти купівлі домашньої худоби подружжям саме в інтересах сім'ї не спростовують.

Суд першої інстанції з достатньою повнотою з'ясував обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дослідив надані ними докази, яким дав правильну оцінку, та ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає нормам матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду і їх оцінкою, вони не містять посилань на допущені судом порушення закону, визначені ст. 309 ЦПК України, які є обов'язковою підставою для скасування ухваленого у справі рішення.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303, 307-308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 02 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно після її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий М.П. Стародубець

Судді: Л.П. Воронцова

П.Я. Ігнатенко