Справа № 703/5835/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2016 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді Манька М.В.

при секретарі Пшенишній А.І.

з участю адвокатів ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,

встановив:

ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя і просить визнати квартиру АДРЕСА_1 обєктом права спільної сумісної власності, визнати за нею право власності на 1/2 частину даної квартири та встановити порядок користування цією квартирою, виділивши їй більшу кімнату площею 17,3 кв.м., оскільки вона проживає з малолітнім сином ОСОБА_5, а відповідачу виділити меншу кімнату площею 10,09 кв.м., так як він проживає один, решту приміщень даної квартири залишити у спільному користуванні. Крім того, просить стягнути з відповідача на її користь компенсацію за 1/2 частину вартості автомобіля ЗАЗ-110206 в сумі 12 550,00 грн.

Позовні вимоги мотивує тим, що це майно придбано сторонами під час зареєстрованого шлюбу за їх спільні кошти.

Позивачка в судове засідання не зявилась з невідомих суду причин, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином.

Представник позивачки в судовому засіданні повністю підтримав позовні вимоги.

Відповідач, не заперечуючи проти поділу спільного майна подружжя в принципі, не погодився з варіантом поділу, запропонованим позивачкою, та звернувся в суд із зустрічним позовом, в якому просить суд виділити йому майно на загальну суму 10 900,00 грн., а відповідачці виділити майно на загальну суму 16 700,00 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав частково в частині визнання квартири АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю сторін, посилаючись на те, що дійсно вказана квартира придбана сторонами під час шлюбу і належить їм в рівних частках, проте не погоджується з запропонованим позивачкою порядком користування кімнатами квартири, посилаючись на нерівність розподілу, при цьому, не пропонуючи власного варіанту порядку користування приміщеннями квартири та просить суд поділити майно, придбане сторонами під час шлюбу у варіанті, вказаному в зустрічні позовній заяві.

Представник позивачки проти зустрічного позову категорично заперечує, посилаючись на те, що речі, зазначені в зустрічному позові, сторонами під час шлюбу не придбавалися, нічого про їх існування не знає, вважає, що не можна поділити ті речі, яких немає в наявності.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя підлягає до часткового задоволення, в зустрічному позові ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя необхідно відмовити з наступних підстав.

Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 08 вересня 2001 року по 07 липня 2015 року.

Згідно з договором купівлі продажу квартири від 06 листопада 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстровано в реєстрі за № 4524, ОСОБА_4 купив квартиру АДРЕСА_3.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САС 095650, ОСОБА_4 являється власником автомобіля ЗАЗ 110206, 1998 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_2.

Ці обставини представниками сторін визнані і доказуванню не підлягають.

Згідно із ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до вимог ст.ст. 70, 71 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними і ділиться між ними у натурі, виходячи з принципу рівності часток.

Частиною третьою ст. 368 ЦК України передбачено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлене договором або законом.

Враховуючи, що сторони придбали спірну квартиру під час шлюбу, суд вважає, що дану квартиру необхідно визнати їхньою спільною сумісною власністю та визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири, належної ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 06 листопада 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 4524.

Що стосується порядку користування кімнатами спірної квартири, необхідно зазначити наступне. Оскільки з позивачкою проживає малолітній син сторін - Євген, ІНФОРМАЦІЯ_1, тому суд вважає за необхідне відступити від засади рівності і виділити позивачці у користування кімнату більшу за площею, а саме: кімнату площею 17,3 кв.м. (№ 2) квартири АДРЕСА_4 згідно з технічним паспортом на дану квартиру, а відповідачу виділити у користування кімнату меншу за площею, а саме: кімнату площею 10,9 кв.м. (№ 6) квартири АДРЕСА_4 згідно з технічним паспортом на дану квартиру. При цьому, коридор площею 6,8 кв.м. (№ 1), ванну кімнату площею 2,7 кв.м. (№ 3), вбиральню площею 1,4 кв.м. (№ 4), кухню площею 6,8 кв.м. (№ 5) залишити у спільному користуванні сторін.

В частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивачки компенсації вартості 1/2 частини автомобіля ЗАЗ 110206, 1998 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, в розмірі 12 550,00 грн., необхідно відмовити з наступних підстав.

Як вбачається з біржового контракту купівлі-продажу транспортного засобу 20 січня 2009 року ОСОБА_3- позивачка продала, а ОСОБА_4 купив автомобіль ЗАЗ 110206, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, за договірною ціною.

У розумінні ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Оскільки ОСОБА_3 добровільно продала ОСОБА_3 автомобіль, тобто, як продавець вона передала покупцеві товар, а покупець прийняв його, за що продавець отримала кошти, за які домовились сторони. Тобто, суд приходить до висновку, що сторони вже поділили даний автомобіль між собою позивачка отримала кошти, а відповідач товар - автомобіль.

Оскільки розподіл цього рухомого майна між подружжям вже відбувся, тому повторному поділу підлягати не може.

Суд критично оцінює пояснення представника позивача за зустрічним позовом про те, що багато речей, придбаних спільно, було вивезено із квартири відповідачкою за зустрічним позовом та нею приховано, оскільки доказів про це суду не надано та в судовому засіданні ці обставини не встановлені. В звязку з наведеним, чеки і квитанції про речі, яких немає в наявності, суд до уваги не приймає.

В якості доказу цих обставин суду надано комісійний акт, складений та підписаний 24 листопада 2015 року гр-нами ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, про те, що ОСОБА_3 забрала та вивезла із квартири АДРЕСА_5 придбані під час спільного проживання сторін речі з тринадцяти найменувань, а речі з восьми найменувань залишилися в квартирі. Проте, допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, факту того, що вони особисто бачили, як ОСОБА_3 забирала та вивозила із квартири речі, не підтвердили. Дані свідки не змогли назвати, які саме речі були придбані сторонами під час шлюбу та які речі залишилися в квартирі; про вартість речей, вказаних в акті, пояснити нічого не змогли.

Як вбачається з даного акту, він складений без участі сторін, лише в складі свідків, хоча як пояснили свідки, вони підписували вже надрукований акт за проханням ОСОБА_4, з яким перебувають в дружніх відносинах, підписували в різних місцях (на роботі, вдома) та не одночасно. Час та місце складання акту судом не встановлено.

Оскільки належних та допустимих доказів наявності спірного майна, вказаного в зустрічному позові, суду не надано, та під час розгляду справи судом не встановлено, в задоволенні зустрічного позову слід відмовити повністю.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджується позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ст. 88 ЦПК України позивачці слід відшкодувати відповідачем сплачений нею судовий збір в розмірі 725,10 грн. пропорційно до задоволених вимог, тобто, 599,66 грн. (725,10 х(60 000,00/72 550,00х100%)=725,10х82,7%=599,66).

Крім того, позивачка понесла витрати на правову допомогу адвокату в розмірі 2300,00 грн., що підтверджується договором, квитанцією про сплату та розрахунком витрат. Розрахунок витрат відповідає вимогам ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», тому з відповідача на користь позивачки слід стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 1 902,10 грн. (2300,00х82,7%=1902,10).

Отже, з відповідача на користь позивачки слід стягнути судові витрати в розмірі 2 501,76 грн. (599,66+1 902,10).

На підставі наведеного, ст.ст. 356, 358, 367, 368, 372 ЦК України, ст. 60, 68, 69, 70, 71 СК України та керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Визнати квартиру АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4, визначити їх частки рівними.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_4, належну ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 06 листопада 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 4524.

Виділити ОСОБА_3 у користування кімнату площею 17,3 кв.м. (№ 2) квартири АДРЕСА_4 згідно з технічним паспортом на дану квартиру.

Виділити ОСОБА_4 у користування кімнату площею 10,9 кв.м. (№ 6) квартири АДРЕСА_4 згідно з технічним паспортом на дану квартиру.

Залишити у спільному користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 наступні приміщення квартири АДРЕСА_4: коридор площею 6,8 кв.м. (№ 1), ванну кімнату площею 2,7 кв.м. (№ 3), вбиральню площею 1,4 кв.м. (№ 4), кухню площею 6,8 кв.м. (№ 5) згідно з технічним паспортом на дану квартиру.

В решті позовних вимог відмовити.

В зустрічному позові ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 2 501,76 грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через Смілянський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі його оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо воно не буде скасоване.

Головуючий: М.В.Манько