Справа № 755/8472/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" лютого 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарях - Корнієнко О.С., Іовій О.О., Лесик Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовною заявою: ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «ТАТ» про визнання правочину недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: визнати недійсним відповідний правочин вчинений на підставі заяви ОСОБА_3 від 09 вересня 2013 року (посвідченого нотаріусом Петрицькою А.П., зареєстровано в реєстрі за № 10432) щодо відчуження (виходу, відступлення, передачі) ОСОБА_2 частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАТ».

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що у відповідності до Статуту товариства з обмеженою відповідальністю «ТАТ» в новій редакції учасниками Товариства були ОСОБА_2 та ОСОБА_3, частка яких у Статутному капіталі становила 70% та 30% відповідно. Згідно договору про відступлення шляхом купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «ТАТ» від 12 січня 2012 року (посвідченого приватним нотаріусом Голуб Л.А.) її чоловік - ОСОБА_3 - прибав частку в статутному фонді ТОВ «ТАТ», що складала 70% статутного капіталу товариства в результаті чого його частка склала 100% статутного капіталу товариства. На придбання частки вона надала нотаріально посвідчену згоду (заява засвідчена приватним нотаріусом Голуб Л.А.). Крім того, вона брала активну участь в оплаті вказаної частки статутного капіталу товариства, для чого вона зняла гроші з рахунку, що підтверджується звітом по депозиту та договором № 537612 строкового банківського вкладу. Нещодавно їй стало відомо про відчуження її чоловіком відповідачеві частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «ТАТ» без її згоди. Вважає, що таке порушило її права, позбавило можливості отримувати належну їй частку прибутку ТОВ «ТАТ», відповідної компенсації, правочин вчинено не в інтересах сім'ї і призвело до недійсності укладеного правочину з відчуження частки у статутному капіталі ТОВ «ТАТ».

Позивач в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі (а.с.67).

Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити. Пояснив суду, що позивач під час придбання її чоловіком ОСОБА_3 у відповідача частки у статутному капіталі ТОВ «ТАТ» у розмірі 70% безпосередньо брала участь у її купівлі, внісши половину внеску у статутному капіталі товариства. Так, 19 січня 2009 року позивач зняла суму коштів у розмірі 20 000 доларів США з власного рахунку та 20 січня 2012 року під час укладання договору купівлі-продажу частки внесла вказані кошти на купівлю її чоловіком частки. Зазначив, що про наявність заяви про передачу своєї частки чоловіком позивача на користь відповідача, позивач дізналася безпосередньо перед подачею позову, 20 квітня 2015 року. При цьому, її згоди на відчуження частки отримано не було, у зв'язку з чим вважає даний правочин недійсним та має право на компенсацію частки. Крім того, чоловік позивача навіть не отримав коштів від відповідача за продаж частки. Також, зазначив, що протокол зборів ТОВ «ТАТ» ними оскаржено не було.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечував. Пояснив суду, що вони з ОСОБА_3 мали два спільних підприємства, серед яких ТОВ «ТАТ». Відпочиваючи у Криму, вони вирішили, що одне з підприємств у Вишгороді - ТОВ «ТАТ», буде закріплено за ним, а підприємство у Криму буде належати ОСОБА_3 Вказані підприємства спочатку були оформлені на нього, після ж того, як він від'їжджав за кордон, підприємства були переоформлені на ОСОБА_3 Під час їх перебування у Криму, ним було запропоновано, щоб 70% капіталу підприємства у Вишгороді належало йому, а 70% капіталу іншого підприємства у Криму - ОСОБА_3, проте ОСОБА_3 відмовився. Після чого ними і було досягнуто згоди про переоформлення підприємств, у зв`язку з чим, вони залишили своїх дружин та дітей в Криму, а самі поїхали до Києва та переоформили підприємства та він сплатив ОСОБА_3 грошові кошти за його частку. Всі дії були здійснені ОСОБА_3 добровільно. Оформивши заяву про передачу частки та вихід з товариства, вказана заява була погоджена зборами ТОВ «ТАТ», які оформлювалися юристом ОСОБА_6 Протокол зборів був підписаним ним і ОСОБА_3 в присутності ОСОБА_6 Грошові кошти у розмірі 296 000 гривень були передані ним ОСОБА_3 в офісі юриста ОСОБА_6

Представник відповідача ОСОБА_2 заперечував проти задоволення позову з підстав викладених відповідачем.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги визнав. Пояснив суду, що він підписував лише нотаріально посвідчену заяву, при цьому коштів від ОСОБА_2 за передачу частки не отримував. Крім того, що саме він підписував не знає, так як все було здійснено спонтанно. Вони з ОСОБА_2 перебувати у Криму, відпочивали та будь-яких питань про продаж частки не вирішували, після чого терміново повернулися до Києва, так як необхідно було контролювати будівництво на ділянці. Зазначив, що не пам'ятає чи підписував протоколи зборів ТОВ «ТАТ», будь-яких протоколів не оскаржував.

Уповноважений представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивача та представника третьої особи.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідачів, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 21 липня 1990 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу - ОСОБА_1 (а.с.14).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 були учасниками Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАТ», при цьому ОСОБА_3 належало 70% частки у статутному фонді ТОВ «ТАТ», а ОСОБА_2 - 30% частки у статутному фонді ТОВ «ТАТ».

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.3 ст. 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 63 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ним.

Як роз`яснено в п. п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

12 січня 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір про відступлення шляхом купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «ТАТ», відповідно до умов якого продавець ОСОБА_2 зобов'язався в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, передати покупцеві ОСОБА_3 свої корпоративні права, пропорційні його частці у статутному фонді Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАТ», а покупець зобов'язався в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, прийняти та оплатити названі корпоративні права. Розмір внеску 207 200 гривень 00 копійок, що складає 70% статутного капіталу товариства.

При цьому, відповідно до п. 2.3. Розділу 2 договору, цей договір укладається за згодою дружини продавця - ОСОБА_8, що викладена на заяві, справжність підпису на якій засвідчено Голуб Л.А., приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області 12 січня 2012 року за р. № 31, яка зберігається у справах приватного нотаріуса та за згодою дружини покупця - ОСОБА_1, що викладена на заяві, справжність підпису на якій засвідчено Голуб Л.А., приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області 12 січня 2012 року за р. № 30 та яка зберігається у справах приватного нотаріуса.

Вказані відомості підтверджуються заявою ОСОБА_1 від 12 січня 2012 року, в якій остання надала згоду чоловіку гр. ОСОБА_3 на купівлю частки у статутному (складеному) капіталі (корпоративних прав) Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАТ» (а.с.17).

Відповідно до п. 1.6. ст. 1 Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАТ» (в редакції від 2012 року, затвердженого загальними зборами учасників згідно Протоколу № 5 від 12 січня 2012 року), учасниками товариства виступає гр. ОСОБА_3

В подальшому, 09 серпня 2013 року ОСОБА_3 звернувся до загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАТ» із заявою, в якій повідомив про свій вихід зі складу учасників (засновників) Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАТ», належну йому частку учасника (засновника) товариства в розмірі 296 000 гривень 00 копійок, що відповідає 100% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАТ», а також усі свої права та обов'язки як учасника (засновника) товариства передав на користь ОСОБА_2 (а.с.18).

Згідно п.п. 4.1.11. п. 4.1. статті 4 Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАТ» (в редакції від 2012 року, затвердженого загальними зборами учасників згідно Протоколу № 5 від 12 січня 2012 року), учасник товариства має право продавати чи іншим чином відступити свою частку (її частину) у Статутному (складеному) капіталі одному або кільком учасникам цього товариства або третім особам.

Відповідно до п. 10.1. статті 10 Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАТ» (в редакції від 2012 року, затвердженого загальними зборами учасників згідно Протоколу № 5 від 12 січня 2012 року), учасник товариства має право вийти з товариства, повідомивши товариство про свій вихід не пізніше ніж за три місяці до виходу.

Статтею 10 Закону України «Про господарські товариства» передбачено, що учасники товариства мають право: вийти в установленому порядку з товариства.

Відповідно до ч. 1 ст. 53 Закону України «Про господарські товариства», учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право продати чи іншим чином відступити свою частку (її частину) у статутному капіталі одному або кільком учасникам цього товариства.

Відповідно до ч. 1 ст. 148 Цивільного кодексу України, учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право вийти з товариства, повідомивши товариство про свій вихід не пізніше ніж за три місяці до виходу, якщо інший строк не встановлений статутом.

Як роз'яснено в п. 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» від 24 жовтня 2008 року № 13, при вирішенні спорів, пов'язаних із виходом учасника з товариства, господарські суди повинні керуватися тим, що відповідно до ЦК та Закону про господарські товариства учасник ТОВ чи ТДВ вправі у будь-який час вийти з товариства незалежно від згоди інших учасників та самого товариства.

В подальшому, загальними зборами учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАТ» від 09 серпня 2013 року було вирішено звільнити з посади директора ОСОБА_3; вивести зі складу учасників Товариства ОСОБА_3 у зв'язку з відступленням його частки в повному обсязі, а саме: 296 000 гривень 00 копійок, що відповідає 100 відсотків статутного капіталу Товариства, шляхом укладання відповідного договору купівлі-продажу корпоративних прав на користь ОСОБА_2; в зв'язку з придбанням частки в статутному капіталі Товариства прийняти до складу Учасників Товариства ОСОБА_2 (а.с.83, Том 2).

09 серпня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі Товариства, відповідно до умов якого продавець ОСОБА_3 передає покупцю ОСОБА_2 частку в розмірі 296 000 гривень 00 копійок, що відповідає 100% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАТ», а покупець зобов'язаний прийняти та оплатити їх в порядку, визначеному цим договором (а.с.49-52, Том 2).

Відповідно до п. 3.1. статті 3 Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАТ», затвердженого протоколом загальних зборів № 6 від 09 серпня 2013 року, учасниками (засновниками) товариства є: ОСОБА_2

Будучи допитаною в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила суду, що із ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вони з чоловіком - ОСОБА_2 дружили більше двадцяти років, мали спільний бізнес. Під час спільного відпочинку у Криму, їхні з позивачем чоловіки домовилися про розподіл бізнесу та поїхали здійснювати переоформлення бізнесу, а саме: домовилися, що підприємство у Криму буде належати ОСОБА_3, а ТОВ «ТАТ» - її чоловіку. При цьому, така пропозиція надходила саме від ОСОБА_3, та була підтримана ОСОБА_1 До проведення переоформлення, обидва підприємства належали її чоловіку, в подальшому чоловік переоформив підприємства на ОСОБА_3, а в 2013 році вони перерозподілили підприємства.

Свідок ОСОБА_6 пояснила суду, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 були її клієнтами, так як вона супроводжувала юридичну та бухгалтерську діяльність їх підприємств на протязі десяти років. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в її присутності домовилися про перерозподіл підприємств, а саме, що ТОВ «ТАТ» буде переоформлено на ОСОБА_2, а інше підприємство у Криму - на ОСОБА_3 Саме вона готувала протокол загальних зборів про прийняття заяви ОСОБА_3 про вихід з ТОВ «ТАТ» та передачу своєї частки у товаристві ОСОБА_2, нову редакцію Статуту та договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі. В період оформлення даних документів, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 повідомили, що вони повністю довіряють один одному, так як дружать, при цьому дружини повідомлені про продаж частки та перебувають у Криму. Після цього, вона зателефонувала дружині ОСОБА_2 та спілкувалася з нею щодо продажу частки, також поспілкувалась по телефону з ОСОБА_1 та остання підтвердила рішення чоловіка ОСОБА_3 про продаж частки. Зазначила, що на момент підписання договору купівлі-продажу частки, всі фінансові питання між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 були вирішені, вони вели про це розмови та домовились про продаж частки, про що свідчить нотаріально посвідчена заява ОСОБА_3, будь-яких грошових коштів при ній передано не було.

Таким чином, під час виходу ОСОБА_3 із складу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАТ» та відповідної передачі своєї частки у статутному фонді товариства було здійснено з урахувань положень Статуту товариства та чинного законодавства України.

Статтею 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ч. 2 ст. 65 Сімейного кодексу України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Звертаючись до суду із позовними вимогами про визнання недійсним відповідний правочин вчинений на підставі заяви ОСОБА_3 від 09 вересня 2013 року (посвідченого нотаріусом Петрицькою А.П., зареєстровано в реєстрі за № 10432) щодо відчуження (виходу, відступлення, передачі) ОСОБА_2 частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАТ», сторона позивача посилалася на те, що відчуження частки у статутному капіталі ТОВ «ТАТ» з боку її чоловіка ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 шляхом оформлення та підписання заяви про вихід з товариства та передачу своєї частки, було здійснено без її згоди, в той час як при купівлі ОСОБА_3 у ОСОБА_2 70% частки у статутному капіталі товариства нею було надано суму коштів у розмірі 20 000 доларів США, у зв'язку з чим вважає, що частка у статутному капіталі товариства є спільним сумісним майном подружжя, а вказаний правочин має бути визнано недійсним.

В той же час, як вбачається із Звіту по депозиту Мій вибір в валюті USD № 537612, списання коштів з рахунку ОСОБА_1, відкритому у ПАТ «Надра Банк», у розмірі 20 000 гривень було здійснено 19 січня 2009 року, тобто задовго до укладення між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 договору про відступлення шляхом купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАТ», при цьому належних та допустимих доказів, що підтверджують той факт, що сума коштів у розмірі 20 000 доларів США була реалізована в рахунок купівлі частки у ТОВ «ТАТ» з боку ОСОБА_3 у 2012 році, стороною позивача суду не було надано, у зв'язку з чим суд не може вважати, що кошти, за які придбавалося 70% частки у статутному фонді «ТАТ», були спільними коштами подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1

Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, оцінюючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «ТАТ» про визнання правочину недійсним.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 60, 63, 65 Сімейного кодексу України, ст.ст. 148, 203, 215, 368 Цивільного кодексу України, ст. ст. 10, 53 Закону України «Про господарські товариства», Постановою Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» від 24 жовтня 2008 року № 13, ст.ст. 4, 10, 11, 57, 59-61, 208, 209, 212-215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України суд, -

В И Р І Ш И В:

В позві ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «ТАТ» про визнання правочину недійсним - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: