Провадження № 2-к/761/9/2016
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва

у складі:

головуючого судді Осаулова А.А.

при секретарі Вольда М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва матеріали клопотання представника компанії «Італія-Україна Газ с.п.а.» ОСОБА_2 про визнання та надання дозволу на примусове виконання в Україні рішення Арбітражного інституту Торгової палати м.Стокгольм у арбітражній справі № V 007/2008 від 19 грудня 2012 року про стягнення штрафу та процентів, -

встановив:

У грудні 2015 року представник компанії «Італія-Україна Газ с.п.а.» ОСОБА_2 звернулась до Шевченківського районного суду м.Києва із клопотанням про визнання і надання дозволу на примусове виконання в Україні рішення Арбітражного інституту Торгової палати м.Стокгольм у арбітражній справі № V 007/2008 від 19 грудня 2012 року за позовом компанії «Італія-Україна Газ с.п.а.» (надалі по тексту - Стягувач) до Національної акціонерної компанії «Нафтогаз Україна» (надалі по тексту - Боржник) про стягнення штрафу в розмірі - 12 718 486 доларів США та процентів в розмірі - 6889 096 доларів США.

У відповідності до вимог ст.395 ЦПК України після надходження заперечень боржника ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 18.02.2016 року вказану справу було призначено до розгляду в судовому засіданні за участю сторін на 28.03.2016 року.

В судовому засіданні до початку розгляду справи по суті судом на обговорення учасників процесу було поставлено питання про залишення вказаного клопотання без розгляду у зв»язку з невідповідністю його додаткам вимогам п.5 ч.3, ч.4 ст.394 ЦПК України, а саме за відсутністю документа, що посвідчує повноваження представника.

Представник стягувача ОСОБА_2 заперечувала проти повернення документів та залишення клопотання без розгляду, надавши суду нотаріальну завірену у перекладі на державну мову інформацію про статут та ідентифікаційні дані підприємства стягувача. Зазначила про те, що особа, яка підписала довіреність на неї як на представника, ОСОБА_3 є особою, що вправі видавати довіреності від імені підприємства.

Присутні в судовому засідання представники боржника вважали за необхідне залишити клопотання без розгляду у зв»язку з відсутністю належним чином оформлених повноважень особи на ім»я ОСОБА_3 на видачу довіреностей від імені підприємства стягувача на інших осіб.

Розглянувши питання щодо залишення вказаного клопотання без розгляду та повернення матеріалів у відповідності до вимог п.5 ч.3, ч.4 ст.394 ЦПК України суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, після призначення клопотання до розгляду в судовому засіданні з»ясувалось про передчасність винесення такої ухвали від 18.02.2016 року у цій справі, оскільки до клопотання не додано довіреність саме від уповноваженого представника стягувача, а проведеними судом заходами на усунення таких недоліків, належних документів про підтвердження повноважень представника на представництво інтересів саме цього стягувача та подання вказаного клопотання у відповідності до п.5 ч.3 ст.394 ЦПК України до суду не надано.

У відповідності до пункту 5 ч. 3 ст. 394 ЦПК України, якщо міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, не визначено перелік документів, що мають додаватися до клопотання, або за відсутності такого договору, до клопотання додаються серед іншого - документ, що посвідчує повноваження представника (якщо клопотання подається представником).

Таким чином, регламентовано надання до суду документа, що посвідчує повноваження представника стягувача.

У відповідності до п.10 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року N 12 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» під визначеним міжнародними договорами України судовим порядком розгляду клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів (арбітражів) розуміється порядок провадження в цивільних справах, встановлений ЦПК. Тому при розгляді зазначених клопотань суди повинні застосовуватися відповідні інститути ЦПК, які згідно із засадами цивільного судочинства забезпечили б права стягувача та боржника на об'єктивне, правильне і своєчасне вирішення питання.

Йдеться, зокрема, про застосування норм ЦПК про порушення цивільної справи (ст. 5), про розгляд її по першій інстанції одноособово суддею у відкритому судовому засіданні, проведення судочинства державною мовою України (статті 7, 9, 10, 16), про судові доручення (ст. 33), засади змагальності…

Як встановлено судом, при подачі вказаного клопотання до Шевченківського районного суду м.Києва в грудні 2015 року у додатку до його матеріалів міститься довіреність на представництво в суді (а.с.129-135). В той же час, надану довіреність суд не вважає за можливе врахувати як документ, що посвідчує повноваження представника, оскільки її видано не уповноваженою від підприємства стягувача особою.

Зокрема, по тексту вказаної довіреності зазначено про те, що 11.12.2015 року ОСОБА_3, виступаючи як уповноважений представник АТ «Італія Україна Газ», діючи відповідно до приписів Статуту товариства (ст.15) доручає серед іншого представнику ОСОБА_2 (є особа, що безпосередньо подала вказане клопотання до суду 18.12.2015 року) на представництво Замовника в судах України з усіма повноваженнями сторони, третьої сторони, позивача та сторони, що зацікавлена у визнанні і наданні дозволу на примусове виконання в Україні рішення Арбітражного інституту Торгової палати м.Стокгольм у арбітражній справі № V 007/2008 від 19 грудня 2012 року.

При цьому, нотаріусом в м.Рим було лише встановлено особу ОСОБА_3, посвідчено справжність та автотентичність його підпису.

Будь-яких інших документів про те, що саме ОСОБА_3 є уповноваженою посадовою особою підприємства стягувача на представництво його інтересів, а так само на видання від його імені довіреностей шляхом передачі своїх повноважень частково чи повністю іншим особам, суду надано не було.

Суду не було надано ні статут, ні інший документ, з якого можливо б було зробити висновок про те, що саме ОСОБА_3 є представником стягувача та має процесуальне право передоручати свої представницькі повноваження іншим особами, в тому числі і на території іншої країни.

Також, за змістом вказаної довіреності зазначено, що в цілях представництва, в силу цієї довіреності, представники можуть здійснювати, від імені та за дорученням Замовника, всі процедурні питання, що передбачені Цивільно-процесуальним кодексом України.

У відповідності до вимог ст.240 ЦК України представник зобов'язаний вчиняти правочин за наданими йому повноваженнями особисто. Він може передати своє повноваження частково або в повному обсязі іншій особі, якщо це встановлено договором або законом між особою, яку представляють, і представником, або якщо представник був вимушений до цього з метою охорони інтересів особи, яку він представляє.

Зі змісту вказаної статті ЦК України вбачається, що якщо представництво ґрунтується на акті органу юридичної особи, право представника на передоручення існує лише у випадках, прямо визначених цим актом, засновницькими документами юридичної особи або законом.

Як стверджує сторона стягувача, то підставами для видачі довіреності ОСОБА_3 на ім.»я представника в Україні по цій справі є додатково надані в цьому судовому засіданні - ідентифікаційні дані та витяг з статуту підприємства стягувача компанії «Італія Україна газ с.п.а».

За змістом вказаного документу (сертифікат реєстрації у звичайному відділі Торгівельно-промислової палати Рима - офіс реєстрації підприємств) вбачається, що вказане підприємство зареєстровано в 2005 році та є акціонерним товариством з єдиним акціонером.

Згідно розділу «Інформація про статут», то повноваження за статутом належить адміністративній раді, яка може делегувати свої повноваження виключно одному або кільком членам, у тому числі президенту, або виконавчому комітету, що складається з деяких його членів, визначаючи зміст, межи та можливі способи виконання повноважень.

Представництво товариства належить голові Адміністративної Ради, заступникам голови та окремим директорам-розпорядникам. Представництво товариства також належить директорам, керуючим та довіреним особам в межах повноважень, наданих їм в момент призначення.

Як зазначено в розділі «посадові особи» ОСОБА_3 є членом правління та одночасно головою ради директорів із терміном дії до ухвалення фінансової звітності від 31.12.2013 року. Між тим, доказів тому, що він є такої посадовою особою станом на час видачі довіреності від 11.12.2015 року, суду надано не було. Як не було надано доказів тому, що на момент призначення йому було передано повноваження саме довіреної особи підприємства стягувача.

З аналізу наведених у цих документах даних вбачається, що ОСОБА_3 хоч і посадовою особою компанії «Італія Україна Газ с.п.а», але згідно розділу «інформації про статут» у засвідченому нотаріусом перекладі, йому в силу займаної посади не передано можливість представляти підприємство (таке право надано лише голові Адміністративної Ради, заступникам голови та окремим директорам-розпорядникам. Представництво товариства також належить директорам, керуючим та довіреним особам в межах повноважень, наданих їм в момент призначення).

Крім того, зі змісту наданої першочергово до матеріалів клопотання довіреності від 11.12.2015 року вбачається, що ОСОБА_3 діє як уповноважений представник відповідно до приписів статуту товариства із зазначенням ст.15 такого статуту. В той же час, самого статуту із встановленням таких повноважень ОСОБА_3 як представника згідно визначеної статті суду також надано не було.

За умовами п.11 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року N 12 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» визначено, що міжнародні договори України про правову допомогу не виключають для суду, що має розглядати клопотання, можливості уточнити дані, необхідні для вирішення останнього…

У тому ж разі, коли недоліки клопотання не можуть бути усунені шляхом уточнення, суд на підставі п. 1 ст. 136 ЦПК ухвалою відмовляє в його прийнятті і повертає заявникові, оскільки не оформлене належним чином клопотання не підлягає судовому розгляду.

Таким чином, недоліки у клопотанні щодо не надання документів, які б підверджували повноваження ОСОБА_3 на представництво інтересів компанії «Італія Україна Газ с.п.п.а» із можливістю видачі ним довіреності на ім»я інших осіб, не усуненні стороною стягувача та доказів цьому з грудня 2015 року по 28.03.2016 року суду надано не було, а відтак до вказаного клопотання підлягає застосуванню ч.4 ст.394 ЦПК України.

Згідно ч.4 ст.394 ЦПК України визначено, що суд, встановивши, що клопотання і документи, що додаються до нього, не оформлено відповідно до вимог, передбачених цією главою, або до клопотання не додано всі перелічені документи, залишає його без розгляду та повертає клопотання разом з документами, що додано до нього, особі, що його подала.

Зважаючи на те, що до матеріалів клопотання не додано документ, що посвідчує повноваження представника, який би був виданий уповноваженою особою підприємства стягувача, тому суд приходить до висновку, що подане клопотання необхідно залишити без розгляду, а матеріали клопотання повернути особі, що його подала.

З аналізу змісту ч.4 ст.394 ЦПК України вбачається, що особа, клопотання якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутись до суду повторно.

Керуючись ст.ст. 389-7, 394 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання представника компанії «Італія-Україна Газ с.п.а.» ОСОБА_2 від 18.12.2015 року про визнання та надання дозволу на примусове виконання в Україні рішення Арбітражного інституту Торгової палати м.Стокгольм у арбітражній справі № V 007/2008 від 19 грудня 2012 року між компанією «Італія-Україна Газ с.п.а.» до Національної акціонерної компанії «Нафтогаз Україна» про стягнення штрафу та процентів, - залишити без розгляду.

Клопотання разом з документами, що додано до нього, повернути особі, що його подала - ОСОБА_2.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду м.Києва протягом 5 днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: