Справа № 713/1538/16-ц
Провадження №2/713/685/16
РІШЕННЯ

іменем України

13.10.2016 м. Вижниця

Вижницький районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді Кибич І.А.

з участю секретаря Мірчева О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вижниця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, ОСОБА_3, де третьою особою без самостійних вимог щодо предмета спору є відділ Держгеокадастру у Вижницькому районі, про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом до відповідачів ОСОБА_2 сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, ОСОБА_3, де третьою особою без самостійних вимог щодо предмета спору є відділ Держгеокадастру у Вижницькому районі.

Посилається на те, що 03 вересня 2012 року померла її бабуся ОСОБА_4. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки площею 0,48 га, без кадастрового номеру, цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала їй на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ІІ-ЧВ №002459 від 18.05.2001 року, виданого відповідно до рішення 13 сесії ХХІІІ скликання ОСОБА_2 сільської ради від 15.12.2000 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №187.

За життя, а саме 25.10.2010 року, ОСОБА_4 залишила заповітне розпорядження, відповідно до якого все майно, що буде їй належати на день смерті заповіла їй, ОСОБА_1, заповіт посвідчено секретарем виконавчого комітету ОСОБА_2 сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, зареєстрований за №182.

Крім неї, спадкоємцем за законом є син померлої ОСОБА_3, який спадщину не прийняв, на неї не претендує, інших спадкоємців та осіб, які мають право на обовязкову частку у спадковому майні немає.

Зазначила, що звернулась до Вижницької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину, однак державний нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва, оскільки зазначила, що у відповідності до ст.1270 ЦК України вона пропустила строк для прийняття спадщини, не надала доказів про постійне проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини і вважається такою, що спадщину не прийняла. З даною постановою нотаріуса не погоджується, оскільки будучи малолітньою і до часу смерті ОСОБА_4, а також і на даний час проживала та проживає в будинку померлої, що розташований в с.Банилів по вул.Гостинець, 3, Вижницького району Чернівецької області. Здійснювала догляд за ОСОБА_4, вели спільне господарство, здійснила її поховання і проживає з сімєю в цьому будинку і по даний час.

Просить встановити факт постійного проживання ОСОБА_1, зі спадкодавцем ОСОБА_4, яка померла 03 вересня 2012 року, на час відкриття спадщини, в с.Банилів по вул.Гостинець, 3, Вижницького району Чернівецької області та визнати за нею, ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом, право власності на спадкове майно, а саме, на земельну ділянку площею 0,48 га, без кадастрового номеру, цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала померлій ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ІІ-ЧВ №002459 від 18.05.2001 року, виданого відповідно до рішення 13 сесії ХХІІІ скликання ОСОБА_2 сільської ради від 15.12.2000 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №187.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не зявилась, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. До початку розгляду справи надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити.

В судове засідання представник позивачки ОСОБА_5 не зявилась, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. До початку розгляду справи представник позивачки ОСОБА_5 подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити.

В судове засідання представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, не зявився, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. До початку розгляду справи від представника відповідача ОСОБА_2 сільської ради, Вижницького району Чернівецької області надійшла заява, в якій вони позовні вимоги визнають в повному обємі, заперечень проти задоволення позову не мають та просять справу розглядати без їх участі.

В судове засідання відповідач ОСОБА_3 не зявився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. До початку розгляду справи відповідач ОСОБА_3 подав заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечує щодо задоволення позовних вимог, просить позов задовольнити.

В судове засідання представник третьої особи відділу Держгеокадастру у Вижницькому районі Чернівецької області не зявився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи, про причини неявки суд не повідомив, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, зясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 обґрунтований і підлягає задоволенню в повному обємі.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 03.09.2012 року померла ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія І-МИ №109611, виданого 03.09.2012 року виконавчим комітетом ОСОБА_2 сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №42.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, у вигляді земельної ділянки площею 0,48 га у межах згідно з планом, цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ІІ-ЧВ №002459 від 18.05.2001 року, виданого відповідно до рішення 13 сесії ХХІІІ скликання ОСОБА_2 сільської ради від 15.12.2000 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №187.

Згідно листа відділу Держгеокадастру у Вижницькому районі Чернівецької області №31-28-0.2-150/2-16 від 06.02.2016 року вбачається, що відповідно до технічної документації з нормативної грошової оцінки земель с.Банилів, Вижницького району Чернівецької області, затвердженої рішенням ОСОБА_2 сільської ради №261 від 22.05.2014 року вартість 1 га ріллі з урахуванням коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки землі на 01 січня 2015 року становить 27448,39 грн.

За життя, а саме, 25.10.2010 року ОСОБА_4 залишила заповітне розпорядження, відповідно до якого все майно, де б воно не було і з чого воно не складалося, взагалі все те, що належатиме їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла ОСОБА_1

З довідки ОСОБА_2 сільської ради №749 від 11.08.2016 року вбачається, що ОСОБА_1 проживає та перебуває на реєстраційному обліку за місцем постійного проживання ІНФОРМАЦІЯ_1. ЇЇ бабуся ОСОБА_4, дійсно проживала та перебувала на реєстраційному обліку за місцем постійного проживання у ІНФОРМАЦІЯ_2 з 1948 року по день її смерті. На день смерті ОСОБА_4 разом з нею в одному будинку ніхто не був зареєстрований, але проживала та доглядала померлу внучка ОСОБА_1 Спадкоємцем за законом першої черги є ОСОБА_3 син померлої, який проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3. Заповіт за життя було складено за реєстраційним №182 від 25.10.2010 року, посвідчений виконавчим комітетом ОСОБА_2 сільської ради, Вижницького району Чернівецької області.

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до державного нотаріуса Вижницької державної нотаріальної контори Чернівецької області ОСОБА_6 із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, але в звязку з тим, що вона установлений законом строк не подала заяви про прийняття спадщини і відповідно до ст..1270 ЦК України пропустила строк для прийняття спадщини, не надала доказів про постійне проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини іі вважається такою, що не прийняла спадщину, їй в цьому відмовлено, що підтверджується копією постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії від 26.07.2016 року №934/02-31.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року, визначено, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у звязку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Відповідно до ст.1268 ч.3 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення суд розглядає в порядку окремого провадження.

Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України, у судовому прядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд вважає, що заявниця ОСОБА_1 надала докази того, що вона постійно проживала з ОСОБА_4 на час відкриття спадщини, яка померла 03.09.2012 року, цей факт має для позивачки юридичне значення і іншим порядком підтвердити його вона не має можливості, тому вимога ОСОБА_1 є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Судом також встановлено, що спадкоємцем за законом першої черги є син померлої ОСОБА_4 ОСОБА_3, який спадщину не прийняв, інших спадкоємців та осіб, які мають право на обовязкову частку у спадковому майні немає, що підтверджується копією спадкової справи №187/2016 року.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Однією з таких підстав є успадкування прав на майно, в тому числі за заповітом відповідно до ст. 1217 ЦК України.

У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.125 Земельного кодексу України (в редакції Закону від 26.04.2001 року) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Згідно ч.1 ст.126 Земельного кодексу України (в редакції Закону від 26.04.2001 року) право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Виникнення права власності на земельну ділянку безпосередньо пов'язане з державною реєстрацією цього права, яка здійснюється шляхом внесення відповідного запису до Книги записів реєстрації державних актів на право власності па землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі.

Відповідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» згідно до ст.1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності ОСОБА_4 було видано державний акт на її ім'я без зазначення кадастрового номера земельної ділянки, право на земельну ділянку в порядку спадкування переходить до спадкоємця за заповітом, тобто ОСОБА_1, яка вважається такою, що спадщину прийняла, оскільки проживала з померлою на час відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Як вбачається з державного акту Серія ІІ-ЧВ №002459, виданого 18 травня 2001, кадастровий номер земельної ділянки не зазначений.

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції від 01.01.2016 року, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації.

Відповідно до ч.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції від 01.01.2016 року, будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону.

Відповідно до вимог Інструкції «Про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею у тому числі на умовах оренди», яка затверджена наказом Державного Комітету України по земельним ресурсам 04.05.99 №43, яка втратила чинність згідно з наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 3 липня 2013 року №404, присвоєння кадастрового номера земельній ділянці при видачі Державного акта про право приватної власності на землю, на той час нічим не було передбачено.

Враховуючи зазначені вимоги закону, а також з урахуванням наведених вище досліджених судом доказів, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному об'ємі.

При цьому судом не встановлено порушення нічиїх прав.

Керуючись ст.ст.16, 392, 1216, 1225, 1264, 1268-1270 ЦК України, ч.3, 4, ст.3, ст.ст.27, 31 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" в редакції від 01.01.2016 року, ст.ст.10, 60, 212-215, 234-235, 256-259 ЦПК України, Суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, зі спадкодавцем ОСОБА_4, яка померла 03 вересня 2012 року, на час відкриття спадщини, в с.Банилів вул.Гостинець, 3, Вижницького району Чернівецької області.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, паспорт громадянки України, Серія КР 658199, виданого 12.12.2001 року Вижницьким РВ УМВС України в Чернівецькій області, право власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_4, яка померла 03 вересня 2012 року, а саме, на земельну ділянку площею 0,48 га, у межах згідно з планом, яка розташована в с.Банилів, ОСОБА_2 сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала померлій ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ІІ-ЧВ №002459 від 18.05.2001 року, виданого відповідно до рішення 13 сесії ХХІІІ скликання ОСОБА_2 сільської ради від 15.12.2000 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №187.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Чернівецької області через Вижницький районний суд Чернівецької області.

Суддя: І. А. Кибич