Номер провадження: 22-ц/785/2831/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Комлева О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Ісаєвої Н.В.

при секретарі Ліснік Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранспортне підприємство-1561» на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 червня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранспортне підприємство-1561», третя особа Управління Пенсійного фонду України в Суворовському районі м. Одеси про зобовязання здійснити перерахунок заробітної плати та видати довідку про заробітну плату встановленого зразка,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Автотранспортне підприємство-1561» про зобовязання здійснити перерахунок заробітної плати та видати довідку про заробітну плату встановленого зразка, посилаючись на те, що в 1986 році перебував у трудових відносинах з КАТП-1561 правонаступником якого на даний час є ТОВ «Автотранспортне підприємство-1561», на посаді водія з годинною тарифною ставкою 1,470 крб. при 6 годинному робочому дні. Після загальновідомих подіях на Чорнобильській АЕС позивача було відряджено до зони відчуження. У період часу з 30.06.1986 року по 11.07.1986 року ОСОБА_2 виконував роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

На даний час позивач має статус учасника ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії, є інвалідом II групи, захворювання повязано з виконанням робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Ознайомившись із змістом довідки про заробітну плату №25 від 24.06.1997 року, позивач дізнався, що йому невірно нарахована заробітна плата за роботу в III зоні небезпеки, у період часу з 30.06.1986 року по 11.07.1986 року, а саме під час нарахування заробітної плати не збільшено на 100%, тобто вдвічі тарифну ставку та не нарахована премія в розмірі 60% тарифної ставки.

У звязку з цим 11.12.2014 року ОСОБА_2 письмово звернувся до відповідача з проханням поновити його порушені права шляхом перерахунку заробітної плати за роботу в зоні відчуження.

Згідно листа від 12.12.2014 року №17 ОСОБА_2 було відмовлено у перерахунку заробітної плати.

Посилаючись на вказане, просив суд зобовязати відповідача провести перерахунок його заробітної плати за період виконання робіт в III зоні небезпеки у період часу з 30.06.1986 року по 11.07.1986 року з урахуванням збільшення тарифної ставки на 100% та нарахувати премію в розмірі 60% тарифної ставки і видати нову довідку про заробітну плату з урахуванням перерахунку для подання її до органів Управління пенсійного фонду України для нарахування пенсії.

Сторони в судове засідання не зявилися, про слухання справи були повідомлені належним чином.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18 червня 2015 року позов ОСОБА_2 до ТОВ «Автотранспортне підприємство-1561», третя особа Управління Пенсійного фонду України в Суворовському районі м. Одеси про зобовязання здійснити перерахунок заробітної плати та видати довідку про заробітну плату встановленого зразказадоволений; зобовязано ТОВ «Автотранспортне підприємство-1561» здійснитиперерахунок заробітної плати ОСОБА_2, а саме збільшити на 100% (тобто в двічі) тарифну ставку за період з 30.06.1986 року по 11.07.1986 року та нарахувати премію в розмірі 60% тарифної ставки (посадового окладу) за весь час виконання робіт в зоні відчуження; зобовязано ТОВ «Автотранспортне підприємство-1561»надати нову довідку про заробітну плату встановленого зразка ОСОБА_2 за період виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 30.06.1986 року по 11.07.1986 року для предявлення в Пенсійний фонд України.

Не погоджуючись з рішенням суду ТОВ «Автотранспортне підприємство-1561»подало апеляційну скаргу, в якої просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким відмовити в задоволені заявлених позовних вимог, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, а також, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно п. 3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив матеріали справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, про що свідчить посвідчення серії MCE №034550, видане Одеською обласною державною адміністрацією та вкладкою до нього.

В 1986 році ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з КАТП-1561 на посаді водія, що підтверджується записом в трудовій книжці ОСОБА_2, довідкою про заробітну плату №25 від 24.06.1997 року, яка видана КАТП-1561.

Правонаступником КАПТ-1651 є ТОВ «Автотранспортне підприємство-1561», що підтверджується витягом з Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

У період часу з 30.06.1986 року по 11.07.1986 року ОСОБА_2 виконував роботу в 30-ти кілометровій зоні по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС , що підтверджується довідкою №70 від 28.05.1992 року.

Зі змісту довідки-табелю на виплату заробітної плати персоналу, що приймав участь у виконанні робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС за червень-липень 1986 року вбачається, що ОСОБА_2 працював в III зоні відчуження з 30.06.1986 року по 11.07.1986 року.

Зі змісту довідки про заробітну плату №25 від 24.06.1997 року ОСОБА_2 нарахована заробітна плата за роботу в зоні відчуження у період часу з 30.06.1986 року по 11.07.1986 року без збільшення тарифної ставки на 100% та не нарахована премія в розмірі 60% тарифної ставки.

11.12.2014 року ОСОБА_2 письмово звернувся до відповідача з проханням поновити його посушені права шляхом перерахунку заробітної плати за роботу в зоні відчуження.

Згідно листа від 12.12.2014 року №17 ОСОБА_2 було відмовлено у перерахунку заробітної плати, оскільки підприємство не вбачає в цьому необхідності.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 про зобовязання здійснити перерахунок заробітної плати та видати довідку про заробітну плату встановленого зразка, суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначений Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до статті 70 вказаного Закону громадяни, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, мають право захищати у відповідних державних, судових органах, зокрема, свої законні інтереси.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» оплата праці громадян, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться за підвищеними тарифними ставками (відрядними розцінками) і посадовими окладами, з урахуванням рівня радіоактивного забруднення ізотопами цезію, складності виконуваних робіт і умов праці.

Тобто, суд прийшов до вірного висновку, що ОСОБА_2 під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС виконував складні та термінові роботи.

Статтею 3 Закону України «Про правонаступництво України» передбачено, що закони та інші нормативні акти відповідних установ СРСР діють на території України, оскільки вони не суперечать законам України, прийнятим після проголошення незалежності України. Порядок та умови оплати праці осіб, що приймали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році, крім перерахованих вище, іншими нормативними актами не передбачені, отже, вони є діючими на цей час.

Оплата праці робітників і службовців (відряджених у зону ЧАЕС та призваних на військові збори), за якими відповідно до чинного законодавства зберігалась за основним місцем роботи середньомісячна заробітна плата, відповідно до абзацу четвертого підпункту 1 пункту 1 постанови Рада Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року N 207-7 (абзац четвертий пункту 1 постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 5 червня 1986 року N 665-195) провадилась у III, II, І зонах небезпеки у 4-кратному, 3-кратному та 2-кратному розмірі (із врахуванням 100 % тарифної ставки), виходячи з тарифної ставки, встановленої за основним місцем роботи.

Відповідно до постанови Рада Міністрів СРСР і ВЦРПС від 5 червня 1986 p. N 665-195 «Про оплату праці і матеріальне забезпечення працівників підприємств, організацій і установ, які виконували роботи, пов'язані з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища» (постанова Рада Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 p. N 207-7) оплата праці працівників підприємств, організацій і установ (надалі - підприємств), розташованих у зоні ЧАЕС, які виконували роботи, пов'язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, повинна провадитись з дня аварії в розмірах, передбачених розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 p. N 964 - у III, II, І зонах небезпеки у 5-, 4-, 3-кратному розмірах в порівнянні з нормами, встановленими діючим законодавством.

Пунктом 1 Постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Рада СРСР, Рада Міністрів СРСР і ВЦРПС ВІТІ.07 травня 1986 року № 524-156 «Про умови оплати праці й матеріального забезпечення працівників підприємств і організацій зони Чорнобильської АЕС» передбачено підвищення тарифних ставок (посадових окладів) працівників підприємств і організацій, безпосередньо зайнятим на роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, до 100% тарифної ставки (посадового окладу).

Виходячи з пункту 1 постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Рада СРСР, Рада Міністрів СРСР, ВЦРПС № 524-156 від 07 травня 1986 року, пунктів 1,4 постанови Рада Міністрів СРСР та ВЦРПС № 665-195 від 05 червня 1986 року, пункту 1 постанови Рада Міністрів УРСР і Української республіканської Рада професійних Спілок № 207-7 від 10 червня 1986 року, оплата за роботу у зонах небезпеки провадитися з урахуванням кратності зони небезпеки по тарифній ставці, підвищеної у два рази.

Відповідно до п. 4 постанови Міністрів УРСР і Укрпрофради «Про умови оплати праці та матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій і установ, зайнятих на роботах повязаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища» від 10.06.1986 р. № 207-7 була встановлена премія працівникам занятим в роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в розмірі - 60 % тарифної ставки (посадового окладу). На доплату за роботу в надурочний час, святкові і вихідні дні премія не нараховувалась.

Оскільки в період часу з 30.06.1986 року по 11.07.1986 року ОСОБА_2 виконував роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в III зоні небезпеки, яка відноситься до території з найбільшим рівнем радіоактивного опромінення, суд обґрунтовано прийшов до висновку, що позивачу повинно бути зроблений перерахунок заробітної плати, оскільки його робота за період ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС повинна бути оплачена з обліком всіх зазначених вище постанов, в тому числі тарифна ставка за період виконання робіт позивачем в III зоні небезпеки повинна бути підвищена на 100%, тобто в два рази та нарахована премія в розмірі 60% тарифної ставки.

Також, суд вірно зазначає, що видача довідок про період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами, що передбачено ст. 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно наказу Міністерства соціальної політики України від 12.10.2012Ы 644 якщо особа відпрацювала в зоні відчуження менше календарного місяця і пенсію призначають із заробітку, отриманого за фактично відпрацьований час у зоні відчуження, то слід видавати довідку встановлено у зразка.

Отже, обовязок щодо видачі довідок про заробітну плату особам, які приймали участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС лежить на підприємстві, установі, організації з яким особа перебувала у трудових відносинах під час виконання таких робіт.

Судова колегія погоджується з вказаними висновками суду, та не находить підстав для задоволення апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги ТОВ «Автотранспортне підприємство-1561»про те, що позивач в своєму позові точно не зазначив, що саме повинно бути вказане відповідачем в довідці, які саме цифри, суми та в якому розмірі, на підставі чого висновок суду про необхідність проведення перерахунку та видачі іншої довідки є незаконним та безпідставним, а тому відповідач вважає, що видана позивачу довідка є правильною, не приймаються до уваги, оскільки спростовуються матеріалами справи, а саме тим, що оскільки судом було встановлено, що ОСОБА_2 з 30.06.1986 року по 11.07.1986 року виконував роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в III зоні небезпеки, яка відноситься до території з найбільшим рівнем радіоактивного опромінення, позивачу повинно бути зроблений перерахунок заробітної плати з підвищенням тарифної ставки на 100%, а також нарахована премія в розмірі 60% тарифної ставки, що передбачено нормативними актами.

Інші доводи апеляційної скарги також не приймаються до уваги, оскільки вони також спростовуються матеріалами справи, а письмових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду надано не було.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційної скарги доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують, та задоволенню не підлягають, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в звязку з чим апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранспортне підприємство-1561» відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________ ОСОБА_3