Єдиний унікальний номер 725/739/16-ц
Номер провадження 2/725/167/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2016 року Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючого судді Піхало Н. В.

при секретарі Томко І.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Державна міграційна служба Першотравневого РВ м. Чернівці УДМС України в Чернівецькій області, про усунення перешкод в користуванні власністю,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позову зазначив, що він є власником квартири №3, що знаходиться за адресою: м. Чернівці, вул. Л.Кобилиці, будинок № 2. У вищевказаній квартирі зареєстровані його дружина ОСОБА_3, дочка ОСОБА_4, а також відповідач ОСОБА_2 При цьому, відповідач не є членом його сім'ї та був зареєстрований в квартирі без його згоди як власника, а також постійно в ній ніколи не проживав, участі в її утриманні не приймав, не оплачував комунальні послуги.

Також вказував на те, що з 2013 року відповідач в квартирі не проживає, оскільки виїхав на постійне місце за межі Чернівецької області, однак з реєстраційного обліку в добровільному порядку не знявся.

Посилаючись на вказане, а також на те, що реєстрація місця проживання відповідача ОСОБА_2 в його квартирі чинить йому, як власнику квартири, перешкоди у вільному користуванні та розпорядженні належним йому на праві власності майном, змушує нести додаткові витрати по сплаті комунальних послуг, просив визнати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

У судове засідання позивач, будучи належним чином повідомлений судом про час та місце розгляду справи, не зявився. При цьому, на адресу суду від представника позивача, який діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності, надійшла заява, в якій просив провести розгляд справи у його відсутності, а також зазначив, що позовні вимоги підтримує частково, а саме в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою. Позовні вимоги в частині зняття відповідача з місця реєстрації просив залишити без розгляду й відповідно ухвалою суду від 24 березня 2016 року позов ОСОБА_1 в частині позовних вимог про зняття відповідача з реєстраційного обліку залишено без розгляду.

Відповідач в судове засідання не зявилася, про час і місце судового розгляду повідомлялася належним чином за останнім відомим місцем проживання, що підтверджено відомостями з адресно-довідкового бюро, в порядку, передбаченому положеннями ст. 76 ЦПК України, про що у справі маються належні докази, причини відсутності не повідомив.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з огляду на наступне.

Так, нормами статті 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Зокрема, звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач зазначив, що ОСОБА_2, будучи зареєстрованим у спірній квартирі, у ній не проживає з 2013 року. При цьому, реєстрація відповідача у квартирі, в якій він не проживає, порушує його права як власника квартири на вільне володіння та користування своєю власністю, а також призводить до збільшення витрат по оплаті житлово-комунальних послуг, тому просив визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Так, відповідно до положень ст.ст. 317, 319 ЦК України особі належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (ст. 379 ЦК України).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які зокрема передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

При цьому, відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, ст.150 ЖК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Крім того, як убачається зі змісту п. 34 розяснень, які містяться у постанові Пленуму ВССУ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі ЖК УРСР). У звязку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сімї, попередніми членами його сімї, а також членами сімї попереднього власника житла.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування16 жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Крім того, за правилами ст. ст. 316, 321, 391 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

При цьому, статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Зокрема, як убачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_6 є власником квартири №3, що знаходиться за адресою: м. Чернівці вул. Л.Кобилиці, будинок № 2.

Дана квартира на праві приватної власності зареєстрована за позивачем, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 9).

Крім того, як встановлено судом, у спірній квартирі був зареєстрований та проживав відповідач, при цьому докази належності йому спірної квартири на праві власності в матеріалах справи відсутні, що підтверджується довідкою КЖРЕП 9 від 23.07.2014 року (а.с.10).

Також судом встановлено, що відповідач у квартирі не проживає без поважних з 2013 року, оскільки виїхав на постійне місце проживання за межі чернівецької області, що також підтверджується довідкою Першотравневого районного відділу у м. Чернівцях Управління Державної міграційної служби в Чернівецькій області, згідно якої 09 березня 2016 року Першотравневим районним відділом у м. Чернівцях Управління Державної міграційної служби в Чернівецькій області відповідача знято з реєстрації місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 по повідомленню про зняття з реєстрації місця проживання Святошинського РВ ГУДМС України в м. Києві № 432 від 04.02.2016 року, що підтверджується листом за вих. № 73.11/589 від 11 березня 216 року (а.с. 26).

Таким чином, судом достовірно встановлено, що відповідач більше 1 року в спірній квартирі не проживає, а також не є її власником чи співвласником, не є і членом сімї власника та був зареєстрований в ній як інша особа.

При цьому, відповідачем в розумінні положень ст..ст. 10, 60 ЦПК України не надано суду належних та допустимих доказів на спростування вказаного, а також доказів щодо набуття самостійного права на користування спірним житлом з підстав, передбачених законом (договір найму, оренди, вселився на підставі ордеру тощо).

Таким чином, ураховуючи вищенаведене, суд вважає, що в даному випадку до спірних правовідносин підлягає застосуванню положення ст.ст. 383, 391 ЦК України, які регулюють спірні правовідносини сторін й відповідно порушене позивача право вільного володіння квартирою підлягає захисту, оскільки на час розгляду справи відповідач не є власником квартири, не є членом сімї власника й відповідно знятий з реєстрації місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, а тому позов ОСОБА_1 в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою підлягає задоволенню.

Крім того, ураховуючи положення ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 16, 316, 319, 321, 383, 391 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 11, 15, 58-60, 88, 209, 212-215, 294 ЦПК України, суд ,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 551 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернівецької області через Першотравневий районний суд м. Чернівці.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Н. В. Піхало