Справа № 758/6618/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2016 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Декаленко В. С. ,

при секретарі - Кравцовій Ю. В.,

за участю:

представника відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про захист прав споживача, стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди, третя особа: Спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального головного управління ДФС, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про захист прав споживача, стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди мотивуючи свої вимоги тим, що 06.01.2015 року між ним та відповідачем був укладений договір строкового банківського вкладу № 260602327, згідно з яким відповідач прийняв у нього грошові кошти у сумі 35 000,00грн. на строк 91 день з обов'язком сплатити за користування коштами відсотків зі ставкою 24% річних.

Зазначає, що станом на 07.04.2015 року за весь строк вкладу (з 06.01.2015 року по 07.04.2015 року) йому були нараховані відсотки в сумі 2071,23грн., однак фактично виплачено 1 625,73грн., тобто з нього були утримані при виплаті нарахованих процентів податки у розмірі 445,50 грн. (2071.23грн - 1625,73грн = 445,50грн).

Крім того, посилається на те, що 08.01.2015 року між ним та відповідачем був укладений договір строкового банківського вкладу № 260604544, згідно з яким відповідач прийняв у нього грошові кошти у сумі 50 000,00грн. на строк 91 день з обов'язком сплатити за користування коштами відсотки за ставкою 24% річних.

Зазначає, що відповідно з випискою банку від 02.06.2015 року за весь строк вкладу (з 08.01.2015 року по 09.04.2015 року) йому були нараховані відсотки в сумі 2958,90грн., однак фактично виплачено 2322, 90 грн., тобто з нього були утримані при виплаті нарахованих процентів податки у розмірі 636,00грн. (2958,90грн - 2322,90грн = 636,00грн). А в сукупності за двома договорами з нього утримано банком суму 1081, 50 грн. (445,50 грн. + 636,00 грн. = 1081, 50 грн.).

Звертає увагу суду на те, що в своєму листі № К15-50.4/7 від 26.01.2015 року відповідач повідомив йому,що спірні утримання здійснюються на підставі ЗУ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», який набрав чинності 01.01.2015 року.

Вважає такі дії відповідача по утриманню коштів незаконними, оскільки на його думку застосування змін до елементів податків (у вигляді оподаткування доходу у вигляді процентів на вкладний (депозитний) банківський рахунок), які сформульовані ЗУ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», та утримання цих податків із суб'єкта оподаткування є правомірним лише з 01.01.2016 року.

На підставі вищевикладеного, а також керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 22, 23, 386, 525, 611, 615, 629, 1058, 1061 ЦК України, ст.ст. 1, 4, 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», ст.ст. 1, 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» звертається з даним позовом до суду та просить стягнути з відповідача на його користь матеріальні збитки в сумі 1081, 50 грн. та моральну шкоду в сумі 6 090, 00 грн.

Позивач в судовому засіданні вимоги підтримує з вищевикладених підстав, обґрунтувавши поясненнями просить суд позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги позивача не визнає посилаючись на те, що з 02.08.2014 року доходи платника податку у вигляді процентів є базою для оподаткування податком на доходи фізичних осіб, а також враховуючи особливості нарахування (виплати) доходу у вигляді процентів, визначені Податковим кодексом України, ПАТ «ПУМБ», виконуючи обов'язки податкового агента при нарахуванні (виплаті) на користь позивача доходу у вигляді процентів на вкладний (депозитний) банківський рахунок, керуючись п.п. 164.2.8 п. 164.2 ст. 164, ст.167 та п. 170.4 ст. 170 ПКУ, правомірно, з дотриманням вимог чинного законодавства, утримав податок на доходи фізичних осіб.

Крім того, заперечуючи проти позову позивача в повному обсязі вказує на те, що останнім також не надано жодних доказів завдання йому моральної шкоди та не вказано в чому саме полягають моральні страждання та якими саме неправомірними діями ПАТ «ПУМБ» такі страждання були викликані.

Враховуючи вищевикладене, просить відмовити в задоволенні позов у в повному обсязі.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином, причини неявки суду не відомі.

Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності представника третьої особи, відповідно до вимог ст. 169 ЦПК України.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, 06.01.2015 року між ПАТ «ПУМБ» та ОСОБА_2 було укладено Договір строкового банківського вкладу (депозиту) № 260602327, згідно умов якого Вкладник вносить грошову суму в валюті Гривня шляхом перерахування з власного поточного рахунку № НОМЕР_1 в валюті UAH, відкритого в ПАТ «ПУМБ», код банку 334851 на вказаний депозитний рахунок, а Банк приймає та розміщує внесену грошову суму на відкритому для цієї мети депозитному рахунку Вкладника № НОМЕР_2 в валюті UAH в ПАТ «ПУМБ», код банку 334851 на умовах, встановлених цим Договором.

Сума вкладу - 35 000, 00 UAH. Вказана сума Вкладу може змінюватись згідно з умовами цього Договору. Строк розміщення Вкладу складає 91 день з дня підписання Сторонами цього Договору, тобто до 07.04.2015 року. Процентна ставка 24,00% річних….Проценти нараховуються та виплачуються з урахуванням вимог чинного законодавства України щодо оподаткування доходів фізичних осіб (а.с. 3-5).

Крім того, 08.01.2015 року між ПАТ «ПУМБ» та ОСОБА_2 було укладено Договір строкового банківського вкладу (депозиту) № 260604544, згідно умов якого Вкладник вносить грошову суму в валюті Гривня шляхом перерахування з власного поточного рахунку № НОМЕР_1 в валюті UAH, відкритого в ПАТ «ПУМБ», код банку 334851 на вказаний депозитний рахунок, а Банк приймає та розміщує внесену грошову суму на відкритому для цієї мети депозитному рахунку Вкладника № НОМЕР_3 в валюті UAH в ПАТ «ПУМБ», код банку 334851 на умовах, встановлених цим Договором.

Сума вкладу - 50 000, 00 UAH. Вказана сума Вкладу може змінюватись згідно з умовами цього Договору. Строк розміщення Вкладу складає 91 день з дня підписання Сторонами цього Договору, тобто до 07.04.2015 року. Процентна ставка 24,00% річних….Проценти нараховуються та виплачуються з урахуванням вимог чинного законодавства України щодо оподаткування доходів фізичних осіб (а.с. 6-8).

Судом встановлено та визнається сторонами, що по обох Договорах Вкладник вніс, а Банк прийняв та розмістив внесені грошові суми на відкритих для цієї мети депозитних рахунках Вкладника в валюті UAH в ПАТ «ПУМБ», а тому зазначені обставини, відповідно до вимог ч. 1 ст. 61 ЦК України доказуванню не підлягають.

Як вбачається з наданої суду Виписки по операціям за період з 06.01.2015 року по 07.04.2015 року по Депозитному договору № 260602327 від 06.01.2015 року, Банком при нарахуванні процентів за вказаним Договором було утримано податків на суму 445, 00 грн. (а.с. 9).

Крім того, згідно наданої суду Виписки по операціям за період з 08.01.2015 року по 02.06.2015 року по Депозитному договору № 260604544 від 08.01.2015 року, Банком при нарахуванні процентів за вказаним Договором було утримано податків на суму 636, 00 (а.с.10).

З викладеного вбачається, що дійсно Банком при нарахуванні Вкладнику - ОСОБА_2 процентів за вищезазначеними Депозитними договорами було утримано податків на загальну суму 1081, 50 грн.

Як вже зазначалося вище, позивач звертаючись із даним позовом до суду та вважаючи неправомірним нарахуванням Банком податків на суму процентів за Договорами, посилається на те, що застосування змін до елементів податків (у вигляді оподаткування доходу у вигляді процентів на вкладний (депозитний) банківський рахунок), які сформульовані ЗУ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», та утримання цих податків із суб'єкта оподаткування є правомірним лише з 01.01.2016 року.

Однак суд не може погодитись із обґрунтованістю та правомірністю вказаних тверджень позивача, виходячи з наступного.

Так суд, дослідивши зміст правовідносин, які виникли між сторонами, а також врахувавши предмет спору, приходить до висновку, що вони підпадають під регулювання норм ЦК України, а також до них підлягають застосуванню положення Податкового кодексу України, як спеціального Закону, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів.

За приписами статті 4 Податкового кодексу України, податкове законодавство, зокрема ґрунтується на такому принципі, як стабільність.

Пунктом 7.3 ст. 7 Податкового кодексу України визначений порядок внесення змін до Кодексу, який передбачає, що будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.

Так, Законом України від 04.07.2014 року № 1588 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо пасивних доходів» було внесено зміни до зазначеного Кодексу в частині оподаткування процентів, які відповідно до п.п. 14.1. 268 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України є пасивними доходами.

За приписами п.п. 164.2.8 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються пасивні доходи (крім визначених у п.п. 165.1.41 п. 165.1 ст. 165 Кодексу). Особливості ж нарахування (виплати) та оподаткування окремих видів доходів, зокрема процентів, визначено п. 170.4 ст. 170 Податкового кодексу України.

Так, відповідно до п.п. 170.4.1 ст. 170 Податкового кодексу України, податковим агентом платника податку під час нарахування на його користь доходів у вигляді процентів є особа, яка здійснює таке нарахування, застосовуючи ставку податку, визначену ст. 167 Податкового кодексу України.

З системного аналізу вказаних норм чинного податкового законодавства України з врахуванням тих правовідносин, які виникли між сторонами можна зробити висновок, що в розумінні ст. 170 Податкового кодексу України позивач є платником податку, а відповідач є податковим агентом по відношенню до нього, оскільки відповідачем здійснювалось нарахування на користь позивача доходів у вигляді процентів.

Законом України від 28.12.2014 року №71 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», який набрав чинності з 01.01.2015 року, було внесено зміни до ст. 167 Податкового кодексу України, зокрема п. 167. 5 викладено в такій редакції: «Ставки податку на пасивні доходи до бази оподаткування встановлюються у таких розмірах: 167.5.1. 20 відсотків - для пасивних доходів, у тому числі нарахованих у вигляді дивідендів по акціях та/або інвестиційних сертифікатах, що виплачуються інститутами спільного інвестування (крім зазначених у підпункті 167.5.2 цього пункту); 167.5.2. 5 відсотків - для доходів у вигляді дивідендів по акціях та корпоративних правах, нарахованих резидентами - платниками податку на прибуток підприємств (крім доходів у вигляді дивідендів по акціях, інвестиційних сертифікатах, які виплачуються інститутами спільного інвестування); 167.5.3. у цьому розділі термін «пасивні доходи» означає такі доходи:

проценти на поточний або депозитний (вкладний) банківський рахунок….».

З врахуванням викладеного, а також того, що з 02.08.2014 року доходи платника податку у вигляді процентів є базою для оподаткування податком на доходи фізичних осіб, а також враховуючи особливості нарахування (виплати) доходу у вигляді процентів, визначені Податковим кодексом України, ПАТ «ПУМБ», виконуючи обов'язки податкового агента при нарахуванні (виплаті) на користь позивача доходу у вигляді процентів на вкладний (депозитний) банківський рахунок, керуючись п.п. 164.2.8 п. 164.2 ст. 164, ст.167 та п. 170.4 ст. 170 Податкового кодексу України, правомірно, з дотриманням вимог чинного законодавства, утримав податок на доходи фізичних осіб у зв'язку з чим його позовні вимоги про стягнення з відповідача суми даних податків в загальному розмірі 1081, 50 грн., як завданої на йогу думку матеріальної шкоди, задоволенню не підлягають.

Як вже зазначалося вище, позивач звертаючись з даним позовом до суду просить також стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в сумі 6090, 00 грн., яка була завдана, як він вважає, противними діями відповідача.

Однак в задоволенні даної вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди слід відмовити також виходячи з наступного.

Так стаття 23 ЦК України визначає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та полягає зокрема у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної особи.

Зі змісту ст. 611 ЦК України вбачається, що відшкодування моральної шкоди можливе, лише у разі, якщо це передбачено умовами договору або законом.

Суд досидівши зміст укладених між сторонами Депозитних договорів встановив, що їх умовами не передбачено, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди. Так само як не вбачається цього права із аналізу чинного законодавства України виходячи із правовідносин, що виникають із договірних зобов'язань.

З врахуванням вищевикладеного, можна зробити висновок, що в спірних правовідносинах у ОСОБА_2, як Вкладника по Депозитних договорах не виникло права на відшкодування моральної шкоди.

Крім того, дана вимога позивача також не підлягає задоволенню виходячи з того, що вона є похідною від основної його вимоги про відшкодування шкоди в задоволенні якої судом вирішено відмовити через її необґрунтованість та безпідставність, оскільки в діях відповідача відсутня будь-яка протиправність при нарахуванні податків, як податковим агентом позивача..

Статті 10, 11, 60 ЦПК України визначають, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не знайшли своє доведення в судовому засіданні у зв'язку з чим не можуть вважатися такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому позов задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 22, 23, 386, 611, 615, 629, 1058, 1061 ЦК України, ст.ст. 1, 2, п.п. 4.1.4, 4.1.9 ст. 4, ст. 7, п.п. 14.1 ст.14, п.п. 2.8 ст. 164, ст. 167, ст. 170.4.1. ст.170 Податкового кодексу України, ст.ст. 1, 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 1, 4 Закону України « Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо пасивних доходів» за № 1588-УII від 04.07.2014 року, Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», Листа Верховного Суду України від 01.04.2014 року «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України», керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 79, 88, 208, 209, 213-215, 217-218, 223 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про захист прав споживача, стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди, третя особа: Спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального головного управління ДФС- відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В. С. Декаленко