Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №336/5247/14ц Головуючий у 1 інстанції: Дацюк О.І.
Провадження № 22-ц/778/807/16 Суддя-доповідач: Спас О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів: Бабак А.М.,

Полякова О.З.,

за участю секретаря судового засідання Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна»

на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна», третя особа ОСОБА_4, про стягнення страхового відшкодування, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ПрАТ "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна", третя особа: ОСОБА_4, про стягнення страхового відшкодування.

У позові зазначала, що 21.08.2013 року між нею та відповідачем було укладено договір № 570571848.13 добровільного страхування засобів наземного транспорту строком до 21.08.2014 року. Згідно розділу 1 договору, об'єктом страхування виступає транспортний засіб марки Ford Focus, державний номер НОМЕР_1. 05.04.2014 року, приблизно о 20 год. 45 хв., її син ОСОБА_4, напроти будинку №25 по вул. Іванова в м. Запоріжжі, керуючи застрахованим автомобілем Ford Focus, державний номер НОМЕР_1, при зміні напрямку руху не впевнився в безпеці, не впорався з керуванням і виїхав за межі проїжджої частини, після чого скоїв наїзд на перешкоду (бетонний блок), після удару автомобіль перекинувся. Постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16.04.2014 року ОСОБА_4 визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення. 06.04.2014 року вона звернулась до відповідача із заявою про настання страхового випадку та надала усі необхідні документи, визначені умовами договору та правилами страхування. 28.05.2014 року отримала лист з відмовою у виплаті страхового відшкодування, з посиланням на те, що ОСОБА_4 сповістив про настання події Контакт-центр страховика 06.04.2014 року о 08:40 годин, тобто через 11 годин, тоді як п.9.1.4 договору страхування передбачено, що при настання страхового випадку страхувальник повинен негайно (протягом години) в межах населеного пункту та не пізніше 6-ти годин за його межами сповістити про це в телефонному режимі. Тому, відповідно до п.12.1.4 договору страхування та п.15.1.5. Правил, підставою для відмови страховика у здійсненні страхового відшкодування є несвоєчасне повідомлення страхувальником страховика про настання страхового випадку без поважних на це причини або створення страховику перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків та інші випадки, передбачені законом. Зазначає, що з таким рішення вона не погоджується та вважає, що воно не відповідає умовам п. 12.1.4 договору, та як страхова компанія під час вивчення матеріалів страхової справи не встановила причину невчасного сповіщення ОСОБА_4 Контакт-центр страховика та не виключила поважність причини неповідомлення. Відповідач не врахував, що після складної ДТП ОСОБА_4 отримав незначні тілесні ушкодження голови, хоча за допомогою до закладу охорони здоров'я не звертався, пошкодив свій телефон. Між тим, після ДТП ОСОБА_4 тривалий час перебував в стані шоку, афекту, не міг адекватно контролювати свої дії, відчував запаморочення. Крім того, на його психологічний стан впливав і зовнішній вигляд пошкодженого автомобіля. Не було також враховано, що саме за викликом та вказівкою співробітників ДАІ було здійснено евакуацію пошкодженого автомобіля, щоб звільнити заблоковану перекинутим автомобілем проїжджу частину. Вважає, що шоковий стан ОСОБА_4 після ДТП тривав понад годину, що є поважною причиною не сповіщення Контакт-центру страховика у визначений договором строк, а тому відмову у виплаті страхового відшкодування вважає незаконною та не мотивованою.

Посилаючись на зазначені обставини, просила суд стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в розмірі 103 575 грн. 00 коп. - суму страхового відшкодування, судові витрати на правову допомогу в сумі 500 грн. 00 коп. та витрати зі сплати судового збору.

Заочним рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" на користь ОСОБА_3 103 575 грн. 00 коп. страхового відшкодування, судовий збір в сумі 1 045 грн. 75 коп., витрати на правову допомогу в сумі 500 грн. 00 коп.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 лютого 2015 року заяву ПрАТ "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" про перегляд заочного рішення було залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ПрАТ "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" в особі представника ОСОБА_5 звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 09 квітня 2015 року апеляційну скаргу ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» в особі представника ОСОБА_5 відхилено. Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2014 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2015 року касаційну скаргу ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» задоволено частково. Ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 09 квітня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до апеляційного суду.

Представником позивача надано заперечення на спростування доводів апеляційної скарги. Просить про залишення без змін оскарженого рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін та третю особу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Під час апеляційного розгляду справи за клопотанням сторін у судовому засіданні було оголошено перерву з метою укладання мирової угоди.

В засідання апеляційного суду 23 березня 2016р. сторонами надано мирову угоду для визнання її апеляційним судом.

Відповідно до статті 175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову. У разі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди.

Згідно із пунктом 2 частини другої статті 17 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон) виконанню державною виконавчою службою підлягають ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону (в редакції від 21 квітня 1999 року) було передбачено, що мирові угоди, які затверджені судом, відносяться до рішень, що підлягають виконанню державною виконавчою службою.

Однак Законом України від 18 листопада 2003 року № 1255 "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" положення пункту 5 статті 3 Закону виключено.

Отже, на даний час зазначена мирова угода не відноситься до рішень, що підлягають виконанню державною виконавчою службою.

З тексту мирової угоди вбачається, що досягнута сторонами сума відшкодування, яка підлягає до сплати відповідачем у розмірі 39938грн. сплачується відповідачем у строк до 30 березня 2016р.

Наслідки невиконання даного пункту мирової угоди сторонами не передбачені.

З урахуванням вищевикладених норм матеріального права, дана мирова угода не може бути звернута до виконання органами ДВС в разі потреби.

За таких обставин, колегія суддів вбачила невідповідність закону умов мирової угоди, оскільки відповідно до ст. 175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову. Якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд.

За змістом вказаної статті мирова угода - це складена сторонами з урахуванням інтересів усіх заінтересованих осіб, що беруть участь у справі, угода, яка затверджується судом лише після встановлення законності й обґрунтованості її умов, а також з'ясування думки усіх заінтересованих осіб щодо можливості її затвердження.

Невирішення мировою угодою питання її подальшого виконання дає підстави для висновку про можливе порушення прав та інтересів позивача, а тому колегія суддів ухвалою постановленою на місці не визнала мирову угоду та продовжила розгляд справи по суті.

З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції встановлені такі обставини.

Автомобіль Ford Focus, реєстраційний номер НОМЕР_1, належить ОСОБА_3 відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

21.08.2013 року між ОСОБА_3 та ПрАТ "АСК "ІНГО Україна" укладений договір добровільного страхування засобів наземного транспорту, цивільної відповідальності № 570571848.13 строком дії з 22.08.2014 року по 21.-08.2014 року включно, відповідно до якого застраховано автомобіль Ford Focus, реєстраційний номер НОМЕР_1. Розділом 2 договору визначені страхова сума у 140000 гривень та розмір франшизи за кожним страховим випадком. Страховим випадком за договором є пошкодження, знищення або втрата транспортного засобу, його складових частин, деталей або обладнання внаслідок, зокрема, дорожньо-транспортної пригоди. ОСОБА_4 в п. «Водії» договору вказаний в якості особи, яка допущена до керування транспортним засобом.

Права та обов'язки страховика та страхувальника визначені розділом 8 договору.

Згідно до розділу 9 договору при настанні дорожньо-транспортної пригоди страхувальник повинен, зокрема, негайно (протягом години) в межах населеного пункту та не пізніше 6 годин за його межами сповістити в телефонному режимі про це Контакт-центр страховика.

Як зазначають пункти 10.1, 10.2 договору після одержання всіх передбачених п. 11 документів страховиком у строк до 15 робочих днів приймається рішення про виплату чи відмову у виплаті страхового відшкодування. Виплата страхового відшкодування здійснюється протягом 15 робочих днів з моменту ухвалення рішення про виплату.

05.04.2014 року о 20год.45хв. навпроти будинку № 25 по вул. Іванова у м. Запоріжжі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілю Ford Focus, реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4

Постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16.04.2014 року ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладено штраф в сумі 340 гривень. Як вбачається з тексту постанови суду ОСОБА_4, керуючи автомобілем Ford Focus, при зміні напрямку руху не впевнився а безпеці, не впорався з керуванням, виїхав за межу проїзної частини, після чого скоїв наїзд на перешкоду (бетонний блок), після чого автомобіль перекинувся.

Пошкодження автомобілю Ford Focus, отримані в результаті дорожньо-транспортної пригоди, підтверджені довідкою від 05.04.2014 року.

За умовами п.12.1.4 договору підставами для відмови страховика у здійсненні страхового відшкодування є, зокрема, несвоєчасне повідомлення страхувальником/водієм страховика про настання страхового випадку( згідно розділу 9 договору) без поважних причин або створення страховику перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків та інші випадки, передбачені законом.

Відмовляючи у виплаті страхового відшкодування, відповідач послався на те, що про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 05.04.2014 року о 20 годині 45 хв. і внаслідок якої автомобіль в результаті наїзду на бетонний блок перекинувся, страховик без поважних причин не був повідомлений протягом години, звернення надійшло лише 06.04.2014 року о 08 годині 04 хв., в результаті чого на час приїзду аварійного комісара транспортний засіб на місці пригоди був відсутній.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем поважних причин несвоєчасного повідомлення відповідача про ДТП та взяв до уваги визначену позивачем суму до стягнення на підставі рахунку-фактури від 02 липня 2014 року, виданого фізичною особою-підприємцем, не взявши до уваги, що такий порядок визначення вартості відновлювального ремонту транспортного засобу не відповідає умовам договору страхування.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2015р., висновки якої є обов'язковими при новому апеляційному розгляді справи, вказане таке.

Пунктом 10.2.3 договору страхування встановлено, що при пошкодженні транспортного засобу розмір страхового відшкодування визначається страховиком на підставі документів, що підтверджують розмір збитків (рахунки станції технічного обслуговування (далі - СТО), калькуляції СТО чи страховика, висновок спеціаліста-автотоварознавця) за вирахуванням встановленої в п. 2 франшизи по відповідному ризику, але не більше страхової суми. При цьому розмір збитків визначається на таких умовах: спеціалізована СТО та СТО за направленням страховика (п. п. 10.2.3.1, 10.2.3.2 договору страхування).

У п. 10.2.3.1 договору страхування сторони погодили, що, якщо страхувальник наполягає на здійсненні відновлювального ремонту на СТО, з якою страховик не має договірних відносин, страхувальник отримує страхове відшкодування готівкою, відповідно до умов п.10.2.1.2 договору, в сумі, розрахованої страховиком за допомогою програми AURORA.

При повній загибелі (конструктивній чи фактичній) страхове відшкодування сплачується в межах страхової суми з вирахуванням зносу за період дії договору страхування, франшизи та дійсної ринкової вартості залишків пошкодженого транспортного засобу. Дійсна ринкова вартість залишків пошкодженого транспортного засобу визначається на підставі результатів торгів інтернет-аукціонів або за результатами товарознавчої експертизи. Під повною загибеллю розуміють випадки, коли вартість відновлювального ремонту транспортного засобу (включаючи вартість транспортування до місця ремонту) складає більше ніж 75% страхової суми (п.10.2.4 договору страхування).

Під час апеляційного розгляду справи колегія вбачає підстави для висновку про підтвердження факту конструктивної загибелі транспортного засобу та тієї обставини, що вартість відновлювального ремонту автомобіля більше 75% страхової суми.

Вказане підтверджується висновком експертного автотоварознавчого дослідження, проведеного за замовленням ПрАТ "АСК "ІНГО Україна", відповідно до якого вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля складає 203 051 грн. 04 коп., що перевищує його ринкову вартість, яка складає 148 600 грн. 88 коп. За цим висновком, мала місце конструктивна загибель транспортного засобу (а.с.103-106).

Під час апеляційного розгляду справи сторони дійшли згоди, що вищевказаний автомобіль повністю загинув у результаті ДТП, сума, що підлягає сплати позивачу складає 39938грн., судові витрати позивач бере на себе.

Відповідно ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст.ст. 1,8 Закону України "Про страхування", страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування. Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування), застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, страхову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Встановлені фактичні обставини справи та наведені норми матеріального і процесуального права дають підстави для висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, зміну рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру стягнутої суми та відмови ОСОБА_3 у стягненні 500грн. витрат на правову допомогу, як таких, що не відповідають 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", ст.ст. 79, 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» задовольнити частково.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2014 року у цій справі змінити в частині розміру стягнутих сум.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» на користь ОСОБА_3 39938грн. страхового відшкодування.

У стягненні 500грн. витрат на правову допомогу ОСОБА_3 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: