Ухвала

іменем україни

28 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Коротуна В.М., Дем'яносова М.В., Парінової І.К.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Управління освіти і науки Чернігівської обласної державної адміністрації, Комунального закладу «Борзнянська спеціалізована школа-інтернат І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням окремих предметів та курсів» Чернігівської обласної ради про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, а також витрат на правову допомогу, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 08 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 06 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_3звернулась до суду з позовом до Управління освіти і науки Чернігівської обласної державної адміністрації, Комунального закладу «Борзнянська спеціалізована школа-інтернат І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням окремих предметів та курсів» Чернігівської обласної ради про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, а також витрат на правову допомогу.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 11 листопада 1996 року вона була прийнята на роботу на посаду вихователя Борзнянської середньої школи-інтернат І-ІІІ ступенів Чернігівської обласної ради. З 01 лютого 2002 року була переведена на посаду вчителя фізики та інформатики. Зазначала, що 08 серпня 2013 року Борзнянська середня школа-інтернат І-ІІІ ступенів Чернігівської обласної ради була реорганізована в комунальний заклад «Борзнянська спеціалізована школа-інтернат І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням окремих предметів та курсів» Чернігівської обласної ради.

Вказувала, що наказом Управління освіти і науки Чернігівської обласної державної адміністрації від 18 червня 2015 № 67-к її було звільнено з посади вчителя фізики та інформатики комунального закладу «Борзнянська спеціалізована школа-інтернат І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням окремих предметів та курсів» Чернігівської обласної ради на підставі ст.41 п.3 КЗпП України, тобто за вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, несумісного з продовженням даної роботи.

На підставі вказаного наказу 19 червня 2015 року керівником комунального закладу «Борзнянська спеціалізована школа-інтернат І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням окремих предметів та курсів» Чернігівської обласної ради, обов`язки якого тимчасово виконувала ОСОБА_4, видано наказ № 55 про її звільнення.

Враховуючи викладене, позивач вважала, що вказані накази протиправні та підлягають скасуванню.

Рішенням Борзнянського районного суду Чернігівської області від 08 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 06 листопада 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення судів першої й апеляційної інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно визначились з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, встановивши, що доводи ОСОБА_3 про те, що вона стала жертвою переслідувань з причин особистих негативних відносин між нею та директором школи, не відповідають дійсності, а поведінка ОСОБА_3 при конфлікті в школі 28 травня 2015 року дає підстави для її звільнення на підставі п. 3 ст. 41 КЗпП України, дійшли обґрунтованого висновку щодо відмови у задоволенні позову.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, отже, судові рішення ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 08 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 06 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Коротун

М.В.Дем'яносов

І.К.Парінова