Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Марцинкевич В.А.

при секретарі Іови О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов'язання не чинити перешкод в користуванні житлом та зобов'язання повернути майно та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виселення, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про зобов'язання не чинити перешкод у користуванні житлом та зобов'язання повернути майно, мотивуючи свої вимоги тим, що протягом останніх 8 років проживала з чоловіком ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

Після смерті чоловіка його мати ОСОБА_2 чинить перешкоди у користуванні квартирою. Нею було змінено пароль сигналізації квартири, з квартири зникли 7 ваз, документи та грошові кошти в сумі 23000 грн. та 20000 доларів США.

ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про виселення з квартири без надання іншого жилого приміщення, мотивуючи свої вимоги тим, що квартира АДРЕСА_1, належить їй на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру від 05.02.2002 року.

З липня 2005 року в вказаній квартирі було дозволено проживати її сину ОСОБА_3 як члену своєї сім'ї без укладання договору найму. Тимчасове проживання відповідачки ОСОБА_1 в квартирі було обумовлено до моменту переїзду в інше помешкання. Після смерті сина ОСОБА_3 відповідачка ОСОБА_1 перешкоджає вселенню позивачки в квартиру.

В судовому засіданні позивач та представник позивача за первісним позовом позовні вимоги підтримали та просили його задовольнити з урахуванням внесених уточнень. В задоволенні зустрічного позову просить відмовити в повному обсязі.

В судовому засіданні відповідач та її представник проти задоволення первісного позову заперечили в повному обсязі та просили зустрічний позов задовольнити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи із змісту ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним. З вказаною нормою кореспондуються положення ст. 358 ЦК України, ст. 150 ЖК України.

Власник майна відповідно до ст.ст. 317, 319, 325, 383 ЦК України має право володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому на праві приватної власності майном на свій розсуд та вчиняти будь-які дії щодо свого майна, які не суперечать закону

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до положень ст. 109 Житлового кодексу України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом.

Судом встановлено, що 03.07.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві між позивачкою за первісним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб.

З 2013 року ОСОБА_1 проживала з чоловіком ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

Згідно свідоцтва про право власності на квартиру від 05.02.2002 року, квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_2

Згідно довідки Ф № 3 від 20.08.2015 року виданої ТОВ «Новобудова» ЖЕД № 1 в кв. АДРЕСА_1, зареєстрована лише ОСОБА_2

Позивачка за первісним позовом не є власником спірної квартири, ніколи не була в ній зареєстрована. Всі комунальні платежі сплачуються ОСОБА_2, що підтверджується копіями квитанцій про оплату.

Письмової згоди ОСОБА_2 на вселення ОСОБА_1 не надавала. Покази ОСОБА_1 про наявність договірних правовідносин між її померлим чоловіком ОСОБА_3 та відповідачкою ОСОБА_2 про найм квартири не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

Так, відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснено, що, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого квартири, які проживають разом із ним у квартирі, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

В силу ст. 161 ЖК України наймач вправі вселити в займане ним жиле приміщення у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб за

письмовою згодою власника будинку (квартири) і всіх членів сім'ї,

які проживають з наймачем.

Відповідно до статті 169 цього ж Кодексу у разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають разом з ним, зобов'язані

звільнити жиле приміщення, а в разі відмовлення - підлягають

виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Стаття 98 ЖК України передбачає, що наймач жилого приміщення та члени його сім'ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, іншихосіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців), в тому числі опікуна чи піклувальника, який не є членом сім'ї наймача.

Вселення тимчасових жильців на строк понад півтора місяця

допускається за умови додержання розміру жилої площі, встановленого для надання жилих приміщень (частина перша статті 48).

Тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які

проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення,

а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без

надання іншого жилого приміщення.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника квартири користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на квартиру в особи, членами сім'ї якого вони є, однак як встановлено в судовому засіданні та підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру померлий ОСОБА_3 не був власником квартири АДРЕСА_1, а проживав там як член сім"ї власника. Крім того ОСОБА_2 не давала письмової згоди на проживання ОСОБА_1 у спірній квартирі.

10 вересня 2015 року ОСОБА_2 направила вимогу відповідача про звільнення квартири АДРЕСА_1.

Крім того в судовому засіданні встановлено, що позивачці за первісним позовом на праві власності належить квартира АДРЕСА_2 в якій остання зареєстрована.

Не знайшов підтвердження факт здійснення перешкод відповідачкою ОСОБА_2 в користуванні спірною квартирою позивачці ОСОБА_1, оскільки як встановлено в судовому засіданні, остання змінивши замки вхідних дверей проживає в спірній квартирі одноособово.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов'язання повернути документи, діамант, декоративні вази, колекційні монети, ключі та грошові кошти не можуть бути задоволенні, оскільки не надано доказів наявності даного майна у квартирі чи належності його на праві власності позивача.

Враховуючи вищевикладене, повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази на підставі вказаних норм закону, суд приходить до висновку, що в задоволені позовних вимог за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов'язання не чинити перешкод у користуванні житлом та зобов'язання повернути майно, слід відмовити. Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виселення з квартири без надання іншого жилого приміщення задовольнити.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 4, 16, 177, 178, 311, 316, 317, 346 Цивільного кодексу України, ст. 48, 98, 156, 161, 169 Житлового кодексу УРСР, ст.ст. 10, 57, 58, 60, 209, 212-215, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов'язання не чинити перешкод в користуванні житлом та зобов'язання повернути майно, - відмовити.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виселення, - задовольнити.

Виселити ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по справі в сумі 487 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду міста Києва через Дніпровський районний суд міста Києва протягом десяти днів після його проголошення в судовому засіданні, а учасниками судового розгляду, які не брали участь у справі протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: