Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
судова палата з розгляду цивільних справ
Суддя 1-ї інстанції Галянчук Н.М. Суддя доповідач Бондар М.С
Є.у.№ 314/4256/15
27 жовтня 2016 року Справа № 22ц/778/3988/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

Коллегія судової палаті з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючий - суддя: Бондар М.С., судді: Бєлка В.Ю., Онищенко Е.А.

секретар - Евальд Д.Д.

при участі: прокурора - адвоката -

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за

апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 14.01.2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі-Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що за договором кредитного ліміту від 19.10.2012 року відповідач одержав в Банку 300 грн. з виплатою 30% річних на строк, який співпадає зі строком кредитної картки. Про те свої зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту та відсотків за користування кредитом на виконував. У зв'язку з цим, станом на 31.07.2015 року, виникла заборгованість на загальну суму 12 689 грн. 79 коп. із яких: 2043 грн. 58 коп. - заборгованість за кредитом, 7124 грн. 08 коп. - заборгованість за процентами, 2441 грн. 66 коп. - комісія, 500 грн. - штраф фіксована частина та 580 грн. 47 коп. - штраф процентна складова. Посилаючись на викладене, заявник прохав стягнути з відповідача на його користь зазначені суми.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 14.01.2016 позов відхилено, у зв'язку з недоведеністю заявлених вимог.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням Банк подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду наданим доказам, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, покликав оскаржуване рішення скасувати з ухваленням нового рішення.

Заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палаті у цивільних справ апеляційного суду дійшла до висновку, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.309 ЦПК суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції і ухвалює нове рішення в зв'язку з порушенням або неправильним застосуванням норм матеріального права.

Судом встановлено, що за договором кредитного ліміту від 19.10.2012 року відповідач одержав в Банку 300 грн. з виплатою 30% річних на строк, який співпадає зі строком кредитної картки (а.с.5-8).

У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За нормами ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, "основне зобов'язання" - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Позичальник не сумлінно виконував прийняті зобов'язання й станом на 31.07.2015 року, виникла заборгованість на загальну суму 12 689 грн. 79 коп. із яких: 2043 грн. 58 коп. - заборгованість за кредитом, 7124 грн. 08 коп. - заборгованість за процентами, 2441 грн. 66 коп. - комісія, 500 грн. - штраф фіксована частина та 580 грн. 47 коп. - штраф процентна складова (а.с.4).

Свою позицію у апеляційній скарзі позивач обстоював тим, що суд не врахував те, що представлені докази достатньо підтверджують вимоги Банку й містять необхідні дані про наявність між сторонами кредитних правовідносин.

Судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи (ст.10 ЦПК).

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов'язків у сторін.

Як відзначалося, обставини справи встановлюються за допомогою доказів.

Доказами у цивільній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч.1 ст.57 ЦПК).

З наведеного визначення випливає, що доказами є такі фактичні дані, які отримані у встановленій законом процесуальній формі.

Письмові докази - це будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Фактичні обставини справи свідчать, що відповідач одержав в Банку кредитні кошти (кредитний ліміт) на загальну суму 3000 грн. й це факт засвідчений відповідними фінансовими довідками.

Кредитна карта позичальником отримана, а строк її дії - 07/16.

Згідно виписки, за час дії договору позивач користувався кредитними грошами. Зокрема, він здійснював платежі для задоволення власних потреб (Окрема виписка).

Дослідження зазначених письмових доказів здійснювалось безпосередньо в засіданні апеляційного суду шляхом вивчення інформації яка міститься в згаданих документах.

Надана фінансовою установою довідка про рух коштів позичальника, дані про отримання кредитної картки, розрахунок заборгованості були досліджені й обговорені під час судового засідання.

З цієї причини, із сукупності доказів справи, суд вважає, що Банком були надані позивачу кредитні кошти.

Із укладеного договору слідує, що грошові кошти передані позичальнику під умовами сплати 30% річних й саме з цієї величини виходив Банк у своїх розрахунках (а.с.7).

Залежно від способу встановлення забезпечувальні зобов'язання поділяються на законні та договірні.

Законні - це способи забезпечення, які встановлені законом.

Договірні способи забезпечення - це всі способи забезпечення, передбачені законодавством, що встановлюються за угодою сторін.

Неустойка (штраф,пеня), як способи забезпечення виконання зобов'язання - це грошова сума яку боржник має сплатити кредиторові в разі невиконання або неналежного виконання зобов'язання.

Законом або договором може бути встановлена штрафна неустойка у процентному відношенні чи у твердій формі.

Однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору (ст.3 ЦК України ). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України ).

У ст.11 п.4 Закону "Про захист прав споживачів" йдеться, що споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії але лише тоді коли вони не були зазначені у договорі.

Отже, законом передбачено право позичальника, у разі нарахування комісії за користування кредитними коштами, не сплачувати їх, якщо про інше не було домовленості.

Із п.2.1.1.7.5 кредитного договору слідує, що Банк має право на отримання штрафів та комісії про які йдеться у позові (а.с.27).

Отже, Договором передбачено право Банку на отримання зазначених платежів.

З огляду на викладене, суд приходить до висновків, що аргументи скарги є виправданими, а скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст.307,309,313,314,316,317 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 14.01.2016 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення.

Заявлені у справі вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" 2043 грн. 58 коп. - заборгованість за кредитом, 7124 грн. 08 коп. - заборгованість за процентами, 2441 грн. 66 коп. - комісія, 500 грн. - штраф фіксована частина та 580 грн. 47 коп. - штраф процентна складова.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" судові витрати пов'язані з оплатою судового збору у розмірі - 2618 грн. 80 коп..

Рішення судової колегії може бути оскаржене безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: Судді: