Провадження №2/761/750/2016
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21 березня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Волошина В.О.

при секретарі: Анісковець Г.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» про стягнення грошових коштів,-

в с т а н о в и в :

В травні 2015р. позивачка ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», в якому просила суд: стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в розмірі 111546,9 дол. США з яких 100000,0 дол. США вклад за депозитом та 11546,90 дол. США проценти від суми вкладу за період з березня 2014р. по травень 2015р.

Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що 25 квітня 2013р. між сторонами був укладений договір № 6095/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» в іноземній валюті строком на 370 днів з виплатою процентів щомісяця (далі по тексту - договір). Відповідно до п. 1.1. договору позивачка внесла, а відповідач прийняв на депозитний рахунок № 2635.3.076773.002 грошові кошти у сумі 100000,0 дол. США на строк з 25 квітня 2013р. по 30 квітня 2014р. Згідно п. 1.2. договору за час користування коштами вкладу протягом строку з 25 квітня 2013р. по 30 квітня 2014р. банк нараховує і виплачує проценти за ставкою - 9,60% річних. Строк дії вкладу - 370 днів. Позивачка, як вкладник умови договору виконала повністю, внесла на відкритий банком рахунок суму 100000,0 дол. США. Відповідно до п. 4.1. договору відповідач зобов'язався після закінчення строку дії договору повернути позивачці кошти з депозитного рахунку № 2635.3.076773.002 шляхом видачі готівкою або перерахування на його власний рахунок чи інший депозитний рахунок. Станом на 30 квітня 2014р. позивачка не вимагала повернення вкладу, а отже договір відповідно до умов п. 4.1. продовжив свою дію на строк 370 днів, тобто до 06 травня 2015р.

23 квітня 2015р. позивачка на виконання п. 4.1. договору подала банку письмову заяву з вимогою видати 06 травня 2015р. суму вкладу та нараховані проценти. Однак, відповідач станом на 06 травня 2015р. своє зобов'язання не виконав, кошти не повернув та продовжує їх утримувати. Вважає, що такими діями відповідач порушує її права, як клієнта банку, які підлягають захисту в судовому порядку.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_2, заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав зазначених в позові та просила їх задовольнити.

Представник відповідача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив. У письмових поясненнях зазначив, що Постановою Правління НБУ № 612 від 17 вересня 2015р. відповідача було віднесено до категорії неплатоспроможних. На підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17 вересня 2015р. №171 у відповідача запроваджено тимчасову адміністрацію з 18 вересня 2015р. по 17 грудня 2015р. Відповідно до постанови Правління НБУ від 17 грудня 2015р. № 898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18 грудня 2015р. № 230, «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку». Вказав, що чинним законодавством встановлений спеціальний порядок задоволення вимог кредиторів після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Задоволення таких вимог кредиторів здійснюється за участю Фонду гарантування вкладів фізичних осіб через відповідні позасудові механізми, передбачені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Також зазначив, що 25 грудня 2015р. позивачці нараховано до повернення за рахунок Фонду суму відшкодування коштів за її вкладом в розмірі еквівалентному 200000,0 грн. З цих підстав просив у позові відмовити.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 25 квітня 2013р. між сторонами був укладений договір (а.с.8-9).

Відповідно до п. 1.1. договору позивачка внесла, а відповідач прийняв на депозитний рахунок № 2635.3.076773.002 грошові кошти у сумі 100000,0 дол. США на строк з 25 квітня 2013р. по 30 квітня 2014р.

Пунктом 1.2. договору встановлено, що за час користування коштами вкладу протягом строку з 25 квітня 2013р. по 30 квітня 2014р. банк нараховує і виплачує проценти за ставкою - 9,60% річних.

Згідно п.4.1. договору відповідач зобов'язався після закінчення строку дії договору повернути позивачці кошти з депозитного рахунку № 2635.3.076773.002 шляхом видачі готівкою або перерахування на її власний рахунок чи інший депозитний рахунок. Клієнт зобов'язаний надати банку зазначену письмову вимогу не пізніше дати закінчення строку вкладу, визначеного п.1.1. цього договору. Вказану письмову вимогу клієнт зобов'язаний надати банку у двох автентичних примірниках, один з яких приймається банком, а другий - повертається Клієнту з відміткою Банку про отримання письмової вимоги.

В разі ж, коли клієнт не надав банку зазначену письмову вимогу та не вимагає повернення Вкладу після закінчення строку, визначеного п.1.1. цього договору, строк розміщення Вкладу вважається продовженим з наступного дня, після закінчення строку, визначеного п. 1.1. Договору, на строк 370 днів.

У судовому засідання встановлено, що позивачка 30 квітня 2014р. не вимагала повернення вкладу, а отже строк дії договору було продовжено на 370 днів, тобто до 06 травня 2015р.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка з вимогою про повернення вкладу за договором звернулась 22 квітня 2015р., що підтверджується копією заяви (а.с.11).

Однак, відповідач станом на 26 травня 2015р. своє зобов'язання не виконав та кошти позивачці не повернув.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що на підставі постанови Правління НБУ від 17 вересня 2015 р. № 612 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17 вересня 2015 р. № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», згідно з яким з 18 вересня 2015р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Згідно рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за № 230 від 18 грудня 2015р. у відповідача розпочато процедуру ліквідації з 18 грудня 2015р.

Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаним злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Отже, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі по тексту - Закон), який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини.

Відповідно до положень ч. 1, п. 1) ч. 5 ст. 36 Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та кредиторів банку.

При цьому, п. 1 ч. 6 ст. 36 Закону визначено, що обмеження, встановлене п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 26 Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

За змістом ч. 1, 2 ст. 46 цього Закону, уповноважена особа Фонду від імені Фонду виконує функції з ліквідації банку відповідно до цього Закону та приступає до виконання своїх обов'язків негайно після прийняття Фондом рішення про призначення уповноваженої особи Фонду.

З дня призначення уповноваженої особи Фонду:

1) припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв'язку з ліквідацією банку;

2) банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси;

3) строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав;

4) припиняється нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку, а також не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку;

4-1) нарахування відсотків, комісійних, штрафів, інших очікуваних доходів за активними операціями банку може припинятися у терміни, визначені договорами з клієнтами банку у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси;

5) відомості про фінансове становище банку перестають бути конфіденційними чи становити банківську таємницю;

6) укладення правочинів, пов'язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону;

7) втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається.

З виписки по особовому рахунку позивачки за період з 01 березня 2013р. по 21 березня 2016р. наданої представником відповідача в судовому засіданні вбачається, що 25 грудня 2015р. позивачці було нараховано суму гарантованого відшкодування в розмірі еквівалентному 200000,0 грн., які остання в змозі отримати. Дані обставини представник позивачки в судовому засіданні не заперечила.

Також, в судовому засіданні, представник позивачки ОСОБА_2 ствердила, що позивачка подала кредиторську вимогу на ім'я Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПAT «Банк «Фінанси та Кредит», про включення позивачки до реєстру кредиторів. Дані обставини не заперечувались представником відповідача.

Відтак, у зв'язку із застосуванням спеціальних процедур врегулювання правовідносин та прав позивачки із банком, щодо подальшої діяльності якого прийнято рішення про виведення його з ринку, застосуванню підлягає Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Інші правові норми, зокрема положення ЦК України про зобов'язання, можуть бути застосовані, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, і з урахуванням того, що на час ухвалення рішення по справі у відповідача розпочата процедура ліквідації, що унеможливлює задоволення позовних вимог про стягнення коштів, враховуючи вимоги ст. ст. 36, 46, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Керуючись 8, 10, 57-60, 88, 169, 179, 209, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України; ст. ст. 525, 526, 1058, 1060 ЦК України; ст. ст. 36, 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст. ст. 2, 57 Закону України «Про банки і банківську діяльність», суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» про стягнення грошових коштів - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: