Справа №333/8756/15-ц
Провадження №2/333/539/16
РІШЕННЯ

Іменем України

05 квітня 2016 року м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Тучкова С.С.,

при секретарі Шелесько Ю.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу №333/8756/15-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_4звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, посилаючись на те, що він перебував з відповідачем у шлюбі, від якого ІНФОРМАЦІЯ_2 в них народилася донька - ОСОБА_5. На підставі рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 04.02.2014 року з нього щомісячно стягуються аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку на користь відповідача на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, починаючи з 03.12.2013 року і до досягнення повноліття. Однак, з 01.02.2014 року і по теперішній час він перебуває у шлюбі з ОСОБА_6, від якого вони мають малолітню дитину - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. У зв'язку з вищевикладеним, позивач просить суд на підставі ст.192 Сімейного кодексу України зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь відповідача на утримання ОСОБА_5 з 1/4 частини до 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з 03.12.2013 року і до досягнення дитиною повноліття.

Позивач, будучи належним чином повідомленим судом про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав і просив суд його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач і її представник у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували у повному обсязі, посилаючись на те, що позивач з моменту прийняття рішення судом про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини жодного разу не сплатив аліменти і не спілкується з дитиною, тобто систематично не виконує батьківські обов'язки покладені на нього Сімейним кодексом України. Крім того, позивач, просячи зменшити розмір аліментів з дня винесення судом рішення про стягнення аліментів, не зазначає причин і підстав, не надає належних і допустимих доказів.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача і її представника, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

Згідно зі ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про народження, серії НОМЕР_2, виданого 25.01.2011 року Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, ОСОБА_4 і ОСОБА_2 є батьками неповнолітньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7).

Рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 04.02.2014 року (а.с.6) з ОСОБА_4 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 03.12.2013 року до досягнення дитиною повноліття.

Згідно зі свідоцтвом про шлюб, серії НОМЕР_3, виданим 01.02.2014 року Хортицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, 01.02.2014 року ОСОБА_4 і ОСОБА_6 зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис №27. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - ОСОБА_6 (а.с.4).

Відповідно до свідоцтва про народження, серії НОМЕР_4, виданого 15.07.2014 року Хортицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, ОСОБА_4 і ОСОБА_6 є батьками малолітньої дитини - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.3).

На підставі довідки-розрахунку заборгованості по аліментам вих.№19489 від 08.02.2016 року, виданої державним виконавцем Хортицького ВДВС Запорізького міського управління юстиції, заборгованість ОСОБА_4 по сплаті аліментів на утримання дітей станом 01.02.2016 року становить 19130,20 гривень.

Згідно з ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батьки несуть однаковувідповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

На підставі ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, вусіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

На підставі ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

На підставі ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Отже, розмір аліментів у кожному випадку визначає суд, беручи до уваги різні обставини, у тому числі й матеріальне становище платника аліментів. Закон не встановлює верхньої межі розміру аліментів на дитину, а називає лише мінімальний їх розмір (нижню межу). У ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України зазначено, що розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим за неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Частиною 1 статті 192 Сімейного кодексу України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України.

Із зазначених норм закону випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов'язком, і може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього.

З матеріалів справи випливає, що після ухвалення рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 04.02.2014 року, сімейний і матеріальний стан позивача змінився (04.07.2014 року у нього народилася ще одна дитина - ОСОБА_7.). У зв'язку з викладеним, суд приходить до висновку про необхідність зменшити розмір аліментів, стягнутих за рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 04.02.2014 року.

При визначенні частки доходу відповідача, до якої необхідно зменшити розмір стягнутих за рішеннями суду аліментів, суд, враховуючи, що батьки несуть однаковувідповідальність за виховання і розвиток дитини, ОСОБА_4 має двох малолітніх дітей, які перебувають на його утримані, виходячи з принципу розумності та справедливості, з метою якнайкращого забезпечення інтересів дітей, вважає за необхідне зменшити розмір стягнутих з ОСОБА_4 аліментів на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_5 з 1/4 частини до 1/5 частини зі всіх видів заробітку.

Доказів того, що позивач не в змозі сплачувати на дітей аліменти у зазначеному розмірі, останній суду не надав.

Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при змінні розміру аліментів аліменти у новому розмірі сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Таким чином, у зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, матеріальний стан обох сторін, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст.3, ч.1 ст.18, ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.180-182, 192 Сімейного кодексу України, п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст.ст.10, 11, 59, 60, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, - задовольнити частково.

Зменшити розмір аліментів, стягнутих за рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 04.02.2014 року з ОСОБА_4 (РНОКПП - НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 1/4 частини до 1/5 частини із всіх видів заробітку (доходу) позивача щомісяця, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили і до повноліття дитини.

В іншій частині позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м.Запоріжжя. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Комунарського районного суду

м.Запоріжжя С.С. Тучков