Провадження № 22-ц/780/1432/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 47 17.03.2016
УХВАЛА

Іменем України

17 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Волохова Л.А., Дмитрієвої Л.Д.,

та секретаря Дрозда Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 грудня 2015 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу та поділ майна,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вищевказаним позовом та одночасно подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на відповідне майно та грошові кошти у банківських рахунках, що належать відповідачу ОСОБА_2

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 грудня 2015 року вказану заяву було задоволено та накладено арешт на відповідне майно, що належить ОСОБА_2, та грошові кошти, які знаходяться на рахунках відповідача у ПАТ «КБ «ПриватБанк».

Не погоджуючись із цією ухвалою, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив її змінити у частині накладення арешту на його грошові кошти, які знаходяться на рахунках банку, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Відповідно до п.1, ч.1, ст. 312 ЦПК України, апеляційний суд, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що оскільки між сторонами є спір з приводу зазначеного майна, то невжиття заходів забезпечення позову може у подальшому утруднити виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, у листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу і поділ майна, та одночасно подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на відповідне майно та грошові кошти, що належать відповідачу ОСОБА_2 (а. с. 2-7).

Відповідно до ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно розяснень п. 10 вищевказаної Постанови, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд обґрунтовано виходив з того, що невжиття цих заходів може утруднити або зробити неможливим виконання можливого рішення суду, оскільки між сторонами виник майновий спір з приводу встановлення факту проживання сторін однією сімєю без реєстрації шлюбу та поділу їхнього майна, крім того потреба в застосуванні заходів забезпечення позову у даній справі не відпала, її розгляд по суті не закінчився, а обставини, що зумовили застосування цих заходів, не змінилися, а тому вказана ухвала була постановлена судом із додержанням вимог ст. 151 ЦПК України.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції належним чином не мотивував свої висновки при постановлені даної ухвали та не встановив, чи є спірні кошти обєктом спільної власності подружжя, не спростовують обґрунтованості вжитих заходів забезпечення позову і не можуть бути підставою для її зміни чи скасування.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: