Справа № 635/2207/16-ц
Провадження № 2/635/1354/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2016 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Панас Н.Л.

при секретарі - Супрун Я.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору дійсним та визнання права власності в порядку спадкування за законом та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом де вказує, що 14 квітня 2015 року помер її чоловік ОСОБА_4. Після його смерті залишилось спадкове майно у вигляді 31/50 частин домоволодіння №5 по вулиці Курортній у м.Мерефа Харківського району Харківської області. Вказана частина домоволодіння належала ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу посвідченого біржею нерухомості та основних фондів «Україна» 29 липня 1998 року за №Н9-520. У звязку з тим, що зазначений договір не був нотаріально посвідчений, вона не може оформити свої спадкові права на вказану частину домоволодіння. Тому просила визнати договір купівлі-продажу 31/50 частин домоволодіння №5 по вулиці Курортній у м.Мерефа Харківського району Харківської області дійсним та визнати за нею право власності на 31/50 частину вказаного домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка.

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом де зазначає, що 14 квітня 2015 року помер його дід ОСОБА_4. Після його смерті залишилось спадкове майно у вигляді 31/50 частин домоволодіння №5 по вулиці Курортній у м.Мерефа Харківського району Харківської області. Вказана частина домоволодіння належала ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу посвідченого біржею нерухомості та основних фондів «Україна» 29 липня 1998 року за №Н9-520. Відповідно до заповіту, посвідченого 24 січня 1997 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_5 за реєстровим №125 його бабуся - ОСОБА_1 заповіла усе належне їй майно своєму онуку ОСОБА_3 Після смерті ОСОБА_4 спадщину могли прийняти його бабуся ОСОБА_1 та його мати ОСОБА_2, однак спадщину вони у встановлений законом строк не прийняли та від спадщини відмовились на його користь. Також, у 2015 році він звертався до нотаріальної контори за оформленням своїх спадкових прав, однак своїм листом від 05 жовтня 2015 року державний нотаріус Першої державної нотаріальної контори рекомендував йому звернутися за оформленням спадкових прав до суду, у зв"язку тим, що договір купівлі-продажу частини домоволодіння №5 по вулиці Курортній у м.Мерефа Харківського району Харківської області від 29.07.1998 року не був нотаріально посвідчений. Тому просив визнати договір купівлі-продажу 31/50 частин домоволодіння №5 по вулиці Курортній у м.Мерефа Харківського району Харківської області дійсним та визнати за ним право власності на 31/50 частину вказаного домоволодіння в порядку спадкування за законом, після смерті діда.

ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву, в якій просив суд розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність.

ОСОБА_1 у судове засідання не зявилась, надала суду письмову заяву, в якій зазначила про те, що позов її онука ОСОБА_3 визнає в повному обсязі та просила розглядати справу у її відсутність. Тому суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутність.

ОСОБА_2 у судове засідання не зявилась, надала суду письмову заяву, в якій зазначила про те, що позов її сина ОСОБА_3 визнає в повному обсязі та просила розглядати справу у її відсутність. Тому суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутність.

Відповідно до вимог ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 24.03.2016 року провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності в порядку спадкування за законом було залишено без розгляду, у звязку з надходженням до суду заяви позивача про залишення позову без розгляду.

Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов ОСОБА_3 обгрунтований та підлягає задоволенню у повному обсязі з огляду на наступне.

Згідно з вимогами ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за заявою (скаргою) осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі.

Частинами 3 та 4 ст.2 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обовязки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Частиною 1 ст.60 ЦПК України передбачено, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У відповідності до п.п.1, 4, 9 Перехідних та прикінцевих положень Цивільного Кодексу України, цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року. Цивільний Кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. До правочинів, укладених до 01 січня 2004 року і які продовжують діяти після набрання Цивільним кодексом України законної сили, застосовуються правила цього Кодексу про підстави, порядок та наслідки зміни або розірвання договорів окремих видів, незалежно від дати їх укладення.

Враховуючи те, що договір купівлі-продажу 31/50 частки домоволодіння №5 по вулиці Курортній у м.Мерефа Харківського району Харківської області був укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 29 липня 1998 року, тобто до набрання чинності Цивільним кодексом України 2004 року, суд вважає за необхідне застосувати до позовних вимог щодо визнання цього договору дійсним вимоги ЦК України в редакції 1963 року.

Статтею 47 ЦК України (в редакції 1963 року) встановлено, що нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.

Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Відповідно до вимог ст.86 ЦК України (в редакції 1963 року) право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом.

Статтею 100 ЦК України (в редакції 1963 року) встановлено, що в особистій власності громадян можуть бути предмети вжитку, особистого споживання, комфорту і підсобного домашнього господарства, жилий будинок і трудові заощадження.

Згідно зі ст.128 ЦК Україги (в редакції 1963 року) право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Передачею визнається вручення речей набувачеві, а так само здача транспортній організації для відправки набувачеві і здача на пошту для пересилки набувачеві речей, відчужених без зобов'язання доставки. До передачі речей прирівнюється передача коносаменту або іншого розпорядчого документа на речі.

У відповідності з вимогами ст.12 Закону України "Про власність" праця громадян є основою створення i примноження їх власності.

Громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом.

Частиною 2 статті 15 Закону України "Про товарну біржу" встановлено, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Відповідно до статті 2 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-ІУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Відповідно до листа Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна» у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку.

Як роз'яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до ст.ст.1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Крім того, ч.1 ст.1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

У відповідності до вимог ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частиною 1 ст.1265 ЦК України передбачено, що у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Як встановлено в судовому засіданні 29.07.1998 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу №Н9-520, посвідчений біржею нерухомості та основних фондів «Україна», за яким ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_4 купив 31/50 частину домоволодіння №5 по вулиці Курортній у м.Мерефа Харківського району Харківської області. (а.с.6, 22).

Вказаний договір зареєстрований у КП «ХРБТІ», про що свідчить технічний паспорт на житловий будинок (а.с.29-38).

Згідно з довідкою КП «ХРБТІ» від 03.12.2015 року за архівними матеріалами бюро встановлено, що станом на 31.12.2012 року, право власності на домоволодіння №5 по вулиці Курортній у м.Мерефа Харківського району Харківської області зареєстровано у наступних частках: 19/50 частинок за ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Цидибрагою 09.06.2001 року за реєстровим №1-2205 та 31/50 частка за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею нерухомості та основних фондів «Україна» 29.07.1998 року за №Н9-520. Зігдно матеріалів технічної інвентаризації станом 27.10.2015 року, належна ОСОБА_4 частка домоволодіння №5 по вулиці Курортній у м.Мерефа Харківського району Харківської області складається з: житлового будинку літер А-1, загальною площею 73,90 кв.м., житловою площею 43,00 кв.м., сараїв літер О, П, погріба літіер В, літнього душу літер Ж, вбиралень літер Е, У, гаражу літер Г, альтанки літер М, літньої кухні літер Н, навісу літер С, вигрібної ями літер Я, колонок літер К, К1, огорожі №1-8, в тому числі самочинно збудованої веранди літер а3 загальною площею 2,90 кв.м. (а.с.20).

Як вбачається з копії свідоцтва про смерть, виданого виконачим комітетом Мерефянської міської ради Харківського району Харківської області, ОСОБА_4 помер 14 квітня 2015 року, про що зроблено відповідний актовий запис за №144 (а.с.25).

Як вбачається з копії заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу ОСОБА_5 24.01.2007 року за реєстровим №125, ОСОБА_1 заповіла усе належне їй майно ОСОБА_3 (а.с.21).

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_4 домовились відносно усіх важливих умов договору, відбулось повне виконання договору, що підтверджується договором купівлі-продажу, укладеним між ними, діючим на той час законодавством було встановлено, що біржові угоди не потребували подальшого нотаріального посвідчення, то за таких обставин, суд вважає за можливе визнати договір купівлі-продажу 31/50 частки житлового будинку, укладений 29 липня 1998 року дійсним.

Оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовились від прийняття спадщини на користь ОСОБА_3, то єдиним спадкоємцем пятої черги на спадщину, що залишилася після смерті ОСОБА_4, який помер 14.04.2015 року, та складається 31/50 частин домоволодіння №5 по вулиці Курортній у місті Мерефа Харківського району Харківської області є його рідний онук ОСОБА_3.

Таким чином, у судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_4, який помер 14 квітня 2015 року дійсно володів, на підставі договору купівлі-продажу від 29.07.1998 року зареєстрованого на Біржі нерухомості та основних фондів "Україна" за реєстровим №Н9-520, 31/50 частиною домоволодіння №5 по вулиці Курортній у м.Мерефа Харківського району Харківської області, що було підтверджено наданими суду письмовими доказами, тобто був власником цього майна, а також з урахуванням того, що позивач дійсно є єдиним спадкоємцем після смерті свого діда, що було доведено наданими суду доказами у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного, ЗУ "Про власність", ЗУ "Про товарну біржу", керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 81,82, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити повністю.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу 31/50 частини домоволодіння №5 по вулиці Курортній у місті Мерефа Харківського району Харківської області, посвідченого біржею нерухомості та основних фондів «Україна» 29 липня 1998 року за реєстровим №Н9-520, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_6.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 31/50 частину домоволодіння №5 по вулиці Курортній у м.Мерефа Харківського району Харківської області, яке складається з: житлового будинку літер А-1, загальною площею 73,90 кв.м., житловою площею 43 кв.м., сараїв літер О, П, погріба літіер В, літнього душу літер Ж, вбиралень літер Е, У, гаражу літер Г, альтанки літер М, літньої кухні літер Н, навісу літер С, вигрібної ями літер Я, колонок літер К, К1, огорожі №1-8, без самочинних та незавершених будівництвом прибудов, в порядку спадкування за законом після смерті діда ОСОБА_4.

Рішення може бути оскаржено сторонами повністю або частково до апеляційного суду Харківської області через Харківський районний суд Харківської області.

Апеляційна скарга подається у письмовій формі протягом десяти днів зі дня проголошення рішення.

Особи, які беруть участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів зі дня отримання копії рішення.

Суддя Н.Л.Панас