Провадження № 2/161/892/16
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого судді Рудської С.М.

при секретарі - Марчак Е.Є.

за участю:

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 ОСОБА_3» до ОСОБА_4 В»ячеславовича про стягнення заборгованості за кредитним договором

В С Т А Н О В И В:

ТзОВ «ОСОБА_2 ОСОБА_5» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором на обґрунтування вказавши, що 30.09.2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТзОВ «ОСОБА_2 ОСОБА_5»укладено договір факторингу. Відповідно до якого Фактор (ТОВ «ОСОБА_2 ОСОБА_5») зобовязується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ПАТ «Альфа-Банк») за плату, а клієнт зобовязується відступити Факторові свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами. Право грошової вимоги вважається відступленим Фактору в день отримання клієнтом грошових коштів від Фактора. Внаслідок укладення вказаного договору відбулася заміна кредитора, а саме ТзОВ «ОСОБА_2 ОСОБА_5» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором № 500315391 від 26.10.2012 року позичальником згідно якого є ОСОБА_4. 26.10.2012 року ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_4 уклали кредитний договір № 500315391. Банк свої зобов'язання за договором виконав, надавши відповідачеві, кредит у сумі 100 000 грн. У порушення умов договору відповідач, свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 13.10.2015 року має прострочену заборгованість, а саме: за кредитом 83 534,63 грн., за відсотками 19 159,11 грн. Позивач зазначає, що у зв'язку з систематичним порушенням боржником своїх обов'язків зі сплати кредиту, відповідно до норм чинного законодавства та діючого кредитного договору вправі вимагати стягнути з відповідача заборгованість по кредиту, за відсотками та неустойкою. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 102693,74 грн., що включає: заборгованість за кредитом 83534,63 грн., за відсотками 19159,11 грн. та витрати по сплаті судового збору по справі.

Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду клопотання про розгляд справи без присутності представника позивача на підставі наявних доказів та матеріалів (а.с.29).

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що 11.11.2015 року відповідачем ОСОБА_4 було сплачено на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 65239,84 грн., що підтверджується квитанцією № 92431 від 11.11.2015 року. Крім того, позивач гарантував йому, що за умови повернення грошових коштів в сумі 65239,84 грн. ТОВ «ОСОБА_2 груп» протягом місяця звільнить його від подальшого виконання зобовязань щодо сплати решти залишку заборгованості. 01.02.2016 року відповідачем було отримано довідку про отриманий дохід у вигляді прощеного боргу. Таким чином, на час розгляду даної справи судом, зобовязання відповідача припинені шляхом виконання зобовязання та прощення боргу, а тому правові підстави для стягнення з відповідача грошових коштів відсутні. Просить у задоволенні позову відмовити за необгрунтованістю.

Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 26.10.2012 року ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_4 уклали кредитний договір № 500315391. Відповідно до п. 2.1 -2.4 даного договору, банк надає позичальнику кредит у сумі 100000 грн.; процентна ставка за користування кредитом становить 17 % річних; дата остаточного повернення кредиту 30.10.2017 року; кредит надається позичальнику для власних потреб, шляхом безготівкового перерахування на рахунок позичальника, який відкритий позивальнику в ПАТ «Альфа-Банк» (а.с. 4).

Згідно п. 3 кредитного договору позичальник зобов'язався в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом та виконувати інші зобовязання, що передбачені договором в порядку та на умовах, що визначені в Додатку № 1 до цього договору. Інші істотні умови договору викладені в Розділі № 2 ,який є невідємною частиною договору (а.с. 5-7).

30.09.2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ОСОБА_2 ОСОБА_3» було укладено договір факторингу, згідно якого ТОВ «ОСОБА_2 ОСОБА_3» отримало право грошової вимоги по відношенню до боржників ПАТ «Альфа-Банк», в тому числі і до позичальника за кредитним договором № 500315391 від 26.10.2012 року ОСОБА_4 (а.с. 13-15, 77-79).

В порушення умов вказаного договору відповідач ОСОБА_4 свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 13.10.2015 року у нього утворилася прострочена заборгованість на суму 102693,74 грн., яка складається з: заборгованності за кредитом 83 534,63 грн., заборгованості за відсотками 19159,11 грн., заборгованості по комісії 22306,67 грн.

Згідно ст.ст. 526, 527, 530, 610 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Зобов'язання вважається порушеним у випадку або повного його невиконання або неналежного виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до змісту ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 605 ЦК України визначено, що зобов»язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов»язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Представником відповідача представлено суду докази того, що ТзОВ «ОСОБА_2 ОСОБА_3» надало гарантії позичальнику ОСОБА_4 про те, що позивач здійснить прощення залишку боргу за умови повернення заборгованості за кредитом 65239,84 грн. до 28.11.2015 року. Дана обставина підтверджується листом-повідомленням від 01.11.2015 року (а.с. 87).

Згідно до квитанції № 92431 від 11.11.2015р., копія якої долучена до матеріалів справи, ОСОБА_4 погашено заборгованість за кредитним договором в сумі 65239,84 грн. (а.с. 88).

Із змісту довідки про отриманий дохід у вигляді прощеного боргу від 01.02.2016 року адресованого позивачем відповідачу ОСОБА_4 вбачається, що позичальником своєчасно та у повному обсязі виконано свої зобов'язання згідно листа-повідомлення від 01.11.2015 року, а позивачем анульовано борг за кредитним договором №500315391 від 26.10.2012 р. та проінформовано останнього, що отриманий відповідачем дохід у вигляді прощенного боргу, згідно Податкового Кодексу України, підлягає оподаткуванню 1,5 % військовим збором, який він повинен сплатити до бюджету України (а.с. 89).

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущення.

Таким чином, кредитні зобов»язання ОСОБА_4 припинені виконанням зобовязання (ст. 599 ЦК України) та прощенням боргу (а.с 605 ЦК України), доказів наявності іншої заборгованості за даним кредитним договором позивачем суду не надано, а тому у задоволенні позовних вимог ТзОВ «ОСОБА_2 ОСОБА_3» суд вважає за необхідне відмовити за необгрунтованістю.

На підставі ст.ст. 598, 599, 605, 1050, 1054, 1055 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 ОСОБА_3» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області ОСОБА_6