Справа № 645/7938/15-ц
Провадження № 2/645/352/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2016 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді Горпинич О.В.,

при секретарі судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Харкова цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства „Дельта Банк до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «Дельта Банк» звернулися до суду із вищевказаним позовом, яким просили в рахунок погашення заборгованості в сумі 245 371,36 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом 232 193,56 грн., сума заборгованості за відсотками 13 177,80 грн., за кредитним договором № 643-006/ФКВ-8 від 31.07.2008 року звернути стягнення на предмет іпотеки з ОСОБА_2, а саме: однокімнатну квартиру, загальною площею 29,8 кв.м, житлова площа 16,8 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 31.07.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського МНО ОСОБА_3 за р.№3900 шляхом визнання права власності на нього за ПАТ «Дельта Банк». Визнати за ПАТ «Дельта Банк» право власності на вищевказану квартиру.

В обґрунтування позову посилалися на те, що 31.08.2008 року між ТОВ Український промисловий банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 643-006/ФКВ-08, згідно з умовами якого Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 36500 доларів США з розрахунку 11,2% річних за весь час користування кредитом на строк до 29.07.2033 року. 30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банком» та Національний Банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобовязань ТОВ «Укрпромбанку» на користь АТ «Дельта Банк», відповідно до якого ТОВ «Укрпромбанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банку» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобовязань перед НБУ, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ТОВ «Укрпромбанк» як кредитора у зазначених зобовязаннях, та перейшло право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання зобовязань за кредитними та забезпечувальними договорами. Таким чином, ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за кредитним договором. З метою забезпечення виконання грошових зобовязань за вказаним договором про надання кредиту іпотекодавець ОСОБА_2 передав в іпотеку нерухоме майно квартиру АДРЕСА_2. Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся, в тому числі шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобовязань згідно умов кредитного договору, однак зобовязання не виконані, у звязку з чим, станом на 04.08.2015 року за відповідачем наявна заборгованість у сумі 245 371,36 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом 232 193,56 грн., сума заборгованості за відсотками 13 177,80 грн..

На підставі викладеного до суду було подано відповідний позов.

У судовому засіданні представник Банку підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просивши про їх задоволення.

Представники відповідача заперечували проти позову, просили відмовити в його задоволенні, пояснюючи, що поточна заборгованість ОСОБА_2А, за кредитним договором становить 6 635,96 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 27.08.2015 року становить 14 6404,30 грн. В період з серпня 2008 року по січень 2015 року ОСОБА_2 сплатив на користь Банку комісію за управління кредитом у сумі 3958,8 доларів США. Проте відповідно до Правил надання Банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, Банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь Банку за дії, які Банк здійснює на власну користь. Таким чином, умовами кредитного договору, укладеного між сторонами, про сплату комісії та управління кредитом є недійсною (нікчемною), а тому сума сплаченої відповідачем комісії підлягає зарахуванню в рахунок погашення тіла кредиту. Більш того, 26.01.2016 року ОСОБА_4 здійснив погашення заборгованості за відсотками у розмірі 500 доларів США, що підтверджується квитанцією. Сума заборгованості відповідача є неспівмірною з вартістю предмета іпотеки. З метою встановлення вартості предмета іпотеки на замовлення ОСОБА_5 здійснено оцінку квартири. Відповідно до звіту про оцінку майна вартість квартири, яка є предметом іпотеки складає 19 042 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 29.01.2016 року складає 479 000 грн.. Враховуючи той факт, що ринкова вартість предмета іпотеки значно перевищує суму заборгованості за кредитним договором, то сума заборгованості за кредитом є неспівмірною з вартістю предмета іпотеки. Представники відповідача зазначали, що позивачем долучено до матеріалів справи висновок субєкта оціночної діяльності від 20.11.2015 року, оцінка майна проведена без доступу до оцінюваного майна, про що є відповідне застереження у висновку. Крім того, відповідач на протязі 7 років добросовісно, належним чином виконував свої зобовязання за кредитним договором, своєчасно сплачував грошові кошти в рахунок погашення споживчого кредиту, а також здійснив часткове дострокове погашення кредиту та тіло кредиту сплачено до 2026 року. Станом на 28.07.2015 року у відповідача утворилася прострочена заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 510,11 доларів США, яка погашена останнім 26.01.2016 року. На даний час, у відповідача відсутня прострочена заборгованість за відсотками за користування кредитом та відповідач готовий в повному обсязі достроково погасити борг за кредитним договором.

На підставі вищевикладеного просили відмовити в задоволенні позовних вимог Банку.

Суд, вислухавши представника позивача, представників відповідача, дослідивши письмові докази у їх сукупності, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 31.07.2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 643-006/ФКВ-08, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у сумі 36 500 доларів США з кінцевим терміном повернення до 29.07.2033 року.

В забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором ОСОБА_2 передав в іпотеку нерухоме майно квартиру АДРЕСА_3, що належить останньому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО 31.07.2008 року ОСОБА_3.

Між ТОВ «Укрпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, ТОВ «Укрпромбанк» передає ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ТОВ «Укрпромбанк» як кредитора у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від ТОВ «Укрпромбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Судом установлено, що відповідач ОСОБА_2 в порушення кредитного договору не виконував належним чином зобов'язання за кредитним договором, в результаті чого виникла заборгованість, яка згідно з відомостями ПАТ «Дельта Банк» станом на 04.08.2015 року складає заборгованість по тілу кредиту в сумі 232 193, 56 грн., та за відсотками 13 177,80 грн..

При цьому, суд, погоджується, що у позивача виникло право звернення стягнення на предмет іпотеки в зв'язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору та утворення заборгованості, але суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Представником позивача було надано суду звіт про оцінку предмета іпотеки, відповідно до якого вартість однокімнатної квартири загальною площею 29,8 кв.м., яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Танкопія, б. 35/2, кв. 57 на 20.11.2015 року становила 242 127 грн..

Зазначений Висновок наданий суб'єктом оціночної діяльності ОСОБА_6.

Суд не приймає до уваги висновок, який наданий Банком, оскільки у звіті в розділі 2.1 (допущення та обмежуючі умови) зазначалося, що оцінювач не був допущений до огляд активу, інформація про технічний стан була прийнята за даними замовника, що є обмежувальною умовою. При невідповідності даних щодо технічного стану оцінка має бути актуалізована. Експерт працює відповідно до припущення відносно відповідального володіння і компетентного управління активами. Цей звіт виконаний на основі документів, що є, а також припущенні про те, що вони можуть бути отримані, або термін їх дії може бути продовжений для використання, на якому базується оцінка, виконана в даному звіті.

Не погоджуючись із оцінкою вартості предмету іпотеки, представником відповідача наданий звіт про оцінку майна - висновок про вартість обєкта оцінки, виконаний ФЛП ОСОБА_7 на замовлення відповідача ОСОБА_2 станом на 31.01.2016 року, відповідно до якого ринкова вартість вищевказаної квартири становить 479 000 грн..

Представник позивача з метою усунення розбіжностей щодо ціни предмету іпотеки із клопотанням про призначення судово-товарознавчої експертизи не звертався.

Як вбачається із позову, загальна сума кредитної заборгованості відповідачів перед позивачем склала 245 371,36 грн., що в 2 рази менше вартості предмету іпотеки, відповідно до звіту, проведеного на замовлення відповідача.

У відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

З огляду на викладене, ухвалення рішення про задоволення позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання за позивачем права власності на вищезазначену квартиру, вартістю 497 000 грн., не буде відповідати вказаним засадам цивільного судочинства, оскільки, як зазначено вище, вартість предмета іпотеки перевищує кредитну заборгованість.

Зазначені обставини призведуть до безпідставного і незаконного збагачення позивача та поставлять відповідача ОСОБА_2 в скрутне матеріальне становище, що є недопустимим.

Відповідно до положень п. 41 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 30.03.2012 року при вирішення спору про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, співставити всі обставини справи та врахувати загальні засади цивільного законодавства справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ч.1 ст. 3 ЦК України)

Необхідно зауважити, що ОСОБА_8 отримав кредит 31.07.2008 року у розмірі 36 500 доларів США на строк кредитування 300 місяців, зі строком повернення кредиту 29.07.2033 року. Відповідач з часу отримання кредитних коштів з серпня 2008 року по лютий 2015 року виконував своєчасно, добросовісно та належним чином зобовязання за кредитним договором, та тільки протягом лютого серпня 2015 року припустив несвоєчасне погашення заборгованості, що було викликано стрімким зростанням курсу долара США до гривні.

Судом також встановлено, що підтверджено і представником Банку, що ОСОБА_9 тіло кредиту погашено до 2026 року, тоді, як строк користування кредитом встановлений 29.07.2033 року, тобто ОСОБА_2 здійснив часткове дострокове погашення кредиту.

Крім того, у судовому засіданні представниками відповідача надано квитанцію про сплату відповідачем 26.01.2016 року відсотків за користування кредитом у розмірі 500 доларів США.

В судовому засіданні представники відповідача пояснили, що ОСОБА_2 не відмовляється виконувати свої зобовязання за кредитним договором, та готовий в повному обсязі погасити весь борг за кредитним договором.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2, починаючи з часу отримання кредиту виконував добросовісно зобовязання за кредитним договором, здійснив часткове дострокове погашення за тілом кредиту, протягом розгляду справи в суді сплатив відсотки за користування кредитними коштами в сумі 500 доларів, не відмовляється в подальшому своєчасно виконувати зобовязання за кредитним договором, у звязку з чим звернення стягнення на предметі іпотеки призведене до штучного погіршення становище відповідача та його сімї, який має на утриманні малолітню доньку.

Крім іншого, з позовної заяви вбачається, що ПАТ «Дельта Банк» просить: в рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості по кредитному договору про надання споживчого кредиту звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі Іпотекодержателю ПАТ «Дельта Банк» права власності на вказане майно.

Частиною 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого запису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Пунктом 4.4 передбачено, у випадку настання будь якої з підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, передбачених п.4.1 цього Договору (якщо у момент настання строку виконання основного зобовязання за кредитним договором воно не буде виконано належним чином, а саме: при повному або частковому неповерненні кредиту (червоно платежі за кредитом) та/або при несплаті або частковій несплаті процентів та/або при несплаті або частковій несплаті штрафних санкцій у встановлені Кредитним договором строки) шляхом прийняття іпотекодаржателем предмета іпотеки у власність в рахунок виконання основного зобовязання. Цей договір є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодаержателя на Предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в п. 38 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5 (надалі Постанова) у випадку якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (ст. 37 Закону України «Про іпотеку»), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно дост. 39 цього Закону, а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно.

Пунктом 39 зазначеної Постанови судам роз'яснено, що з урахуванням положень ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Так, договором іпотеки від 31.07.2008 року передбачено можливість передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Та іпотечний договір є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки.

На підставі усього вищевикладеного, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 10, 57, 60, 61, 79, 88, 169, 197, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРШИВ:

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства „Дельта Банк до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя -