Номер провадження 2/754/761/16
РІШЕННЯ

Іменем України

22 березня 2016 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

головуючого суддіБуша Н.Д.,
секретарівМарченко Т.М., Москович В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Імекс-Банк» про захист прав споживача, визнання окремих пунктів договорів недійсними та боргового зобов'язання таким, що частково не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача з вимогами:

1) в порядку ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» - визнати недійсним пункт додатку №1 до кредитного договору №999-00047470/1 від 16.05.2013 року «Інші послуги банку: валюто - обмінні операції, юридичне обслуговування, тощо» - за кредитним договором №999-00047470/1 від 16.05.2013 року

на загальну суму 8 640 грн.;

2) в порядку п. 3 ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» - визнати частково недійсним пункт 4.7 до кредитного договору №999-00047470/1 від 16.05.2013 року, сторонами якого є позивач та відповідач на загальну суму 4 045,81 грн.;

3) в порядку ч. 2 ст. 16 ЦК України, а саме відновлення становища позивача, яке існувало до порушення цивільного права останньої відповідачем - визнати фактичний розмір правовідношення станом на 01.09.2015 року, а саме величину грошового зобов'язання позивача перед відповідачем за кредитним договором №999-00047470/1 від 16.05.2013 року у розмірі 22 442,60 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що між нею та відповідачем укладено вказаний кредитний договір, за яким їй на умовах овердрафту, строковості та платності було надано кредит на загальну суму 50 000 грн. у вигляді кредитного ліміту на картковий рахунок позивача строком на один рік до 15.05.2014 року. Позивач до лютого 2014 року не мала заборгованості за договором. Станом на 01.09.2015 року сума заборгованості позивача складає 35 897,90 грн., але позивач не згодна з таким розміром заборгованості, оскільки позивач не визнає та вважає недійсним розрахунок згідно додатку №1 до договору в частині, за якою позивачу щомісячно протягом строку дії договору нараховувалось 720 грн., а загалом 8 640 грн. як «Інші послуги банку: валюто - обмінні операції, юридичне обслуговування, тощо». Позивач вважає, що вказана умова не є чіткою та не підпадає під визначення «послуга» у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів». Жодних юридичних послуг, валюто - обмінних операцій від відповідача вона не отримувала. Сума основної заборгованості позивача станом на 16.01.2014 року повинна складати 12 682,78 грн. Також, позивач вважає, що розмір компенсації інфляційних втрат за її розрахунком та у відповідності до п. 5 ч.3 Закону України «Про захист прав споживачів» становить 4 045,81 грн. Отже, загальна сума заборгованості позивача перед відповідачем за кредитним договором становить 22 442,60 грн. та сума заборгованості, яку пред'являє відповідач через уповноважену особу позивачу знаходиться поза межами правових норм, у зв'язку з чим виникають всі підстави для відновлення судом становища позивача, яке існувало у спірних правовідносинах до порушення.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, на адресу суду надіслав клопотання про розгляд справи без присутності їх представника та просив в позові відмовити.

Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, вислухавши пояснення представника позивача, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

В судовому засіданні встановлено, що між сторонами 16.05.2013 року укладено договір №999-00047470/1 про надання кредиту, відповідно до якого банк зобов'язується надати для власних потреб позичальника за допомогою платіжної картки VІSА у готівковій чи безготівковій формі шляхом сплати з поточного рахунку №999-00047470 коштів понад кредитовий залишок коштів на рахунку в межах встановленого строку та ліміту овердрафту, а позичальник зобов'язується своєчасно погашати овердрафт, сплачувати фіксовану процентну ставку за користування кредитом із розрахунку 19 % річних від суми заборгованості та виконувати інші зобов'язання згідно договору.

Отримання кредиту проводиться позичальником самостійно за допомогою платіжної картки у готівковій чи безготівковій формі.

Сторони кредитного договору визначили максимальну заборгованість в розмірі 50 000 грн., дату повернення овердрафту - до 15.05.2014 року.

Також сторони домовились, що зменшення ліміту овердрафту та платежі з повернення овердрафту здійснюються у терміни та періоди, вказані в додатку №1, який є невід'ємною частиною цього договору (п. 1.4 кредитного договору).

16.05.2013 року сторони уклали додаток №1 до договіру №999-00047470/1 про надання кредиту від 16.05.2013 року (а.с.10).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

За положеннями частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Позивач, звертаючись до суду з вказаним позовом посилається на те, що умова додатку №1 до кредитного договору «Інші послуги банку: валюто - обмінні операцій, юридичне обслуговування, тощо» є не чіткою та не підпадає під визначення «послуга» у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів» та відповідно до п. 4.7 кредитного договору позичальник у випадку прострочення ним виконання зобов'язання по поверненню банку сум кредиту та/або процентів за користування кредитом зобов'язаний сплатити суму заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час простроченого платежу, що є несправедливою умовою за змістом ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством.

За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім процентної ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які с несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладення договору.

Споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною (ч. 4. ст. 11 Закону).

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

У разі зміни договору, як зазначено в ч. 3 ст. 653 ЦК України,зобов'язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, в якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав.

Укладаючи кредитний договір, сторони домовились, що позивач згідно додатку №1 до кредитного договору сплачує суму платежу за розрахунковий період, погашає основну суму кредиту, проценти за користування кредитом, в тому числі, платежі за надані супутні послуги, якими є інші послуги банку: валюто - обмінні операції, юридичне обслуговування (на користь банку) в розмірі 720 грн. щомісячно та страхування (на користь третіх осіб). Також, сторони кредитного договору встановили в розділі 4 відповідальність в разі порушення або не виконання умов договору, в тому числі - п. 4.7 договору.

Разом з тим, Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, про типові відсоткові ставки, валютні знижки, тощо, які передують укладенню договору.

Після укладення договору між сторонами виникають зобов'язальні відносини, тому до спорів щодо виконання такого договору положення Закону України «Про захист прав споживачів» не застосовуються.

З урахуванням зазначеного та вказаних правових норм, позовні вимоги не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, тому підлягають залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 15, 27, 30, 60, 61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 6, 11, 203, 207, 215, 626, 627 -629, 638, 640, 653 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через Деснянський районний суд міста Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя