АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7251/16 Справа № 205/3177/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Бараннік О.П.
Категорія 5
22 грудня 2016 року
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2016 рік грудень 22 дня Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - Бараннік О.П.,

суддів - Посунся Н.Є., Красвітної Т.П.,

при секретарі - Самокиша О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 серпня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору : ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, посилаючись на те, що 28 лютого 2013 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська винесено рішення, яким шлюб, укладений між нею та сином відповідачки ОСОБА_5, зареєстрований 10 грудня 2005 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 1062 розірвано.

Свого часу, ще під час шлюбу, між ОСОБА_6 та колишнім чоловіком позивачки ОСОБА_5 було укладено попередній договір від 08 червня 2011 року про зобовязання укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, що розташована в м. Дніпропетровську по вулиці Амбулаторній, 58 на користь ОСОБА_5.

Коли настав час оформлювати купівлю вказаної земельної ділянки, позивачка не змогла поїхати до нотаріуса разом з чоловіком, а по поверненні чоловіка від нотаріуса, він лише сказав, що все гаразд, землю купили, можна будувати будинок про який вони мріяли разом. На той момент позивачка гадки не мала, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, що розташована в м. Дніпропетровську по вулиці Амбулаторній, 58 оформлений на відповідачку - матір колишнього чоловіка позивачки.

Йшов час, будинок будувався й настав момент, коли в нього мали бути встановлені вікна та віконні системи.

За наявності у позивачки власних коштів, її колишній чоловік запропонував їй внести свою частку в будівництво у вигляді замовлених та встановлених вікон, що нею і було зроблено шляхом укладення договору № 232819 про виготовлення та встановлення металопластикових виробів (вікна в кількості 24 шт., двері балконні в кількості 1 шт.) в домоволодінні за адресою м. Дніпропетровськ, вулиця Амбулаторна, 58, та оплати грошових коштів на загальну суму 63 587 гривень, про що свідчить квитанція № 8133.12.4 від 11.06.2012 року.

Однак, майже одразу після виконання всіх робіт з монтажу металопластикових виробів, позивачка випадково дізналася про дійсного власника домоволодіння ОСОБА_3 і на всі зауваження позивачки про те, що такі дії є недобросовісними по відношенню до неї та їхньої з ОСОБА_5 дитини, відповідачка разом зі своїм сином почали її заспокоювати й говорити про те, яка різниця на кого оформлений будинок, якщо жити все одно в ньому всій родині, й всі грошові кошти на будівництво будинку витрачаються з загального сімейного бюджету.

Проте, одразу після заспокоєння позивачки, її колишній чоловік почав проявляти непритаманну справжньому чоловікові поведінку : він ображав позивачку та дитину, став вкрай жадібним, принижував честь та гідність позивачки, результатом чого стало їх розлучення.

Посилаючись таким чином на зазначенні обставини, а також на те, що вона неодноразово зверталася до відповідачки ОСОБА_3 з пропозицією повернути грошові кошти, які позивачка одноосібно витратила на встановлення вікон в її будинку, але в чому їй було відмовлено, позивачка вимушена була звернутись з даним позовом до суду, в якому, посилаючись на статті 1212 1214 ЦК України, просила з урахуванням індексу інфляції та нарахуванням 3% річних, стягнути на свою користь грошову суму в загальному розмірі 101 165 гривень 67 копійок.

В уточнюючому позові ОСОБА_7 просила стягнути з ОСОБА_3 на свою користь грошові кошти в загальному розмірі 50 582,98 грн., що складається з суми основного боргу 31 793,50- грн., індексу інфляції 16 166,53 грн., та 3% річних 2 622,95 грн..

Не погоджуючись з позовними вимогами ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулася до суду з зустрічною позовною заявою, в якій посилаючись на те, що на знак подяки їй та її чоловіку щодо передачі сину і невістці ОСОБА_2 у користування власного житлового будинку, розташованого по вулиці Митрофанова Андреєва, 5 у м. Дніпропетровську, син з невісткою подарували їй з чоловіком металопластикові вікна для покращення належного їм на праві власності будинку, що розташований по вулиці Амбулаторній, 58 у м. Дніпропетровську, просила визнати за нею, ОСОБА_3 право власності на металопластикові вікна із ПХВ профілю виробництва фірми «Aluplast GmbH» Німеччина в кількості 24 штук та на одні двері балконні.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 серпня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів та зустрічних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на металопластикові вікна відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на необґрунтованість рішення суду першої інстанції, невідповідність його нормам матеріального і процесуального права, просила його в частині відмови у задоволенні її позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги щодо стягнення на її користь 50 582 гривень 98 копійок.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в оскаржуваній частині, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню, а рішення суду в оскаржуваній частині залишенню без змін, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, перевірив доводи сторін та давши їм належну правову оцінку обґрунтовано, згідно з процесуальним і матеріальним законом постановив рішення, яким відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2.

Доводи ОСОБА_2 про те, що відповідно до приписів статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у звязку саме з безпідставним отриманням чи збереженням майна, чого в даному випадку місця не мало, так як позивачка ОСОБА_2 купувала та встановлювала металопластикові вікна у неналежний їй будинок добровільно.

Таким чином, з огляду на викладене, а також на те, що відсутність достатньої правової підстави значить, що набувач збагатився за рахунок потерпілого без встановленої законом чи договором підстави, судова колегія вважає, що вирішуючи спір між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обємі зясував права та обовязки учасників спору, обставини справи, перевірив доводи сторін та давши їм належну правову оцінку, постановив рішення в оскаржуваній частині, яке відповідає вимогам закону.

Суд не допустив порушень матеріального та процесуального права, які могли б тягнути за собою скасування рішення.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 серпня 2016 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але на неї може бути принесена касаційна скарга протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :