Ухвала

іменем україни

03 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Коротуна В.М., Парінової І.К.,

Писаної Т.О., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення, зняття з реєстрації та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Київської області від 28 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він є власником будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. За вказаною адресою зареєстровано шість осіб, а саме: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, проте у будинку фактично проживають лише троє із цих осіб - відповідачі у справі. Позивач зазначив, що він позбавлений можливості користуватися будинком, оскільки з відповідачами ввесь час виникають конфлікти з приводу користування будинком, оформлення спадщини на цей будинок, вони йому створили такі умови, через які він не може проживати у будинку, а неодноразові його звернення до правоохоронних органів позитивних результатів не дали. Протиправними діями відповідачів йому завдано моральну шкоду, оскільки останні роки він поневіряється по вокзалах, позбавлений можливості нормально харчуватися і у своєму похилому віці, 77 років, позбавлений спокою і життєвого комфорту. Розмір шкоди оцінив у 50 тис. грн та просив стягнути її з відповідачів. Крім того, просив усунути перешкоди у користуванні будинком шляхом виселення відповідачів із будинку без надання іншого жилого приміщення, зняти їх з реєстрації.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 червня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 28 жовтня 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позовних вимог про усунення перешкод у користуванні власністю - жилим будинком - шляхом виселення ОСОБА_4 із житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, без надання іншого житлового приміщення, ухвалено у цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення, зняття з реєстрації та відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Усунуто перешкоди ОСОБА_3 у користуванні власністю - жилим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1, шляхом виселення ОСОБА_4 із вказаного жилого будинку без надання іншого житлового приміщення.

В іншій частині рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі відповідач ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з ч. 2 ст. 337 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Виходячи з вимог ст. 316 ЦПК України щодо змісту, рішення апеляційного суду повинно мати: мотивувальну частину із зазначенням мотивів зміни рішення, скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення; встановлених судом першої інстанції обставин, а також обставин, встановлених апеляційним судом, і визначених відповідно до них правовідносин; назви, статті закону, на підставі якого вирішено справу; резолютивну частину із зазначенням висновку апеляційного суду про зміну чи скасування рішення, задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково; висновку апеляційного суду по суті позовних вимог.

Рішення апеляційного суду відповідає наведеним нормам процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Разом із тим згідно з роз'ясненнями пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, які містяться у п. 34 постанови від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (ст. 41 Конституції України, ст. ст. 316-319 ЦК), то власник на підставі ст. 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, ст. ст. 71, 72, 109, 110, 116 ЖК Української РСР.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЖК Української РСР, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Право вимагати в судовому порядку виселення без надання іншого житлового приміщення членів сім'ї власник жилого будинку (квартири) має відповідно до ст. 157 ЖК Української РСР за наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічне положення міститься й у ч. 1. ст. 3 ЦПК України.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відмовляючи у задоволенні указаного позову, суд першої інстанції виходив із того, що із наданих суду позивачем доказів не вбачається підстав для застосування ст. 116 ЖК Української РСР, а саме систематичного порушення правил співжиття та вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів.

Однак із вказаними висновками обґрунтовано не погодився апеляційний суд виходячи з наступного.

Судом установлено, що ОСОБА_3 є власником житлового будинку з надвірними будівлями і господарськими спорудами, а також земельних ділянок площами 0,1043 га, 0,1044 га, 0,1062 га , 0,1447 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

У вказаному будинку зареєстровано шість осіб: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

Також установлено, що ОСОБА_3 неодноразово звертався до правоохоронних органів із приводу неможливості проживання у будинку внаслідок неправомірних дій ОСОБА_4 відносно нього.

За наслідками перевірки заяви ОСОБА_3 від 04 вересня 2014 року т. в. о. начальника Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області надано висновок від 12 вересня 2014 року про необхідність складення стосовно ОСОБА_4 протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173-2 КУпАП, - вчинення насильства в сім'ї) і направлення його до Броварського міськрайонного суду Київської області.

Згідно з висновком начальника Броварського МВ ГУМВС України в Київській області від 04 грудня 2014 року за наслідками розгляду заяви ОСОБА_3 від 24 листопада 2014 року ОСОБА_4 винесено протокол офіційного застереження про недопустимість протиправної поведінки відносно ОСОБА_3

Аналогічний висновок був зроблений 28 лютого 2014 року.

Крім того, згідно з висновком начальника Броварського МВ ГУМВС України в Київській області від 11 лютого 2014 року вирішено притягнути ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП.

Постановою начальника Броварського МВ ГУМВС України в Київській області від 11 квітня 2014 року відмовлено в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_4 із притягненням його до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП.

Постановою начальника Броварського МВ ГУМВС України в Київській області від 16 червня 2014 року ОСОБА_4 винесено офіційне застереження про недопущення вчинення насильства в сім'ї.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд відповідно до вимог ст. ст. 212, 303 ЦПК України надав належну оцінку як доказам вищевказаним матеріалам та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність позивачем згідно зі ст. ст. 10, 60 ЦПК України факту систематичного протягом тривалого часу порушення з боку відповідача ОСОБА_4 правил спільного проживання у житловому будинку, про недопущення яких він неодноразово попереджався у встановленому законом порядку.

За таких обставин апеляційний суд дійшов правильного висновку про наявність підстав, передбачених ч. 1 ст. 116 ЖК Української РСР, для виселення відповідача ОСОБА_4 із вищевказаного житлового будинку без надання іншого житлового приміщення.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи про неврахування апеляційним судом тієї обставини, що відповідачі вселилися до житлового будинку зі згоди позивача як власника будинку; недоведеність позивачем обставин, які б давали підстави для застосування ст. 116 ЖК Української РСР та виселення, висновків апеляційного суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку недопустимо.

Вищезазначене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалене у справі рішення апеляційного суду - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 28 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: В.М. Коротун

І.К.Парінова

Т.О.Писана

О.В.Ступак