У х в а л а

іменем україни

2 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І., Закропивного О.В., Черненко В.А.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - служба у справах дітей Білоцерківської міської ради, про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька за касаційною скаргою ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_3 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 5 березня 2015 року та рішення апеляційного суду Київської області від 21 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила надати дозвіл на виїзд за межі України для тимчасового проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 без згоди батька та дозволити виготовити для цього необхідні документи до 16 років.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 1 грудня 2010 року шлюб між нею та ОСОБА_2 було розірвано. Від шлюбу вони мають доньку ОСОБА_4, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач надавав свою згоду на тимчасову поїздку до Туреччини з метою відпочинку дитини 15 травня 2014 року та 1 вересня 2014 року у супроводі матері. Проте, на даний момент ОСОБА_2 відмовляється надавати таку згоду, уникає зустрічей із нею, шантажує, що лише за умови відмови від сплати на її користь аліментів, він надасть згоду на виїзд доньки за кордон.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 5 березня 2015 року позов задоволено частково.

Надано дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України ОСОБА_4, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Києві, на період з 28 травня 2015 року по 1 вересня 2015 року до Турецької Республіки без згоди та супроводу батька - ОСОБА_2

У задоволенні решти позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 21 квітня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов, виходив із того, що позовні вимоги щодо виїзду за кордон позивача разом з дитиною з метою оздоровлення останньої є доведеними та відповідають вимогами закону. Відповідач вже двічі надавав свою згоду на виїзд дитини на кордон.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що позивач не зазначила країни прямування дитини та часового проміжку перебування в країні виїзду. Дозвіл на виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон на майбутнє чинним законодавством України не передбачено.

Проте погодитися з такими висновками суду апеляційної інстанції не можна з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення апеляційного суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Судами установлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 2 червня 2006 року по 1 грудня 2010 року, від якого мають дочку ОСОБА_4, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києві від 12 серпня 2011 року визначено спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні дочки ОСОБА_4

За змістом статей 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов'язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватись усупереч інтересам дитини.

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

У разі посилання на цей закон слід указувати дозвіл на конкретний виїзд (одноразовий) з визначенням його початку й закінчення.

Відповідно до п.п. 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (зі змінами) (далі - Правила) виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Як убачається з матеріалів справи, підставою звернення ОСОБА_1 до суду було надання дозволу на виїзд малолітньої ОСОБА_4 на літні канікули в період з 28 травня 2015 року по 1 вересня 2015 року до Турецької Республіки (а.с. 66).

Апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позову, у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 316 ЦПК України, не визначився з правовою підставою надання дозволу на виїзд дитини без згоди батька; не врахував можливість ухвалення судом рішення на разовий виїзд без згоди батька, не позбавленого батьківських прав, визначену ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», яка не суперечить вищевказаним нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини, що не може сприяти якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Зазначення апеляційним судом у рішенні суду, як однієї з підстав для скасування рішення суду першої інстанції та відмови у задоволенні позову, про захист прав у майбутньому, є помилковим, оскільки суд першої інстанції в частині позовних вимог про надання дозволу ОСОБА_4 виїжджати за межі України до 16 років для тимчасового проживання без згоди батька відмовив.

Висновки апеляційного суду ґрунтуються на припущеннях, що є неприпустимим (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Таким чином рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Суд апеляційної інстанції, в порушення зазначених законів, помилково скасував рішення суду першої інстанції, ухвалене згідно з законом, що відповідно до ст. 339 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду апеляційної інстанції і залишення в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 336, ст. 339, п. 4 ч. 1 ст. 344 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської області від 21 квітня 2015 року скасувати, рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 5 березня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

В.А. Черненко