Провадження № 2/734/36/16 Справа № 734/2760/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04 лютого 2016 року смт. Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Бараненко С.М.,

при секретарі Москалюк О.Є.

за участю: позивача ОСОБА_1 та представника позивача ОСОБА_2

представника відповідачів військової прокуратури ЦР України та Генеральної прокуратури України ОСОБА_3,

третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Козелець справу за позовом ОСОБА_1 до військової прокуратури Центрального регіону України, Генеральної прокуратури України, третя особа: ОСОБА_4 про спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди,

встановив:

До суду з позовом до військової прокуратури Центрального регіону України, Генеральної прокуратури України, третя особа: ОСОБА_4 про спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди звернувся ОСОБА_1, мотивуючи позов тим, що 02 березня 2015 року між ним, фізичною особою адвокатом ОСОБА_1 було укладено контракт № 67 з Чернігівським обласним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги, згідно якого він взяв на себе зобовязання за дорученням Центру надавати безоплатну вторинну правову допомогу відповідно до Закону України «Про безоплатну правову допомогу» у межах Козелецького району.

В цьому ж районі розташована та діє військова прокуратура Деснянського гарнізону Центрального регіону України, якою здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000059 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 квітня 2015 року відносно ОСОБА_5 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України.

Згідно доручення Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Чернігівській області № 869/15 від 09 липня 2015 року, яке діяло протягом строку затримання, він у військовій прокуратурі Деснянського гарнізону Центрального регіону України надав безоплатну вторинну правову допомогу ОСОБА_5, затриманому за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 407 КК України та утримувався під вартою на гауптвахті відділення військової служби правопорядку в смт. Десна, Козелецького району Чернігівської області.

10 липня 2015 року Козелецьким районним судом Чернігівської області за участю військового прокурора Деснянського гарнізону ОСОБА_4 та мене, захисника ОСОБА_1, було розглянуто клопотання слідчого військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у кримінальному провадженні № 0000059 у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5, та в його задоволенні судом було відмовлено. Одночасно суд обрав відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді особистого зобовязання та звільнив його із під варти.

Вказана ухвала ніким з учасників процесу не оскаржена, а ОСОБА_5 не є затриманим або утриманим під вартою з 10 липня 2015 року.

Таким чином, доручення Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Чернігівській області № 869/15 від 09 липня 2015 року мною було виконане повністю, строк його дії закінчився і я з 10 липня 2015 року, тобто з моменту звільнення з під варти ОСОБА_5, взагалі не був його захисником на стадії досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000059 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 квітня 2015 року.

Не зважаючи на це, 16 липня 2015 року, військовий прокурор Деснянського гарнізону Центрального регіону України полковник юстиції ОСОБА_4 склав листа за вих. № 19/38-15, адресованого мені та начальнику Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Чернігівській області, в якому зазначив, що 16 липня 2015 року військовою прокуратурою Деснянського гарнізону було заплановано проведення за його участю допит ОСОБА_5, про що 13 липня 2015 року в приміщенні суду йому особисто було вручено повідомлення. При цьому військовий прокурор І.В. Галичанський у листі звинуватив його у тому, що ним були проігноровані вимоги діючого законодавства, та у звязку з його неявкою слідчі дії не відбулися, а він не повідомив про неможливість прибуття до слідчого.

Ці обставини не відповідають дійсності.

Позивач в судовому засіданні зменшив позовні вимоги, а саме відмовився від позовних вимог відносно Міністертва оборони України. А відносно інших відповідачів по справі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та до викладеного в позовній заяві додав наступне. Доказів, що він отримав судову повістку немає, він не був учасником процессу і не приймав участі у кримінальному провадженні. ОСОБА_4 підірвав його репутацію перед його роботодавцем. Він звертався до вище стоящого прокурора зі скаргою, але не в межах кримінального провадження, а щоб спростували недостовірну інформацію. Йому 13 липня 2015 року в 14 годин 25 хвилин судової повістки не вручали. Після того, як випустили ОСОБА_5, він з ним до 16 липня 2015 року не спілкувався ні по телефону ні яким іншим способом. В нього є підстави вважати, що ОСОБА_5 його оговорив, тому, що ОСОБА_5 йому не телефонував. На стадії розгляду в суді відмовився від нього, як від захисника. Він знає підстави з яких його ОСОБА_5 оговорив, але не озвучить бо це адвокатська таємниця і він не має права говорить про що говорили.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав позов і пояснив суду, що прокурор не вніс до ЄРДР відомості про скоєння злочинного діяння ОСОБА_5 і його доля повністю залежить від прокурора тому його покази не заслуговують на увагу. Дійсно можна електронними засобами викликати, але це питання не врегульовано. Тільки викликають до суду смс повідомленнями, але на досудовому слідстві дане питання не врегульовано. Свідок з АТО отримав справу тільки 15 числа і не міг вручити повістку на 16 число. Навіть, якщо уявити, що позивач вів себе не корректно з моменту закінчення дії доручення, то прокурор мав право оскаржити його дії до кваліфікаційної дисциплінарної комісії, але не писати до центру видумки, що зриває слідчі дії. Доказів належних та допустимих не надано. Всі відносини після закінчення затримання скінчились. ОСОБА_4 ніколи не дасть ніякого документу, щоб не розписались про його отримання. Докази, що вручалась повістка відсутні. Як тільки ОСОБА_5 випустили з під варти, строк дії доручення закінчився.

Представник відповідачів ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі та пояснив суду, що підозрюваний ОСОБА_5 відмовлявся від участі без ОСОБА_1 і слідчим в телефонному режимі на 16 липня 2015 року ОСОБА_1 викликався для проведення слідчих дій. 16 липня 2015 року ОСОБА_1 не прибув, причин неявки не повідомив і тому слідчі дії не відбулись у зв'язку з неявкою захисника. «Грамотний» це людина, яка володіє відповідними знаннями і ніяким чином не є образою. Питання про притягнення чи не притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності не має значення для справи. Доказів зі строни позивача, що на ОСОБА_5 чинився тиск, не надано. Доказів, що ОСОБА_5 оговорив позивача також не надано. 13 липня 2015 року свідок ОСОБА_6 виписував повістку, а не свідок з АТО. Отримавши 13 числа повістку позивач міг звернутись чому його викликають. На неодноразові звінки свідків позивач повідомляв, що він є захисником ОСОБА_5 В слідчих не було підстав не довіряти особі, що державою уповноважена на захист. В судовому засіданні повністю здобуто докази, що позивач неодноразово викликався як в телефонному режимі так і повісткою. Відповідно до ст. 135 КПК України, особа може викликатись до слідчого і в телефонному режимі, тобто і захисник в тому числі.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі і пояснив суду, що раніше таких проблем не виникало, в телефонному режимі повідомляли позивача. Він ображати позивача не збирався і не збирається. 10 числа позивач викликався на 13 число, але не з'явився, сказав, щоб викликали письмово, і не сказав, що він не є захисником ОСОБА_5, а сам ОСОБА_5 говорив, що ОСОБА_1 є в нього захисником. 16 липня 2015 року в нього в службовому кабінеті ОСОБА_5 телефонував позивачу і він чув, як ОСОБА_1 сказав «не слухай цього прокурора» і після цієї розмови ОСОБА_5 відмовився від будь-яких слідчих дій. Він спитав у ОСОБА_5 чи є в нього якісь договори з позивачем, на що той відповів, що не знає, все в захисника і що ОСОБА_1 заборонив йому що небуть без нього підписувати. Так дійсно на повістці відсутня відмітка, що позивач отримав повістку, але він дійсно 13 липня 2015 року в залі судових засідань Козелецького районного суду перед початком розгляду справи з ОСОБА_7 він в 14 годин 25 хвилин вручив повістки позивачу по справах по ОСОБА_5 та Шаповалову, розписки не вимагав. ОСОБА_1 взяв повістки, почитав та нічого не сказав. Також на 16 число були виклики позивача в телефонному режимі. Даний лист писався в рамках кримінального провадження, як виклик на слідчі дії. Будь-якого розповсюдження інформації не було. Він відповідно до ст. 39 КПК України діяв, як керівник в рамках кримінального провадження. Він вважає позивача грамотним адвокатом і ніяким чином не хотів його образити. Можливо хочуть, щоб він пішов з даного регіону.

Представник третьої особи регіонального центру з надання безоплатної вторинної допомоги у Чернігівській області надав до суду письмову заяву, згідно якої розгляд справи просять провести без їх участі.

Заслухавши пояснення сторін, показання свідків та дослідивши інші докази по справі суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні дав показання, що в нього ні з ким по даній справі неприязних відносин не має. Він знайомий з позивачем, так-як той був його захисником, знає що ОСОБА_4 є військовим прокурором. 07 липня 2015 року він був затриманий. Під час його затримання його захисником був ОСОБА_1 В подальшому він три рази викликався до слідчого, але адвокат ОСОБА_1 казав, що не може бути присутнім. З ОСОБА_1 він підтримував звязок по телефону. 13 липня 2015 року він був у слідчого, але слідчі дії не проводились бо від адвоката була вказівка, щоб нічого не підписував і бе з нього нічого не говорив. Він вважав, що ОСОБА_1 є його захисником. Адже він був його захисником з самого його затримання. Як потрібно оформляти відносини з захисником він не знає. 13 липня 2015 року слідчий також телефонував захиснику. 13 липня 2015 року ОСОБА_1 не говорив йому, що він не його захисник. Крім ОСОБА_1 в нього в нього в тій справі не було іншого захисника. 16 липня 2015 року був інший слідчий і з ним вони заходили в кабінет до військового прокурора і він з кабінету прокурора зателефонував ОСОБА_1, який сказав, щоб він нічого не підписував. Слідчий 16 липня 2015 року говорив йому, щоб він написав заяву на залучення захисника, але він цього не робив, так-як адвокат сказав, щоб він нічого не писав, якби він мені сказав, що він не мій захисник, він би написав заяву про відмову від захисника. Вже на суді він відмовився від захисника. Він говорить правду, ніхто на нього жодного тиску не вчиняв.

Під час повторного допиту свідок ОСОБА_5 дав наступні показання. Його відмова від захисника ОСОБА_1 не є підставою, щоб його оговорювать, він говорить правду, неприязних відносин в нього не має. В телефонному режимі позивач давав йому вказівки, щоб нічого не підписував і нічого не говорив, він на даний час зайнятий, як тільки звільниться, все будуть вирішувати. Номер мобільного телефону йому дав сам ОСОБА_8. Слідчий був той, що в АТО, був присутнім в кабінеті прокурора Галичанського І.В. і по телефону захисник його говорив, щоб нічого без нього не підписував. Ніхто на нього не тисне, ніхто йому нічого не обіцяв. Дійсно була розмова з захисником, в якій він повідомив захисника, що буде сам захищати інтереси. Слідчий, той що в АТО, розяснював йому, щоб він написав заяву про заміну захисника, але він сказав, що в нього є захисник, так-як він з ОСОБА_8 совітувався, надіявся, що в нього є захисник. Документів слідчому, що ОСОБА_1 здійснює його захист він не надавав, так-як не знає, як укладається угода з захисником, він думав, що він, як був його захисником спочатку, так і надалі є його захисником, і він йому телефонував. Як третій раз викликали, слідчий пропонував замінити захисника, але він від цього відмовився, так-як думав, що ОСОБА_1 є його захисником, він йому про це говорив.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні дав показання, що 13 липня 2015 року він був в залі Козелецького районного суду і до того, як зайшов в суд в залі був присутній його захисник ОСОБА_1 і прокурор Галичанський І.В. Прокурор при ньому віддав захиснику два папери форми А-4, той взяв і залишив їх собі, але що там було написано йому не відомо. Він також не чув яка відбулась між ними розмова. Йому ніхто не говорив, що потрібно говорити на суді, він розповів все чесно.

Допитаний в режимі відеоконференції свідок ОСОБА_6 дав показання, що він розслідував справу відносно ОСОБА_5 З часу затримання захисником ОСОБА_5 було призначено ОСОБА_1 і він йому в телефонній розмові повідомив, щоб захисник зявився 13 липня 2015 року для проведення слідчих дій, але 13 числа з'явився тільки ОСОБА_5 Він зателефонував захиснику, але він сказав, щоб про дату слідчих дій з ОСОБА_5 його повідомили листом письмово. Він оформив лист і в той же день в суді було вручено ОСОБА_1 Він дану повістку передавав ОСОБА_4, який в телефонному режимі йому повідомив, що вручив ОСОБА_1 повістку на 16 число. Якщо він не помиляється то про 16 число він обговорював за три дні, але ОСОБА_1 сказав, щоб його повідомили листом. 13 числа ОСОБА_5 сказав, що в нього той самий захисник, що був на розгляді клопотання про його затримання. ОСОБА_1 йому не говорив, що він не є захисником ОСОБА_5, а говорив, що вишліть офіційно і він буде. 16 липня 2015 року його вже не було в сел. Десна і він більше нічого не знає.

Допитаний в режимі відеоконференції свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні дав показання, що на даний час він знаходиться в зоні АТО. Він був призначений на посаду слідчого Деснянського гарнізону. 15 липня 2015 року він прибув і ввечері того ж дня прийняв певну кількість справ. Одна з справ була відносно ОСОБА_5 16 липня 2015 року прибув ОСОБА_5, це було десь в першій половині дня, але провести слідчі дії не змогли, так-як не прибув захисник. ОСОБА_5 був налаштований, що без захисника не буде приймати участь у слідчих діях. Вони з ОСОБА_5 зайшли до кабінету прокурора Галичанського І.В. і доповів, що вони не можуть провести слідчі дії. В матеріалах кримінальної справи було доручення безоплатної допомоги, там був пункт, що дане доручення діє до тримання під вартою. Він роз'яснив ОСОБА_5, що в нього вже немає захисника і тому йому потрібно написати письмову заяву про залучення захисника, але як він зрозумів з розмови ОСОБА_5 з захисником, захисник сказав, щоб без нього жодних дій не вчиняв.. В телефонній розмові ОСОБА_1 стверджував, що він є захисником ОСОБА_5 і щоб без нього жодних дій не вчиняли. Він в подальшому виписав ОСОБА_5 нову повістку і направив повістку захиснику. ОСОБА_10 телефонував при ньому і він чув розмову, що по телефону йому говорили: « Я Ваш адвокат, я залишаюсь Вашим адвокатом і що ніяких рішень без мене не приймай». Він також говорив ОСОБА_1 що є термін доручення і що будемо робити, але ОСОБА_8 стояв на тому, що він є захисником ОСОБА_5 Він говорив ОСОБА_1, що він в телефонному режимі може його викликати. До 16 липня 2015 року він захисника не викликав, так-як справи прийняв тільки ввечері 15 числа. Під час телефонної розмови ОСОБА_10 говорив, що він розмовляє з захисником ОСОБА_1 В матеріалах справи була повістка вручена ОСОБА_1, але точно не скаже, скоріше за все там була повістка. Він особисто телефонував ОСОБА_1, після того, як з ним переговорив ОСОБА_5, хто йому дав номер телефону, він вже не памятає. В телефонній розмові ОСОБА_1 говорив, йому, що він захисник ОСОБА_5 і щоб не проводили слідчі дії без нього. В подальшому він телефонував на цей же номер телефону і завжди говорив з ОСОБА_1 Він звернувся до центру безоплатної правової допомоги тільки через три-чотири дні після 16 липня 2015 року, так-як ОСОБА_5 говорив, що в нього адвокат ОСОБА_1 і не хотів нічого підписувати.

В листі військового прокурора Деснянського гарнізону полковника юстиції ОСОБА_4 № 19/38-15 від 16 липня 2015 року, адресованого адвокату ОСОБА_1 та начальнику Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Чернігівській області, зазначено, що військовою прокуратурою Деснянського гарнізону здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000059 від 04 квітня 2015 року за підозрою ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 407 КК України.

16 липня 2015 року на 10 год. 00 хв. військовою прокуратурою Деснянського гарнізону було заплановано проведення за Вашою участю допиту підозрюваного ОСОБА_5, про що 13 липня 2015 року (за три дні) підозрюваному ОСОБА_5 було вручено повістку, а також в цей же день відповідне повідомлення в приміщенні суду було вручено особисто Вам.

На вказану дату та час підозрюваний ОСОБА_5 своєчасно зявився, однак у звязку з Вашою неявкою слідчі дії не відбулися, при цьому Вами не було повідомлено про неможливість свого прибуття до слідчого.

Розяснюю, як грамотному захиснику, що відповідно до ч. 2 ст. 47 КПК України захисник зобовязаний прибувати для участі у виконанні процесуальних дій за участю підозрюваного. У разі неможливості прибуття в призначений строк захисник зобовязаний завчасно повідомити про таку неможливість та її причини слідчого, прокурора, суд, а у разі, якщо він призначений органом (установою), уповноваженим законом на надання безоплатної правової допомоги, - також і цей орган (установу).

Разом з цим, вимоги діючого законодавства Вами проігноровані.

У звязку з цим, слідчі дії та виконання вимог ст. 290 КПК України відкладено на 20 липня 2015 року на 11 год., а тому вдруге прошу зявитися на призначену дату та час до військової прокуратури Деснянського гарнізону для участі у слідчих діях з підозрюваним ОСОБА_5, якому Ви надаєте безоплатну вторинну правовому допомогу згідно доручення Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Чернігівській області № 869/15 від 09 липня 2015 року.

У разі неможливості прибути на вказану дату та час прошу відразу ж повідомити військову прокуратуру Деснянського гарнізону, при цьому повідомити будь-який зручний для Вас час.

/а.с. 86/

Згідно ч. 1 ст. 135 КПК України - особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв'язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

Згідно ч. 6 ст. 135 КПК України - повістка про виклик вручається особі працівником органу звязку, працівником правоохоронного органу, слідчим, прокурором, а також секретарем судового засідання, якщо таке вручення здійснюється в приміщенні суду.

Згідно ч. 8 ст. 135 КПК України - особа має отримати повістку про виклик або бути повідомленою про нього іншим шляхом не пізніше ніж за три дні до дня, коли вона зобовязана прибути за викликом. У випадку встановлення цим Кодексом строків здійснення процесуальних дій, які не дозволяють здійснити виклик у зазначений строк, особа має отримати повістку про виклик або бути повідомленою про нього іншим шляхом якнайшвидше, але в будь-якому разі з наданням їй необхідного часу для підготовки та прибуття за викликом.

Згідно ч.1 ст. 136 КПК України - належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом.

Як було встановлено в судовому засіданні з показань свідка ОСОБА_6 він 13 липня 2015 року, як в телефонному режимі, так і через прокурора Галичанського І .В. він вручив повістку ОСОБА_1 про проведення слідчих дій за його участі з підозрюваним ОСОБА_5 16 липня 2015 року у відповідності до вимог ст.135 КПК України.

Дану обставину частково підтвердив свідок ОСОБА_7, який згідно його показань, бачив, як 13 липня 2015 року в залі судових засідань, прокурором Галичанським І.В. Гуцу А.М. було вручено два паперових листа формату А-4 .

До показань даних свідків суд відноситься як до правдивих та таких, що відповідають фактичним обставинам справи, є належними та допустимими доказами, так-як дані свідки приводилися судом до присяги та попереджалися про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань. Також, як показав свідок ОСОБА_6 він викликав адвоката ОСОБА_1, як захисника підозрюваного ОСОБА_5, так-як ОСОБА_1 не говорив, що він не є захисником ОСОБА_5, а говорив, щоб повідомили його письмово і він буде. Будь-яких доказів в спростування показань даних свідків зі сторони позивача не надано.

Показання вказаних вище свідків підтверджують поясненння в судовому засіданні третьої особи ОСОБА_4, який зокрема зазначив, що 13.07.2015 року в 14 годин 25 хвилин в залі судових засідань Козелецького районного суду перед початком розгляду справи з ОСОБА_7 він вручив повістки позивачу по справах по ОСОБА_5 та Шаповалову, які йому передав слідчий Вальчук Р.О. про виклик позивача на 16.07.2015 року для проведення слідчих дій, розписки не вимагав. Позивач взяв повістки і нічого не сказав.

Показання свідка ОСОБА_6 підтверджуюся і показаннями свідка ОСОБА_5, що 13.07.2015 року слідчий Вальчук Р.О. спілкувався в телефонному режимі з ОСОБА_1. До показань даного свідка суд також відноситься як до правдивих та таких, що відповідають фактичним обставинам справи, є належним та допустимим доказом, так-як даний свідок приводився судом до присяги та попереджався про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань. Також даний свідок дав показання, що ОСОБА_1 після звільнення його (ОСОБА_5І.) з під варти, не говорив йому, що він не є його захисником, а навпаки, що ОСОБА_1 постійно йому говорив, що він його захисник і щоб без нього не приймав участі в жодних слідчих діях. В даному випадку природно, що ОСОБА_5 не маючи юридичної освіти, не будучи обізнаним з кримінально-процесуальним законодавством України, не міг знати, які процесуальні документи потрібно оформляти для укладення угоди з захисником. Суду зрозуміла поведінка ОСОБА_5, чому він вважав захисником ОСОБА_1 з часу його затримання і в подальшому, зокрема до 16 липня 2015 року, так-як він не є обізнаним про порядок залучення захисника згідно КПК України, а ОСОБА_1 постійно йому говорив, що він його захисник і щоб без нього не приймав участі в слідчих діях.

Показання свідка ОСОБА_5 жодним доказом зі сторони позивача не спростовано, а тільки наведено безпідставні припущення, що даний свідок оговорює позивача, що його доля залежить від прокурора і т.і., і тому він дає такі показання. Натомість показання свідка ОСОБА_5 підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_9 до яких суд відноситься також, як до правдивих та таких, що відповідають фактичним обставинам справи, є належним та допустимим доказом, так-як даний свідок судом приводився до присяги та попереджався про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, зокрема, що ОСОБА_1 говорив, що він є захисником ОСОБА_5 і останній так і вважав, чому з ним не можливо було 16 липня 2015 року здійснювати будь-які слідчі дії. Жодним доказом зі сторони позивача не спростовано, що свідок ОСОБА_9 дав неправдиві показання.

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації має право на спростування цієї інформації згідно ст. 277 ЦК України.

Разом з тим, відомості, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію повинні містити інформацію щодо конкретних фактів поведінки певної особи або конкретних обставин її життя; стосуватися певної сфери життя чи діяльності громадянина або організації, а саме інтимної сфери, професійної діяльності; містити загальну оцінку поведінки особи або конкретних обставин такої поведінки.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму ВСУ №1 від 27 вересня 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»:

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК ( 435-15 ) негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму ВСУ №1 від 27 вересня 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Аналізуючи в сукупності вище викладене, суд остаточно приходить до висновку, що в своєму листі № 19/38-15 від 16 липня 2015 року, військовий прокурор Деснянського гарнізону полковник юстиції ОСОБА_4, адресованого адвокату ОСОБА_1 та начальнику Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Чернігівській області, як було встановлено в судовому засіданні і доведено зі сторони відповідачів та третьої особи доказами, про які суд зазначав вище, навів достовірну інформацію.

Що стосується викладеному в листі вислову, що прокурор звертається до позивача, як грамотного захисника і позивач розцінює це як сарказм, то з даним твердженням позивача суд не може погодитись і вважає його хибним, так-як в судовому засіданні ОСОБА_4 пояснив, що дійсно вважає ОСОБА_1 грамотним захисником і жодним чином даним висловом не хотів образити позивача, а зі сторони позивача суду не надно жодного доказу, що даний вислів є образливим для позивача та був вказаний у листі з метою образити позивача.

За наведених вище обставин суд остаточно приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України необхідно віднести за рахунок держави.

Керуючись ст. 277 ЦК України, п.15,19 Постанови Пленуму ВСУ №1 від 27 вересня 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» , ст.ст. 88, 215 ЦПК України суд,-

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до військової прокуратури Центрального регіону України, Генеральної прокуратури України, третя особа: ОСОБА_4 про спростування недостовірної інформації про ОСОБА_1, викладеної військовим прокурором Деснянського гарнізону Центрального регіону України ОСОБА_4 у листі вих. № 19/38-15 від 16 липня 2015 року на адресу Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Чернігівській області шляхом відкликання вказаного листа з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Чернігівській області (14000 м. Чернігів вул. П'ятницька 39, к.715) та відшкодування моральної шкоди - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Козелецький районний суд до апеляційного суду Чернігівської області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: