Справа № 161/1591/16-ц
Провадження № 2-о/161/70/16
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого судді Рудської С.М.,

народних засідателів Максимчук Т.В., Томаченко Т.С.

при секретарі Марчак Е.Є.

за участю:

заявника ОСОБА_1

зацікавлених осіб ОСОБА_2, ОСОБА_3

адвоката ОСОБА_4

особи, щодо якої ставиться питання про госпіталізацію ОСОБА_5

прокурора Юрченка О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за заявою лікаря-ординатора відділення № 4 Волинської обласної психіатричної лікарні № 1 м. Луцька ОСОБА_1 про госпіталізацію ОСОБА_5 до психіатричного закладу в примусовому порядку

В С Т А Н О В И В:

08.02.2016 року лікар-ординатор відділення № 4 Волинської обласної психіатричної лікарні № 1 м. Луцька ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку ОСОБА_5, на обґрунтування вказавши, що остання була госпіталізована у відділення № 4 Волинської обласної психіатричної лікарні № 1 м. Луцька за скеруванням лікарів швидкої допомоги та заяви брата ОСОБА_2, в супроводі працівників поліції, у звязку з неадекватною поведінкою, агресією до близьких. При госпіталізації ОСОБА_5 не дала добровільної згоди на перебування у відділенні. У звязку з хворобливим станом психіки 08.02.2016 р. ОСОБА_5 була представлена на лікарсько-консультативну комісію лікарні, згідно висновку якої ОСОБА_5 страждає на тяжкий психічний розлад у вигляді гострого поліморфного психотичного розладу (переважно маячним) з маніакальним афектом та агресією до близьких. Дане захворювання позбавляє хвору усвідомлювати оточуючу дійсність, адекватно адаптуватись, розуміти свій психічний стан і поведінку, а тому ОСОБА_5 вчиняла та виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї та оточуючих. Оскільки ОСОБА_5 потребує психіатричної допомоги, надання якої можливе лише у стаціонарних умовах, просить в порядку ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» госпіталізувати ОСОБА_5 до Волинської обласної психіатричної лікарні № 1 м. Луцька в примусовому порядку.

В судовому засіданні заявник лікар-ординатор Волинської обласної психіатричної лікарні № 1 ОСОБА_1 заяву підтримав, суду пояснив, що з заяви брата та матері ОСОБА_5 слідує, що психічні порушення у останньої спостерігаються на протязі останніх двох років. Вперше ОСОБА_5 була госпіталізована до психіатричної лікарні в Італії, де вона перебувала на заробітках. Там їй було встановлено діагноз параноїчний психоз та протягом двох тижнів проводилося лікування. Потім ОСОБА_5 була перевезена матірю до України. Психічний стан ОСОБА_5 погіршувався: стала відмовлятися від їжі стверджує, що їжа отруєна, пише брату смс-повідомлення з погрозами, що вона покінчить життя самогубством, говорить сама до себе, заговорюється, чіпляється до перехожих та дітей з навязливими пропозиціями, нападала на сусідів та їх дітей, била їх ногами, кляла. Крім того, ОСОБА_5 погрожує близьким, що вона вчинить самогубство або вбє когось з них. Всі ці відомості повідомлені йому братом хворої та її матірю. На обліку у Волинській обласній психіатричній лікарні № 1 ОСОБА_5 не перебуває, даних її про звернення на території України за наданням психіатричної допомоги немає. Вважає, що ОСОБА_5 являє собою безпосередню небезпеку для себе чи оточуючих.Просить заяву задовольнити.

Зацікавлена особа ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що він є братом ОСОБА_5 Стан психічного здоровя у сестри погіршився близько двох років тому. Сестра систематично пише йому смс-повідомлення з погрозами. До 05 лютого 2016 року сестра перебувала з Італії. Зі слів матері йому відомо, що сестра з Італії була госпіталізована до психіатричної клініки. 06.02.2016 року ОСОБА_5 побила їх матір, коли та була у неї у гостях. Свідком цього конфлікту він не був, про ці події йому відомо зі слів матері. За проханням матері він приїхав до будинку сестри і побачив, що у матері обличчя у крові сестра подряпала матері обличчя. Мати розповіла йому, що сестра без причин накинулася на неї, била по різним частинам тіла, душила шарфом. Він викликав «швидку допомогу» та поліцію. При ньому сестра кидалася на його дружину, вдарила її у живіт. Йому не відомі випадки, щоб сестра вчиняла насильство до інших людей до подій 06.02.2016 року, лікарю-ординатору ОСОБА_1 він таке не повідомляв, останній його невірно зрозумів. Вважає, що стан психічного здоровя ОСОБА_5 становить загрозу її життю та здоровю та життю та здоровю оточуючих, а тому її треба терміново госпіталізувати в примусовому порядку.

Зацікавлена особа ОСОБА_3 суду пояснила, що є матірю ОСОБА_5 Розлади з психічних здоровям у доньки спостерігаються з 16 років, після перенесення нею психологічної травми та травми голови. На обліку у лікарів-психіатрів донька не перебуває. Останні 7 років донька жили в Італії, де перебувала на заробітках та навчалася у Католицькому університеті в Римі. У липні 2015 року донька потрапила до психіатричної лікарні в м. Барі в Італії, де перебувала у паломництві. Там вона знепритомніла і в звязку з цим її було госпіталізовано. За проханням доньки вона забрала її з лікарні. У серпні 2015 року донька приїздила до України, але у медичних закладах не лікувалася. Потім донька знову поїхала до Італії і до України повернулася лише 04.02.2016 року. Вона бачилася з донькою 4 та 5 лютого 2016 року, все було добре. 06.02.2015 року вона також була в гостях у доньки. Та безпричинно накинулася на неї, била по голові щіткою для прибирання, душила шарфом, подряпала їй обличчя. Вона (ОСОБА_3І.) подзвонила сину. Той приїхав разом з дружиною, викликав «швидку допомогу» та міліцію. Донька кидалася на брата, вдарила його дружину. До цього донька також застосовувала до неї фізичне насилля, але вона про це нікому не розповідала. Просить госпіталізувати доньку в примусовому порядку.

Особа щодо якої ставиться питання про примусову госпіталізацію ОСОБА_5. в судовому засіданні пояснила, що хворою себе не вважає. Останні 6-7 років вона живе та працює в Італії доглядає людей похилого віку, до України приїздить періодично відвідати родичів. Вона заробляє на життя та сама себе утримує. Крім того, в Італії вона навчалася у Католицькому Університеті в м. Римі. Тобто вона веде нормальний спосіб життя. Насилля до матері та інших осіб вона ніколи не застосовувала. 06.02.2016 року між нею та матірю відбувся словесний конфлікт,проте матір вона не била і не душила. Наміри покінчити життя самогубством вона ніколи не висловлювала, оскільки це протирічить духу християнства. Матері не подобаються її релігійні переконання і на цьому ґрунті між ним виникають непорозуміння. До своєї сім"ї вона ставиться з любов"ю. Проте, вона є дорослою людиною і вправі обирати та дотримуватись своїх поглядів на життя. Просить у задоволенні заяви про примусову госпіталізацію відмовити.

Прокурор в судовому засіданні вважав заяву такою, що не підлягає задоволенню, оскільки доводи, викладені заявником не знайшли свого обєктивного підтвердження в ході судового засідання.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 235 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 280 ЦПК України у заяві про проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження, про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом.

До заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусово амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження - висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали.

З висновку комісії лікарів-психіатрів Волинської обласної психіатричної лікарні № 547/205.16 від 08.02.2016 року (а.с. 4) слідує, що ОСОБА_5 було встановлено діагноз: «гострий поліморфний психотичний розлад (переважно маячним) з маніакальним афектом та агресією до близьких». Дане захворювання позбавляє хвору усвідомлювати оточуючу дійсність, адекватно адаптуватись, розуміти свій психічний стан і поведінку, а тому ОСОБА_5 вчиняла та виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї та оточуючих. Оскільки ОСОБА_5 потребує психіатричної допомоги, надання якої можливе лише у стаціонарних умовах, у відповідності до Закону України «Про психіатричну допомогу» її потрібно госпіталізувати в примусовому порядку.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Таким чином законодавством визначено вичерпний перелік підстав для госпіталізації особи без її усвідомленої згоди до психіатричного закладу, а ч. 2 ст. 280 ЦПК України встановлено, що до заяви про примусову госпіталізацію має бути надано крім висновку комісії лікарів-психіатрів й інші відповідні матеріали, які б свідчили про необхідність такої госпіталізації без згоди самої особи.

Під «іншими матеріалами» про які йдеться у даній статті процесуального закону, слід розуміти виписки з історії хвороби, довідки про психіатричні огляди встановленого зразка; пояснення осіб на підтвердження фактів вчинення чи виявлення реальних намірів вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для особи, відносно якої ставиться питання про примусову госпіталізацію, чи оточуючих, тощо.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Відповідно до приписів Закону України «Про психіатричну допомогу» (далі - Закон), в Україні діє презумпція психічного здоровя і кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Крім того, психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально-правовими обмеженнями (ст. 4 Закону).

Отже, виходячи із засад приорітету забезпечення прав і свобод людини і громадянина при вирішенні питання про надання громадянинові психіатричної допомоги, активної ролі суду у справах даної категорії, заявником суду не надано для дослідження безпосередньо у судовому засіданні (ч. 1 ст. 159 ЦПК України), крім висновку лікарів-психіатрів, інших доказів, які підтверджують або спростовують вимоги заявника і, зокрема, щодо необхідності лікування ОСОБА_5 лише в стаціонарних умовах; реальних намірів вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї та оточуючих.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про психіатричну допомогу» діагноз психічного розладу встановлюється відповідно до загальновизнаних міжнародних стандартів діагностики та Міжнародної статистичної класифікації хвороб, травм і причин смерті, прийнятих центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я для застосування в Україні. Діагноз психічного розладу не може базуватися на незгоді особи з існуючими в суспільстві політичними, моральними, правовими, релігійними, культурними цінностями або на будь-яких інших підставах, безпосередньо не пов'язаних із станом її психічного здоров'я.

Проте в даному випадку вищевказана вимога Закону не виконана. Так, ОСОБА_5 встановлено діагноз «гострий поліморфний психотичний розлад (переважно маячним) з маніакальним афектом та агресією до близьких», що не відповідає загальновизнаним Міжнародній статистичній класифікації хвороб, травм і причин смерті, відповідно до якої під кодом F 23.1 зазначено діагноз «Гострі поліморфні психотичні розлади з симптомами шизофренії».

За таких обставин суд вважає,що у задоволенні заявилікаря-ординатора відділення № 4 Волинської обласної психіатричної лікарні № 1 м. Луцька про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку ОСОБА_5 необхідно відмовити за необґрунтованістю.

На підставі ст.ст. 11, 60, 212-215, 279, 281, 282 ЦПК України, ст.ст. 1, 7, 14 Закону України «Про психіатричну допомогу, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні заяви лікаря-ординатора відділення № 4 Волинської обласної психіатричної лікарні № 1 м. Луцька ОСОБА_1 про госпіталізацію ОСОБА_5 до психіатричного закладу в примусовому порядку відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області ОСОБА_6

Народні засідателі: Т.В. Максимчук

ОСОБА_7