Категорія 52 Доповідач Денишенко Т. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Він-ницької області в складі:

головуючої судді Денишенко Т.О.,

суддів Зайцева А.Ю., Нікушина В.П.,

при секретарі Торбасюк О.І.,

за участі апелянта, відповідача ОСОБА_2, представника позивачки ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4, представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивачки ОСОБА_3 - представника органу опіки та піклування Вінницької міської ради ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_2

про позбавлення батьківських прав,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 січня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

15 жовтня 2015 року ОСОБА_3 звернулася у Вінницький міський суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав ( а. с. 2-4 ). Позов мотивувала тим, що від спільного подружнього прожи-вання з відповідачем у них є син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з нею, перебуває на її утриманні. З моменту розірвання у 1999 році шлюбу між сторонами у справі відповідач не цікавиться життям, поведін-кою, здоровям сина, жодного разу не відвідав його під час перебування у дитя-чому садочку, навчання у школі ( 2000-2012 роки ). В даний час син навчається на третьому курсі денного відділення технічного коледжу. ОСОБА_2 і тепер участі у вихованні сина не бере, не відвідує збори, не спілкується з класним ке-рівником та адміністрацією коледжу. Починаючи з 1999 року відповідач жод-ного разу не провів вихідні дні із сином, не брав його з собою у відпустку, не цікавиться його проблемами, мріями, потребами, злісно ухиляється від сплати в примусовому порядку аліментів на утримання дитини, не надає їй матеріаль-ної допомоги, має заборгованість по аліментах станом на 01 квітня 2015 року в сумі понад 32 тисячі гривень. Вважає, що викладені обставини є достатніми для задоволення позову про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав сто-совно сина ОСОБА_6.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 січня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволений. Позбавлено ОСОБА_2 батьківсь-ких прав щодо сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 у відшко-дування витрат зі сплати судового збору 487,20 гривень та на правову допо-могу 2000,00 гривень ( а. с. 58-60 ).

Не погоджуючись з ухваленим рішенням у справі, ОСОБА_2 оскаржує його в апеляційному порядку, просить дане рішення суду першої інстанції ска-сувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 ( а. с. 64-65 ). Апелянт посилається на невідповідність дійсності обставин, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення і заперечення на апеляційну скаргу апелянта, представника позивачки адвоката ОСОБА_4, представ-ника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивачки - органу опіки та піклування Вінницької міської ради ОСОБА_8, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши в сукупності наяв-ні в ній докази, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судо-вого рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивіль-ного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони поси-лаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказа-ми, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обґрунтованості є пов-не і всебічне з'ясування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду об-ставинам справи.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Судом встановлені наступні фактичні обставини справи.

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 11 жовтня 1999 року шлюб між сторонами у справі розірваний, про що 12 серпня 2003 року зробле-ний відповідний запис у книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу за № 1026 та видано свідоцтво про розірвання шлюбу. 04 лютого 1998 року у по-дружжя народився син ОСОБА_6. З часу розірвання шлюбу дитина проживає з матірю, батько хлопчика не підтримує з ним родинних стосунків, не цікавить-ся його життям, не виконує своїх батьківських обовязків, не допомагає матері-ально, має заборгованість по сплаті аліментів в сумі майже 33 тисячі гривень. Згідно з висновком виконавчого комітету Вінницької міської ради від 08 гру-дня 2015 року № 01-00-011-35630 відповідача доцільно позбавити батьківських прав відносно сина ОСОБА_6.

Посилаючись на статтю 12 Закону України «Про охорону дитинства», стат-ті 164, 185 СК України, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що після розірвання шлюбу в 1999 році ОСОБА_2 ухилявся від виконання батьківсь-ких обовязків щодо сина: не проживав разом із сином, не цікавився його жит-тям, навчанням, розвитком та здоровям, не надавав дитині матеріального утримання, має значну заборгованість зі сплати аліментів. Дитина з 1999 року до нині виховується матірю самостійно, яка належно піклується про його здо-ровя та навчання. Враховуючи наведені обставини, суд переконався в обгрун-тованості позовних вимог про доцільність позбавлення відповідача батьківсь-ких прав відносно сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки вони є односторонніми, в переважній більшості формальними. Суд виходив із загальних засад сімейного законодавства в частині регулювання правовідносин щодо особистих немайнових прав і обовязків батьків та дітей, помилково за-стосувавши статтю 185 СК України, що регулює питання участі батьків у до-даткових витратах на дитину.

Між сторонами у справі склалися правовідносини, що врегульовані нор-мами Сімейного кодексу України в частині підстав позбавлення батьківських прав.

Оскаржуючи судове рішення від 18 січня 2016 року, апелянт підкрелює, що доводи позивачки, показання допитаних свідків зі сторони ОСОБА_3 не відповідають дійсності. Наявна заборгованість по сплаті аліментів виникла че-рез складне матеріальне становище, відсутність доходів, однак по мірі можли-вості частково аліменти перераховувалися, про що свідчить виписка з виконав-чого провадження. Апелянт підкреслює, що позов заявлений ОСОБА_3 в суд за три місяці до досягнення сином повноліття. До цього, виходить, він ви-конував свої батьківські обовязки. Проживати з дитиною він не міг, оскільки шлюб з матірю дитини був розірваний, між колишнім подружжям склалися неприязні відносини.

Доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, є достатніми в обгрунту-вання позиції сторони у справі та для задоволення вимог, викладених у скарзі.

Ухвалюючи рішення про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав від-носно сина ОСОБА_9, суд першої інстанції виходив з то-го, що відповідач ухиляється від виконання своїх обовязків стосовно вихован-ня сина, не проявляє батьківської турботи, не цікавиться освітою, не турбуєть-ся про його фізичний, духовний розвиток, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного спілкування.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від ви-конання своїх обовязків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і грунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують бать-ківських обовязків, а тому питання про його застосування слід вирішувати ли-ше після повного, всебічного, обєктивного зясування обставин, зокрема став-лення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обовязків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, ме-дичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний роз-виток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культур-них та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизна-них норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створю-ють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обовяз-ками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведенні винної поведінки когось з батьків або їх обох з врахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до ви-ховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за вико-нанням ним батьківських обовязків. Суд першої інстанції не вмотивував влас-ного висновку про обрання щодо відповідача такого крайнього заходу як по-збавлення батьківських прав.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_3 та обгрунтовуючи свої доводи, ОСОБА_2 посилався на те, що він від виконання своїх батьківських обовяз-ків не ухиляється, його вини у недостатньому спілкуванні з дитиною немає, оскільки позивачка не дозволяла синові зустрічатися з ним, перешкоджала їх-ньому спілкуванню, налаштувала сина проти нього, про що свідчить теперішнє ставлення сина до нього, наполягав на необхідності врахування неприязних стосунків між ними, батьками дитини.

Колегія суддів апеляційного суду не знаходить доведеними обставини сто-совно свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обовязків; враховує, що син проживає з матірю в силу обєктивних обставин, що склалися між колишнім подружжям. Вагомим є також те, що позов ОСОБА_10 про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно сина ОСОБА_6 предявила в суд за три місяці до досягнення сином повноліття. Ця обставина не спростовує доводів відповідача щодо належного виконання ним батьківських обовязків протягом всього періоду до досягнення дитиною пов-ноліття.

Дійсно, у ОСОБА_2 має місце значна заборгованість по сплаті аліментів на користь колишньої дружини на утримання сина. При цьому слід підкрес-лити, що правовим обгрунтуванням заявленого в суд позову є пункт 2 частини 1 статті 164 СК України, а саме ухилення відповідача від виконання своїх обовязків по вихованню дитини. Факт стягнення з ОСОБА_2 на користь позивачки аліментів на утримання дитини не може свідчити про свідоме ухи-лення ним від виконання батьківських обовязків по утриманню сина, оскільки таке є одним із способів захисту прав дітей на належне матеріальне забезпе-чення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утри-мання. Не свідчить про вказане й наявність у ОСОБА_2 заборгованості зі сплати аліментів, оскільки причин, у звязку з якими виникла така заборгова-ність, суд не зясовував та не досліджував.

Застосування до відповідача такого крайнього заходу як позбавлення бать-ківських прав в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції обгрунтовано не-достатньо.

Ухвалюючи оскаржуване рішення за недоведеності, неповного зясування обставин, що мають значення для справи і які він вважав встановленими, суд першої інстанції допустив невідповідність власних висновків встановленим фактичним обставинам справи, порушення таких загальних засад цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність.

Частина третя ст. 10, частини 1, 2 ст. 11, ч. 1 ст. 60 ЦПК України визна-чають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посила-ється як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Колегія суддів апеляційного суду Вінницької області не знаходить підстав для визнання позову ОСОБА_3 достатньо обґрунтованим і доведеним, а оскаржуване рішення суду - законним і справедливим.

Згідно норм статті 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення у справі є неповне з'ясування судом обставин справи, недоведеність обставин, що мають значення для спра-ви, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або про-цесуального права.

Керуючись статтями 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 січня 2016 року скасувати.

У позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав щодо сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_11 у відшкодування витрат з оплати судовим збором апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції 536,00 гривень.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголо-шення, однак воно може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про-тягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча:/підпис/

Судді:/підписи/

З оригіналом вірно: