Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 480/212/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

Миколаївський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого судді Карікової Л.В.,

за участю секретаря Кописєвої О.Л.,

представника заявника ОСОБА_1,

представника відділу

державної виконавчої служби

Миколаївського районного

управління юстиції ОСОБА_2,

розглянувши 17 лютого 2016 року у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві справу за скаргою ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Азовдевелопмент», на дії відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції Миколаївської області, боржники ОСОБА_4, ОСОБА_5 щодо зобов`язання зняти арешт з нерухомого майна боржників,

в с т а н о в и в :

03 лютого 2016 року заявник ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Азовдевелопмент»( далі ТОВ«Азовдевелопмент») звернувся в Миколаївський районний суд Миколаївської області зі скаргою на дії державного виконавця щодо зобов`язання зняти арешт з нерухомого майна боржників.

Свої вимоги заявник обґрунтовував тим, що в провадженні державного виконавця Миколаївського районного управління юстиції ОСОБА_2 знаходиться зведене виконавче провадження №47949279, зокрема виконавчі провадження №19959765 та 19959874 за виконавчим листом №2-05-72 від 18.06.2010 року, що виданий Миколаївським районним судом Миколаївської області. Постановою державного виконавця від 26 жовтня 2012 року на нерухоме майно, а саме житловий будинок та земельну ділянку що знаходяться за адресою: с. Надбузьке, вул. Лісна, 5, Миколаївського району Миколаївської області накладено арешт.

16 грудня 2015 року ТОВ «Азовдевелопмент» звернулось з заявою до ВДВС Миколаївського районного управління юстиції про повернення виконавчого документа та зняття арешту з майна боржника.

Постановою державного виконавця від 24 грудня 2015 року заяву стягувача задоволено частково, а саме - виконавчий документ повернуто стягувачеві, проте питання щодо зняття арешту з майна боржника залишено без розгляду. Посилаючись на порушення вимог ст.ст. 47, 60 Закону України «Про виконавче провадження» заявник вважає, що відмова ВДВС щодо зняття арешту з майна боржника порушує інтереси боржника, оскільки виконавче провадження після повернення виконавчого документа не буде проводитись, а майно боржника залишиться під арештом.

Посилаючись на вимоги ст. 385 ЦПК України заявник просить зобов`язати орган примусового виконання судових рішень зняти арешт з майна боржника, накладеного в межах виконавчого провадження №19959765 в межах суми звернення стягнення 1 147 615 грн. 20 коп.

Представник заявника ОСОБА_1 підтримав заяву та посилаючись на викладені в ній обставини просив її задовольнити.

Представник відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції ОСОБА_2 заяву не визнала, подала письмові заперечення, в яких зазначила, що повернення виконавчого документа стягувачу, відповідно до вимог ст.ст. 50, 60 Закону України «Про виконавче провадження» не тягнуть за собою зняття арешту з майна, а тому вимоги заявника не підлягають задоволенню.

Боржники ОСОБА_4, ОСОБА_5 в судове засідання не з`явились. Про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Суд розглянув справу у відсутності боржників.

Вислухавши пояснення представників заявника та ДВС, дослідивши письмові матеріали справи суд приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи між АКБ «Європейський» та ОСОБА_6 13 грудня 2007 року укладено договір кредиту №К/73/1401 на надання кредитної лінії без права відновлення, за яким ОСОБА_6 надано кредит в сумі 1 000 000 грн. під 19,9 % річних.

В забезпечення належного виконання договору на надання кредитної лінії між цими ж сторонами укладено іпотечний договір, за яким ОСОБА_6 передав в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві власності майно житловий будинок з усіма господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться у с. Надбузькому, Миколаївського району Миколаївської області по вул. Лісній, 5.

17 грудня 2007 року ОСОБА_7 приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу у зв`язку з посвідченням іпотечного договору накладено заборону на відчуження зазначеного в договорі житлового будинку.

25 березня 2009 року між АКБ «Європейський» та ВАТ «Комерційний банк Володимирський» укладено договір про відступлення прав вимоги (купівлі-продажу боргових зобов`язань) за кредитним договором.

Відповідно до рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 29 квітня 2010 року з ОСОБА_6А, ОСОБА_5 на користь КБ « Володимирський» в солідарному порядку стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 1 145 795 грн. 20 коп.

15 травня 2009 року між АКБ «Європейський» та ВАТ «Комерційний банк «Володимирський» укладено договір про заміну іпотекодержателя (відступлення права вимоги) за іпотечним договором від 17 грудня 2007 року.

З досліджених в судовому засіданні матеріалів виконавчого провадження також вбачається, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції перебувало зведене виконавче провадження за 7 виконавчими документами про стягнення коштів з ОСОБА_5 на загальну суму 1 707 105 грн. 62 коп., в тому числі виконавчий лист Миколаївського районного суду Миколаївської області від 18.06.2010 року №2-05-72 про стягнення з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в солідарному порядку на користь ПАТ КБ «Володимирський» кредитної заборгованості в сумі 1 147615 грн. 20 коп.

26 жовтня 2012 року державним виконавцем винесено постанову про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Постановами державного виконавця від 23 грудня 2014 року та від 08 липня 2014 року сторону виконавчого провадження змінено з ПАТ КБ «Володимирський» на ТОВ «Азовдевелопмент».

19 травня 2014 року державним виконавцем складено акт опису й арешту житлового будинку і земельної ділянки, які розташовані за адресою: с. Надбузьке, вул. Лісна,5, Миколаївського району Миколаївської області.

18 вересня 2014 року державним виконавцем направлено документи до управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області щодо реалізації описаного житлового будинку, однак вони були повернуті, у зв`язку з їх невідповідністю вимогам частині 1 статті 39 Закону України «Про іпотеку», а саме у зв`язку з відсутності рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Виконавче провадження № грудня 2015 року виведено із зведеного виконавчого провадження №47949279 та на підставі заяви стягувача від 15.02.2015 року державним виконавцем Матевосян М.Г. винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу.

Інші виконавчі провадження також повернуто стягувачам з інших підстав, які згодом повторно стягувачами були пред`явлені на виконання та зараз перебувають на виконанні.

Відповідно до статті 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до Цивільного процесуального кодексу України, порушено їх права чи свободи.

Права і обов`язки державного виконавця визначені у статті 11 Закону України «Про виконавче провадження»(надалі Закон).

За змістом цієї норми державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема, вправі накладати арешт на майно боржника, передавати його на зберігання та реалізовувати його в установленому законом порядку.

Підставою для відкриття державним виконавцем виконавчого провадження є, зокрема, заява стягувача про примусове виконання рішення ( пункт перший частина перша статті 19 цього Закону).

За змістом пункту першого частини першої статті 32 Закону заходом примусового виконання судових рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають у інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

У разі, якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об`єднаються у зведене виконавче провадження і на майно боржника накладається арешт у межах загальної суми стягнення( частина перша статті 33 Закону).

Загальний порядок звернення стягнення на майно боржника визначено у главі 4 Закону.

Згідно з частиною першою статті 52 Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті , вилученні та примусовій реалізації.

Виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувану, зокрема у разі, якщо є письмова заява стягувача.

Відповідно до статті 56 Закону на майно, яке перебуває в іпотеці допускається звернення стягнення на майно, яке полягає, зокрема, в його арешті та примусовій реалізації.

Отже, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення суду та може накладатись державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ( стаття 57 Закону).

Стаття 44 Закону передбачає черговість задоволення вимог стягувачів, згідно з якою в першу чергу за задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна.

Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений статтею 54 Закону, відповідно до якої звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача- заставодержателя.

Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку» ( частина восьма статті 54 Закону).

За положеннями статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки передбачений у розділі V Закону України "Про іпотеку".

Зокрема, частиною першою статті 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону України "Про іпотеку").

Нормами статей 36, 37, 38 цього Закону також передбачено право сторін договору іпотеки визначати інші позасудові способи задоволення вимог іпотекодержателя.

Таким чином, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що передбачений розділом V Закону України "Про іпотеку" та частиною восьмою статті 54 Закону України "Про виконавче провадження" спеціальний примусовий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки з метою задоволення вимог іпотекодержателя, застосовується за умови ухвалення судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки або вчинення нотаріусом виконавчого напису (статті 39, 41 Закону України "Про іпотеку").

Як вбачається з матеріалів скарги державним виконавцем вчинялися дії з виконання судового рішеня про стягнення заборгованості за кредитним договором на користь іпотекодержателів, а не з виконання судових рішень чи виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі частини третьої статті 33 Закону України "Про іпотеку".

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в Постанові №6-238цс14 від 04.2015 року, виконавчі дії з реалізації предмета іпотеки, на яке звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводяться за спеціальним порядком відповідно до статті 41 Закону України "Про іпотеку" шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

У той самий час, якщо виконавчі дії вчиняються на підставі судового рішення про стягнення заборгованості та за відсутності судового рішення або виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки, то вони регулюються загальними нормами Закону України "Про виконавче провадження", а не нормами спеціального Закону України "Про іпотеку".

Отже, у разі коли державний виконавець вчиняє дії на виконання рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, а судове рішення чи виконавчий напис нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки відсутні, то в даному випадку слід виходити із загальних норм Закону України "Про виконавче провадження", а не з норм Закону України "Про іпотеку".

Крім того, завершення виконавчого провадження державним виконавцем здійснюється на підставі наступних положень Закону України «Про виконавче провадження» : закінчення виконавчого провадження - на підставі статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав - на підставі статті 48 Закону України «Про виконавче провадження», повернення виконавчого документа стягувачу - на підставі статті 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Частинами 1, 2 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» встановлені наслідки завершення виконавчого провадження:

1. У разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

2. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

З викладеного вище вбачається, що статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено зняття арешту у випадку завершення виконавчого провадження у звязку з поверненням виконавчого документа стягувачу згідно статті 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, як встановлено судом на виконанні у виконавчій службі є ще незакінчені виконавчі провадження з примусового виконання рішень суду щодо боржників ОСОБА_4, та ОСОБА_5.

Отже, враховуючи вищезазначені обставини, суд приходить до висновку, що оскаржувані дії та рішення державного виконавця відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції Миколаївської області ОСОБА_2 щодо не прийняття рішення про зняття арешту з іпотечного нерухомого майна боржників є законними, які прийняті відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця, а тому в задоволенні скарги ТОВ «Азовдевелопмент», слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 383-387 ЦПК України, суд,-

У х в а л и в:

Скаргу ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Азовдевелопмент» на дії відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції Миколаївської області, боржники ОСОБА_4, ОСОБА_5 про зобов`язання зняти арешт з нерухомого майна боржників залишити без задоволення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Миколаївської області через Миколаївський районний суд Миколаївської області протягом п`яти днів з дня проголошення ухвали або отримання копії цієї ухвали, якщо особи, які брали участь у справі, не були присутні під час її проголошення.

Суддя ОСОБА_8

17.02.2016