Справа № 236/3430/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2016 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді - Шавиріної Л.П.

секретаря - Снігирьової О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Краснолиманського міського суду Донецької області за участю прокурора Слов"янської місцевої прокуратури Городницької А.І., яка діє в інтересах малолітньої дитини, у відсутності позивача та її представника, відповідача, та представника третьої особи цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа служба у справах дітей Василівської районної державної адміністрації Запорізької області, про позбавлення батьківських прав, суд

ВСТАНОВИВ:

26.11.2015 року ОСОБА_4, яка дії в інтересах позивача на підставі довіреністі, посвідченої 12.06.2015 року секретарем виконавчого комітету Верхньокриничанської сільської ради Василівського району Запорізької області по реєстру № 31, звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3, третя особа служба у справах дітей Василівської районної державної адміністрації Запорізької області, про позбавлення батьківських прав.

На підставі ст. 45 ЦПК України до участі в справі в інтересах малолітньої дитини допущено прокурора Слов»янської місцевої прокуратури Донецької області.

Відповідно до ч. 9 ст. 110 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред'являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи). Останнім відомим позивачеві місцем реєстрації проживання ОСОБА_3 є АДРЕСА_1

Згідно із ст. 1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції» розпорядженням голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року була визначена зміна територіальної підсудності судових справ, підсудних розташованим у районі проведення антитерористичної операції місцевим загальним судам, зокрема, для справ, підсудних Петровському районному суду м. Донецька, визначена підсудність Краснолиманському міському суду Донецької області.

За таких обставин цивільна справа до відповідача ОСОБА_3 підлягає розгляду Краснолиманським міським судом Донецької області.

В судове засідання позивач та його представник не з»явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановлений спосіб, відпозивача надійшло клопотання про розгляд справи за їїх відсутністю(а.с.37,65,67).

Відповідача ОСОБА_3 про час та місце розгляду цивільної справи було повідомлено відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України шляхом публікації оголошення про виклик відповідача в газеті «Урядовий Кур'єр» від 06.01.2016 року №2(а.с.63-64). Однак відповідач в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідовив.

Представник третьої особи служба у справах дітей Василівської районної державної адміністрації Запорізької області також належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, але в судове засідання не з»явився, просив справу розглянути у його відсутності(а.с.66,69).

Тому на підставі ст.168,224 ЦПК України суд прийняв рішення про розгляд справи у відсутності сторін в заочному порядку.

04.01.2016 року від позивача надійшло клопотання про зазначення при розгляді справи її прізвища як «ОСОБА_2». Суд вважає таке клопотання обґрунтованим бо надані позивачем докази свідчать про те, що на підставі рішення Василівського районного суду Запорізької області від 17.09.2015 року № 311/2260/15-ц позивач у зв»язку з задоволенням позову про розірвання шлюбу змінила прізвище з «ОСОБА_2» на «ОСОБА_2» і 09.12.2015 року Василівським РВ УДМС України в Запорізькій області їй було видано паспорт громадянки України серії НОМЕР_1 на ім.»я ОСОБА_2(а.с.14,57).

Звертаючись до суду, позивач вказала, що перебувала у шлюбі з відповідем і від сумісного життя з ним має сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Сім»я проживала у м. Донецьку. Але у зв»язку з втратою порозуміння, почуття любові та поваги один до одного сім»я розпалася. Крім того, у зв»язку з проведенням антитерористичної операції, вона задля збереження життя та здоров»я дитини як вимушений переселень разом з сином виїхала до с. Верхня Криниця Василівського району Запорізької області де проживають з 17.10.2014 року і по теперішній час. З вказаного часу відповідач свої батьківські обов»язки по вихованню, розвитку та утриманню сина не виконує. Крім того позивач вказала, що невиконання відповідачем своїх батьківських обов»язків може призвести до погіршення матеріального становища дитини. Але вона без згоди відповідача позбавлена можливості переміщуватися по території України, або виїхати за кордон з дитиною з метою працевлаштування або відпочинку. Тому просила позов задовольнити.

В судовому засіданні прокурор Городницька А.І. заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів тому, що відповідач умисно не виконує свої батьківські обов»язки та у зв»язку з тим, що третя особа - орган опіки та піклування самоусунувся від розгляду справи та не надав висновку про можливість чи доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, який є обов»язковою умовою розгляду вказаної категорії справ.

Суд, вислухавши думку прокурора, дослідивши надані сторонами письмові докази, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Надані позивачем письмові докази свідчать про те, що позивач з 14.02.2014 року перебувала у шлюбі з відповідачем, який було розірвано рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 17.09.2015 року № 311/2260/15-ц, і від сумісного життя мають малолітнього сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копіями паспорту серії НОМЕР_2, рішення суду № 311/2260/15-ц та свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_3а.с.10-12,14).

У зв»язку з проведенням на території Донецької області антитерористичної операції з липня місяця 2014 року позивач разом з дитиною виїхала з м. Донецьк і взята на облік та проживає як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України в с. В.Криниця Василівського району Запорізької області(а.с.20-22).

Відповідач ОСОБА_3 зареєстрований у АДРЕСА_2 (а.с.15).

На підставі рішення Василівського районного суду Запорізької області від 17.09.2015 року № 311/2260/15-ц з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, стягнуто аліменти у розмірі 800,0 грн. щомісячно до повноліття(а.с.14).

Але вказане рішення суду у зв»язку з тим, що відповідач проживає на тимчасово непідконтрольній україні території Донецької області у примусовому порядку не виконується(а.с.38-40).

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім»ї, складеним 05.11.2015 року соціальним інспектором Верхньокриничансьткої сільської ради Василівського району Запорізької області, довідок вказаної ради № 1015 та № 1016 від 05.11.2015 року, інформації служби у справах дітей Василівської районної державної адміністрації Зпорізької області № 01-12/02 від 05.01.2016 року позивач разом з малолітнім ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_4 року, проживає у АДРЕСА_3 і дитина перебуває на утриманні позивача. Відповідач за вказаною адресою не проживав і не проживає(а.с.22-24,69).

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд відповідно до ст. 4 ЦПК України захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до положень Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов'язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, не зважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов'язки.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Відповідно до положень ст. ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

При винесення рішення відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Перевіривши надані позивачем письмові докази - акт і дві довідки від 05.11.2015 року та інформація служби у справах дітей від 05.01.2016 року(а.с.22-24,69), постанова начальника відділу ДВС Петровського РУЮ у Донецькій області від 26.11.2015 року про відмову у відкритті виконавчого провадження (а.с.38-40), на погляд суду лише беззаперечно свідчать про те, що відповідач не проживає з позивачем однією сім»єю та рішення суду про стягнення аліментів на утримання дитини не виконується у примусовому порядку у зв»язку з тим, що місце реєстрації проживання відповідача знаходиться на тимчасово непідконтрольній території Донецької області.

Умовою позбавлення будь-кого з батьків дитини батьківських прав, що передбачено п.2 ч.1 ст.164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов'язками.

Але позивачем не надано суду відповідних доказів на підтвердження того, що відповідач умисно, свідомо ухиляється від виконання своїх обов»язків по вихованню та утриманню дитини, тобто, що він систематично, не зважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов'язки.

Позивачем не надано жодного доказу тому, які саме заходи впливу (попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, тощо) і коли вживалися до відповідача.

Крім того, відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Статтями 1,10,11 Закону України «Про місцеве самоврядування» від 21.05.1997 року виконавчий комітет, до складу якого входить орган опіки та піклування, здійснює свої повноваження лише на території ради, виконавчим органом, якої він являється.

Тобто, висновок щодо доцільності або можливості позбавлення відповідача батьківських прав, передбачений ст. 19 СК України, до суду повинен надати орган опіки та піклування Василівської районної державної адміністрації Запорізької області, на території якого проживає позивач та дитина, або орган опіки та піклування Петровської районної ради м. Донецька.

Однак, на підставі розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження» до вказаного переліку включено також і м. Донецьк. Тобто з 2014 року орган опіки та піклування Петровської районної ради м. Донецька свої повноваження безпосередньо на території м. Донецька не здійснює - не має можливості перевірити місце та умови проживання та матеріального забезпечення відповідача, в разі необхідності застосовувати заходи попередження та впливу на осіб, що не виконують батьківських обов»язків. А тому і позбавлений можливості надати висновок, передбачений ст.19 СК України.

В той же час, орган опіки та піклування, на території якого проживає позивач та дитина 26.01.2016 року за № 01-39/110(а.с.80-81) відмовив суду у наданні висновку щодо можливості/доцільності позбавлення відповідача батьківських прав відносно ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Враховуючи те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а позивачем, крім того, не подано доказів ухилення відповідача від своїх обов'язків по вихованню дитини, суд приходить до висновку, що позов не обґрунтований та задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19,150,164 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 3,4,10,11,57-59, 60, 212,214,215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову до ОСОБА_3, третя особа служба у справах дітей Василівської районної державної адміністрації Запорізької області, про позбавлення батьківських прав, у зв"язку з відсутністю підстав.

Рішення може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду Донецької області через Краснолиманський міський суд Донецької області у 10-денний строк з дня отримання його копії.

Рішення може бути переглянуто за заявою відповідача, поданою ним до Краснолиманського міського суду Донецької області у 10-денний строк з дня отримання його копії.

Суддя