Справа № 524/391/16-ц
24.03.2016 року, Автозаводський районний суд м.Кременчука Полтавської області у складі:
головуючого судді Рибалки Ю.В.,
при секретарі Недяк Д.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування,-
У січні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування.
В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 25 травня 2015 року помер її чоловік, ОСОБА_3. Після його смерті, на підставі ст.1261 ЦК України, позивач є спадкоємцем першої черги за законом.
Право на нерухоме майно набуте померлим 25.05.2015 ОСОБА_3 за рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 20.10.2011 року, яке набрало чинності 31.10.2011 року. Проте, за життя, своє право власності на вказану земельну ділянку ОСОБА_3 у встановленому законодавством порядку не зареєстрував.
Позивач звернулась до приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_4 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, але при перевірці документів для оформлення спадщини після померлого ОСОБА_3, постановою від 28.12.2015 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказану земельну ділянку. Відмова мотивована тим, що юридичний аналіз поданих документів виявив відсутність державної реєстрації права власності спадкодавця на вказане нерухоме майно, що не відповідає вимогам ч.1 ст.182 Цивільного кодексу України, згідно з якою право власності та інші речові права на нерухоме майно, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід та припинення підлягають державній реєстрації.
Позивач у судове засідання не прибула, попередньо надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Відповідач у судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомляв.
Третя особа приватний нотаріус ОСОБА_4 у судове засідання не прибула, попередньо надіславши до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, про причини неявки суд не повідомила, у вирішенні даного питання покладалась на розсуд суду.
Так відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
А тому, суд розглядає зазначену цивільну справу та приймає відповідне рішення у відсутності сторін на підставі тих доказів, які містяться у матеріалах справи.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозвязку, обєктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до наступного.
Судом достовірно встановлено, що 25 травня 2015 року помер чоловік позивача, ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КЕ №297389. Після смерті ОСОБА_3, позивач на підставі ст.1261 ЦК України, стала спадкоємцем першої черги за законом.
Право на нерухоме майно набуте померлим 25.05.2015 ОСОБА_3 за рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 20.10.2011 року, яке набрало чинності 31.10.2011 року. Проте, за життя, своє право власності на вказану земельну ділянку ОСОБА_3 у встановленому законодавством порядку не зареєстрував.
Звернувшись до приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_4 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на вищевказану земельну ділянку. Постановою від 28.12.2015 року позивачу було відмовлено. Постанова нотаріуса мотивована тим, що юридичний аналіз поданих документів виявив відсутність державної реєстрації права власності спадкодавця на вказане нерухоме майно, що не відповідає вимогам ч.1 ст.182 Цивільного кодексу України, згідно з якою право власності та інші речові права на нерухоме майно, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід та припинення підлягають державній реєстрації.
Свідоцтво на право власності на інше нерухоме майно спадкодавця позивач отримала, у тому числі на гараж, який розташований на спірній земельній ділянці.
Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.
Відповідно до п. 3.1 Роз'яснень, що містяться у листі Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).
Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.
Стаття 1297 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Згідно зі ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Оскільки ОСОБА_3 за життя не зареєстрував право власності на вищевказану земельну ділянку, набуту у власність на підставі рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 20.10.2011 року, яке набрало чинності 31.10.2011 року, здійснити державну реєстрацію прав на нерухоме майно відповідно до діючого законодавства за померлим неможливо.
Згідно роз'яснень п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оскаржується або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили.
Оскільки спадкодавець мав право на спірне нерухоме майно, однак не провів його реєстрацію, що унеможливлює спадкування цього майна позивачем, наявні у звязку з цим порушення майнових прав позивача, які підлягають захисту у судовому порядку.
Суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 328, 392, 1217, 1220, 1222, 1223, 1296 ЦК України, ст. ст. 14, 57-59, ч. 4 ст. 130, 174, 208, 209, 212-215, 218, 224 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування задовольнити.
Заочне рішення суду може бути переглянуте судом після подання заяви про перегляд рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення може бути оскаржено до Апеляційного Суду Полтавської області через Автозаводський районний суд м. Кременчука шляхом подання апеляційної скарги на рішення протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копій цього рішення після розгляду заяви про перегляд заочного рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Апеляційним судом Полтавської області.

Суддя Ю.В. Рибалка