Справа № 2/333/3565/15-ц
Пр. № 2/333/331/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.03.2016 р. м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Боровікової А.І., при секретарі Сєроштановій Д.С., розглянувши у судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2014р. позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 31.03.2011 року між нею ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 був укладений договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4С, реєстровий № 1675.

18.07.2011 року ОСОБА_3 було складено розписку, згідно якої останній зобовязався у строк до 31.03.2016 року продати вказану квартиру громадянці ОСОБА_1 за суму 17000 доларів США по курсу 8 гривень за 1 долар США, що еквівалентно 136000 гривень. Дані умови викликані усною домовленістю сторін, а також тим, що вказаний договір є договором застави вказаної квартири, за яким ОСОБА_3 передасть гроші ОСОБА_5 у сумі (11000 + 6000 долл. США) під 3 % в місяць не пізніше 2016 р., після чого при поверненні йому вказаної сторони анулють угоду.

Тобто, зазначає позивачка, з вищевказаної розписки, виданої відповідачем ОСОБА_3 від 18.07.2011 р., вбачається, що ОСОБА_3 зобов'язується продати квартиру, яка належить йому на праві власності на підставі договору купівлі - продажу гр. ОСОБА_5 71.В., оскільки даний договір є договором застави, по якому ОСОБА_3 передасть гроші ОСОБА_2

Посилаючись на ст.ст. 203, 235, 572 ЦК України, позивачка вважає, що вищевказаний договір купівлі-продажу квартири, укладений між сторонами, не відповідає вимогам, передбаченим ст.ст. 203, 215 ЦК України та просить суд визнати недійсним договір купівлі продажу квартири від 31.03.2011 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4, реєстровий № 1675.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надали суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, позивач ОСОБА_1 додатково пояснила суду, що наміру продавати належну їй квартиру вона ніколи не мала, син повідоим їй, що грошові кошти він візьме у ОСОБА_3 під заставу квартири, у звязку з чим, вона повірила сину та ОСОБА_3, який також її запевнив, що квартира йому не потрібна, сторони фактично укладають договір застави, після чого вона у нотаріуса підписала усі необхідні документи, не читаючи останні, оскільки вважала, що укладає договір застави, після оформлення договору у нотаріуса, вказану квартиру вона ніколи не звільняла, проживає в останній по теперішній час, просила суд задовольнити позов.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги визнав, суду пояснив, що він дійсно отримав у борг від відповідача ОСОБА_3 у березні 2011 року у борг грошові кошти у сумі 11000 доларів США, а потім ще 6000 дол. США, в загальній сумі 17000 дол. США, надавши при цьому ОСОБА_3 боргову розписку, але, при цьому, останній запропонував укласти в забезпечення виконання зобовязань за борговою розпискою, договір купівлі-продажу квартири, що належить його матері ОСОБА_1, при цьому він, зі свого боку, а також ОСОБА_3. запевнили його матір ОСОБА_1, що укладений договір купівлі-продажу належної матері квартири, є договором застави і після повернення ним грошей ОСОБА_3, вказаний договір буде анульованим, лише після цього мати погодилась укласти договір купівлі-продажу квартири, без наміорів продати останню, в квартирі його мати проживає по теперішній час. Строк повернення ним грошових коштів за борговою розпискою 2016р., на теперішній час частину грошей він повернув ОСОБА_3 Просив суд у задоволенні позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник проти позову заперечували, при цьому відповідач ОСОБА_3 суду пояснив, що у березні 2011р. ОСОБА_2 звернувся до нього з проханням надати гроші 11000 доларів США в борг, при цьому він в забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_2 за борговими зобовязаннями надати у заставу квартиру, що належить його матері, оформивши при цьому договір купівлі-продажу останньою При укладенні договору, він дійсно запевняв ОСОБА_1, що фактично укладається договір застави квартири з метою його впевненості в тому, що її син поверне йому борг, при цьому повідомив ОСОБА_1, що квартира йому не потрібна, а договір укладається з метою виконання зобовязань її сином ОСОБА_2 за договором позики, в подальшому, у липні 2011 р. він надав ОСОБА_2О ще 6000 дол., а також надав на імя ОСОБА_1 розписку, у якій вказав, що після повернення боргу, вищевказаний укладений між ним та ОСОБА_1 договір купівлі-продажу квартири, буде анульованим. Не заперечував проти тієї обставини, що в квартиру він не вселявся, продавцем за договором купівлі-продажу квартири, остання не звільнялась по теперішній час. Оскільки видана ним розписка ніяких правових наслідків не має до укладеного договору купівлі-продажу квартири, просив суд у задоволенні позову відмовити.

Третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, час та місце слухання справи повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив. Керуючись ст. 169 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності третьої особи.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

31 березня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_2, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі за № 1675.

Згідно цього договору позивач ОСОБА_1 було передано у власність відповідачу ОСОБА_3 квартиру за № 78, у будинку за № 6а, на вул. Магара у м. Запоріжжя.

18.07.2011 року відповідачем ОСОБА_3 було складено розписку, згідно якої ОСОБА_3 зобовязався продати в строк до 31.03.2016 квартиру АДРЕСА_3, яка належить йому на праві власності, ОСОБА_1 за 17 тисяч доларі СІЛА за курсом 8,00 гривень, за першою вимогою. Зазначені обставини узгоджені усною домовленістю між ОСОБА_1 J1.B. та ОСОБА_2, а також тим, що договір купівлі-продажу насправді є договором застави вищезазначеної квартири, по якому ОСОБА_3 передасть ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 11 тисяч доларів США та 6 доларів США під 3 % в місяць, не пізніше 2016 року. При поверненні зазначеної суми, угода анулюється. Всі витрати ОСОБА_2 бере на себе, або він доплачує залишок вартості квартири за ринковою ціною.

Як вбачається з пояснень відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні, йому необхідні були гроші, тому він своїй матері ОСОБА_1 пояснив, що грошові кошти бере у ОСОБА_3 під заставу квартири, у зв'язку з чим вона підписала всі необхідні документи у нотаріуса. Також ОСОБА_2 зазначав, що спочатку взяв у ОСОБА_3 11 000 доларів CША, про що була складена розписка, а згодом ще 6 000 доларів США, у звязку з чим зявилась нова розписка від 18.07. 2011 року.

Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Частиною 1 статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У ст. 235 ЦК України зазначено, що удаваним є иравочин який вчинено сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який вони насправді вчинили.

У п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам роз'яснено, що за удаваним правочином (ст. 235 ЦК України) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд па підставі ст. 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 202, ч. З ст. 203 ЦК України головним елементом угоди (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, який підлягав встановленню судом є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору купівлі-продажу та з'ясування питання про те, чи не укладена ця угода з метою приховати іншу угоду та яку саме.

Таким чином, дослідивши вищевказані докази, суд приходить до висновку, що при укладенні удаваного правочину волевиявлення учасників правочину (як зовнішній прояв волі) не відповідає їх внутрішній волі, оскільки складення розписки від 18.07. 2011 р. відповідачем ОСОБА_3 про те, що договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 є договором застави вищевказаної квартири та гарантією повернення позичальником ОСОБА_2 позикодавцеві ОСОБА_3 боргу в сумі 17 000,00 доларів США в строк до 2016 року; при цьому позивачка ОСОБА_1 по теперішній час проживає в спірній квартирі, відповідач ОСОБА_3 не заперечує факт укладення договору позики, а також не заперечує, що він власноручно написав розписку від 18.07.2011 року, в якій особисто вказав, що насправді договір купівлі-продажу є договором застави.

За таких обставин суд приходить до висновку, що під час укладання сторонами 31.032011 р. правочину - договору купівлі-продажу належної позивачу квартири, останній, в порушення вимог ч.5 ст. 203 ЦК України, не був спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені цим правочином, тобто, укладений між сторонами договір купівлі продажу квартири, не мав дійсної спрямованості волі сторін при його укладенні на купівлю-продаж належної позивачки квартири, а мав на меті приховати інший правочин, а тому, укладений між сторонами договір купівлі-продажу від 31.03.2011р. підлягає визнанню недійсним, а сторони поверненню в первісний стан.

Керуючись ст.ст. 203, 215, 235, ЦК України, ст.ст. 212-214 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати недійсним Договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_5, укладений 31 березня 2011 року між ОСОБА_1 (продавцем) та ОСОБА_3 (покупцем), посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4, за реєстровим № 1675 - недійсним.

Сторони повернути в первісний стан.

Стягнути з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 243 грн. 60 коп.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя А.І. Боровікова