АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1034/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Ярошенко С.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді: Білич І.М.

Суддів: Болотова Є.В., Поліщук Н.В.

при секретарі: Горбачова І.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 3 липня 2015 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9, третя особа TOB «Полібудсервіс плюс» про звернення стягнення на предмет іпотеки.

в с т а н о в и л а :

ПАТ « Банк» Таврика» звертаючись у грудні 2013 року із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, мотивували свої вимоги тим, що 01.02.08 року між ним та ТОВ «Полібудсервіс Плюс» укладений договір про надання відновлювальної відкличної кредитної лінії № 11-08-KJI, предметом якого з урахування укладених додаткових угод було надання кредитних коштів у сумі 1 300 000 гривень з оплатою по 19% процентів річних, та 885 000 євро з оплатою 13%. Додатковою угодою №4 до договору від 04.07.08 року банк переоформив позичальнику мультивалютну відновлювальну відкличну кредитну лінію на мультивалютну невідновлювальну відкличну кредитну лінію з лімітами у сумі еквівалентній 15 100 000 гривень під 20% річних, та 14% річних у євро.

Додатковою угодою №20 до договору від 31.07.2009 року банк переоформив позичальнику мультивалютну невідновлювальну відкличну кредитну лінію на мультивалютний кредит у сумі 3 153 000 гривень, 1 386511,12 доларів США та 814 200 євро

Також сторонами договору неодноразово укладалися додаткові угоди за якими змінювалися відсоткові ставки кредиту за складовими валют.

01.02.2008 року між АБ «Таврика» та ОСОБА_10 був укладений договір іпотеки. Відповідно до умов якого було передано в іпотеку у забезпечення повного і своєчасного виконання позичальником зобов'язань за договором № 11-08-КЛ від 01.02.2008 року, квартиру АДРЕСА_2. Предмет іпотеки належав іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 26.05.2005 року (зареєстрованого в Київському міському БТІ 02.06.05 року під № 9754).

Банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі, надав кредитні кошти. Проте, ТОВ «Полібудсервіс Плюс» та ОСОБА_10 зобов'язання за вказаними договорами не виконали належним чином. Оскільки ІНФОРМАЦІЯ_7 іпотекодавець ОСОБА_10 помер, вони звернулися до відповідачів, як спадкоємців останнього, з вимогами про задоволення вимог кредитора.

Однак, відповідачі в добровільному порядку не відреагували на їх звернення. Сума ззаборгованості склала 14 594 273,67 гривень. При цьому іпотечним договором встановлено, що право визначення підстави та способу звернення стягнення належить іпотекодержателю. А відтак, вони просили звернули стягнення на предмет іпотеки, шляхом передачі предмета іпотеки у власність та визнання права власності на нього за позивачем.

Після відновлення провадження у справі з підстав його зупинення на час розгляду іншої справи судом в порядку правонаступництва було замінено позивача по справі, а саме замість ПАТ « Банк «Таврика» на ОСОБА_8

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 3 липня 2015 року позов було задоволено.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у сумі 14 594 273,67 гривень, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме квартири АДРЕСА_2, яка є власністю ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9 шляхом передачі квартири у власність ОСОБА_8.

Не погоджуючись з рішенням суду відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 подали апеляційну скаргу, де ставили питання про його скасування та ухвалення нового про зупинення провадження у справі. Вказуючи при цьому, що судом першої інстанції були порушені норми матеріального та процесуального права.

Представник відповідача та ОСОБА_5 підтримали подану апеляційну скаргу та просили суду її задовольнити у повному обсязі

Представник позивача апеляційну скаргу не визнав, заперечував проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, що з'явилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, судом при розгляді справи було встановлено, що 01.02.2008 року між АБ «Таврика» та ТОВ «Полібудсервіс Плюс» укладений договір про надання відновлювальної відкличної кредитної лінії № 11-08-КЛ, предметом якого є надання кредитних коштів у сумі 1 300 000 гривень з терміном погашення кредитних ресурсів до 29.01.2010 року з оплатою по процентній ставці 19% процентів річних.

Додатковою угодою №1 до договору від 11.03.2008 року банк переоформив позичальнику відновлювальну відкличну кредитну лінію на мультивалютну відновлювальну відкличну кредитну лінію з лімітами у сумі 1 300 000 гривень та 885 000 євро з оплатою по процентній ставці 19% процентів річних у гривні та 13% річних у євро.

Додатковою угодою №2 до договору від 14.05.2008 року змінено розмір процентної ставки на 20% річних у гривні та 14% у євро.

Додатковою угодою №4 до договору від 04.07.2008 року банк переоформив позичальнику мультивалютну відновлювальну відкличну кредитну лінію на мультивалютну невідновлювальну відкличну кредитну лінію з лімітами у сумі еквівалентній 15 100 000 гривень з оплатою по процентній ставці 20% процентів річних у гривні, 17,5% річних у доларах США та 14% річних у євро.

Додатковою угодою №5 до договору від 29.09.08 року змінено розмір процентної ставки на 23% річних у гривні, 17,5% у доларах США та 15% у євро.

Додатковою угодою №8 до договору від 09.10.08 року змінено розмір процентної ставки на 24% річних у гривні, 18,5% у доларах США та 16% у євро.

Додатковою угодою №15 до договору від 28.11.08 року змінено розмір процентної ставки на 25% річних у гривні, 17,5% у доларах США та 16% у євро.

Додатковою угодою №20 до договору від 31.07.09 року банк переоформив позичальнику мультивалютну невідновлювальну відкличну кредитну лінію на мультивалютний кредит у сумі 3 153 ООО гривень, 1 386511,12 доларів США та 814 200 євро.

01.02.2008 року між АБ «Таврика» та ОСОБА_10 укладений договір іпотеки, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шепелюк О.Г. та зареєстровано в реєстрі за № 313.

Відповідно до умов даного договору, ОСОБА_10 як іпотекодавцем передано у забезпечення повного і своєчасного виконання позичальником зобов'язань за договором № 11-08-КЛ від 01.02.08 року позивачу, який є іпотекодержателем, квартиру АДРЕСА_2. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 26.05.05 року, зареєстрованого в Київському міському БТІ 02.06.05 року під № 9754.

Згідно договорів про відступлення права вимоги №10/260215 та № 26/02/15 від 26.02.2015 року укладених між ПАТ «Банк«Таврика» та ТОВ «Кредекс Фінанс» та, відповідно, ТОВ «Кредекс Фінанс» і ОСОБА_8, до останнього перейшли всі права ПАТ «Банк«Таврика» щодо права вимоги до відповідачів за вказаними кредитними зобов'язаннями та договором іпотеки.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги виходив з доведеності в судовому засіданні позивачем факту невиконання умов кредитного договору, який привів до утворення заборгованості, що склала 14 594 273,67 гривень. А відтак враховуючи положення ч. 1, 3 ст. 33, ст.36 та ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», вважав за можливе задовольнити заявлені вимоги позивача шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в спосіб набуття позивачем права власності на предмет іпотеки.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглядаючи спір дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив природу спірних відносин. У той же час при постановленні судового рішення не вирішив питання пов'язані з оцінкою іпотечного майна, не врахував ступінь відповідальності відповідачів саме як спадкоємців іпотекодавця.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Відповідно до роз'яснень Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вбачається, що з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цим норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором.

Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом.

Умовами укладеного 01.02.2008 року між банком та ОСОБА_10 договору іпотеки, сторонами було передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб набуття права власності на нього іподекоржателем.

Посвідчені нотаріально договори про відступлення вимоги за договором іпотеки підтверджують право ОСОБА_8 як іпотекодержателя на підтримання вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки ( т. 1 а.с. 210 -219) як правонаступника саме у спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, так як ним у повному обсязі були сплачені кошти, що склали ціну відступлення права вимоги ( т. 4).

Іподекодавець ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_7. Спадщину, до складу якої входить зокрема спірна квартира після його смерті прийняли : ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 02-14 ( т. 2 а. с. 2 - 297).

Відповідно до положень ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 ст. 1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

У разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки, (стаття 23 Закону України «Про іпотеку»).

Так відповідачам були видані державним нотаріусом П'ятнадцятої державної нотаріальної контори Романенко О.М. свідоцтва щодо права на спадщину після смерті ОСОБА_10, а саме

- ОСОБА_5 про право на спадщину за законом від 16.12.2010 року № 6 - 1543 в розмірі 1/8 частини спадкового майна, а саме квартири АДРЕСА_2

- та про право власності від 16.12. 2010 року за № 5-1537 в розмірі Ѕ частини квартири АДРЕСА_2 як спільної сумісної власності подружжя, набуте подружжям під час шлюбу ( відтак загальний розмір частки склав 1/5 частину квартири).

- ОСОБА_6 про право на спадщину за законом від 16.12. 2010 року № 6- 1574 в розмірі 1/8 частини спадкового майна, а саме квартири АДРЕСА_2 ;

- ОСОБА_7 про право на спадщину за законом від 16.12.2010 року № 6 -1586 в розмірі 1/8 частини спадкового майна, а саме квартири АДРЕСА_2 ;

- ОСОБА_9 про право на спадщину за законом від 24.12.2010 року № 6 -1671 в розмірі 1/8 частини спадкового майна, а саме квартири АДРЕСА_2 ;

Відповідачі звертаючись до суду з апеляційною скаргою вказували на те, що судом першої інстанції при розгляді справи не було взято до уваги те, що укладення договору іпотеки від 01.02.2008 року за № 313 між ОСОБА_10 та ПАТ «Банк «Таврика» відбулося без згоди його дружини - відповідача ОСОБА_5. Виходячи з того, що за ст. 578 ЦК України майно, яке є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників. Згідно з ст. 4.2 ст. 65 СК України, укладання договору іпотеки без згоди другого з подружжя є підставою для оскарження дійсності цього договору в судовому порядку.

Колегія суддів вважає, що зазначені вище доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та матеріалах справи.

Так, як стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, і те, що було одержане за договором, використане на її потреби.

Вказуючи на зазначені вище підстави скасування судового рішення, відповідачі не надали суду належних та допустимих доказів в розумінні положень ст. 58 ст. 59 ЦПК України на їх підтвердження. Хоча у відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Крім того, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 10 березня 2016 року було задоволено апеляційну скаргу ПАТ «Банк «Таврика» та скасоване заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 листопада 2015 року в частині задоволення позову про визнання заяви ОСОБА_5 про надання згоди на передачу квартири в іпотеку недійсною та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову.

Також апелянтом зазначалось про те, що надані до суду ними докази вказують на вчинення банком крадіжки майна товариства ( позичальника). Подільським РУ ГУ МВС України порушено кримінальне провадження № 0008399 від 19.11.2013 року за фактом шахрайського заволодіння працівниками та керівництвом ПАТ «БАНК «ТАВРИКА» майном, що належить ТОВ «Полібудсервіс плюс», в особливо великих розмірах за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України. У зазначеній кримінальній справі відповідачі визнані потерпілими, як спадкоємці частки ОСОБА_10 в статутному капіталі ТОВ «Полібудсервіс плюс» у розмірі 60%, яких боржник та кредитор, перебуваючи у змові та переслідуючи спільні корисливі мотиви, не допустили до складу учасників товариства.

Крім того не було взято до уваги те, що до своєї смерті ОСОБА_10 було повністю врегульоване питання заборгованості, а саме банк в травні місяці 2010 року планував провести реструктуризацію боргу за договором про надання відновлюваної відкличної кредитної лінії №11-08-KJI.

Вилучене в подальшому банком майно ТОВ «Полібудсервіс плюс» було реалізовано на аукціоні, який відбувався з порушеннями, без конкуренції, ДП «Будівельне Управління» № 143 ПАТ «Трест «Південзахідтрансбуд», власником якого є власник банку.

Колегія суддів вважає, що зазначені вище доводи не можуть бути підставою для скасування рішення суду. Так як факт порушення кримінального провадження за відсутності вироку суду не є підтвердженням обставин про які зазначали відповідачі.

Лише наявність вироку( постанови ) суду є підтвердженням або спростуванням доводів сторін по справі.

Розмір заборгованості, хоча і був визначений банком при зверненні до суду 2013 році до відповідачів з вимогою щодо виконання зобов'язання за договором іпотеки не вказує на нарахування банком штрафних санкцій за невиконання умов договору після смерті іпотекодавця. Сума заборгованості відповідає також розміру заборгованості визначеному у відповідності до рішення Господарського суду м. Києва від 05.02.2014 року у справі № 910/25005/13 ( т. 4 а.с. 47 -49) яке набрало законної сили та є чинним.

Відповідачами протягом всього часу розгляду справи у суді апеляційної інстанції заявлялися клопотання щодо призначення експертного дослідження для визначення розміру заборгованості товариства перед банком у відповідності до умов договору.

Судом такі клопотання задоволені не були з урахуванням того, що Подільським районним судом м. Києва в рамках кримінального провадження вже призначено експертизу, яка триває з витребуванням наявних документів щодо діяльності товариства за аналогічний період часу визначений відповідачами.

За час перебування справи на розгляді як в суді першої так і апеляційної інстанцій, відповідач ОСОБА_5 неодноразово зверталася до суду з вимогою про визнання договору іпотеки недійсним. На час постановлення даного судового рішення відсутні судові рішення, за якими такі вимоги були б задоволені.

Також відповідачами в ході апеляційного розгляду ставилося питання щодо визначення дійсної вартості іпотечного майна.

Відповідно до п. 6.4 договору іпотеки оцінка предмету іпотеки здійснюється суб'єктом оціночної діяльності, визначеним іпотекодержателем (а. с. 44 т. І).

На час підписання договору іпотеки вартість іпотечного майна була визначена сторонами у сумі 939 486, 00 гривень.

Враховуючи, що під час розгляду справи судом першої інстанції питання щодо оцінки іпотечного майна не досліджувалося, то позивачем ( іпотекодаржателем ) до апеляційного суду був наданий звіт про оцінку майна станом на 30.11.2015 року, за яким ринкова вартість іпотечного майна ( квартири) становила - 1 484 506, 34 гривни ( т. 3 а.с. 195).

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з постановленням нового за правилами ст. 309 ЦПК України про задоволення вимог з зазначених вище підстав, шляхом набуття позивачем права власності на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 96.40 кв.м., жилою площею 46, 20 кв. м, яка належить відповідачам по справі в порядку спадкування за законом по 1/8 частини кожному, а відносно ОСОБА_5 також і як Ѕ частини спільної сумісної власності подружжя.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 309, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 3 липня 2015 року скасувати та постановити нове, за яким:

Позовні вимоги ОСОБА_8 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9, третя особа: TOB «Полібудсервіс плюс» про звернення стягнення на предмет іпотеки, задовольнити.

У рахунок погашення заборгованості за договором про надання відновлювальної відкличної кредитної лінії № 11-08-КЛ від 1 лютого 2008 року, яка станом на 09 грудня 2013 року становить 14 594 237,67 (чотирнадцять мільйонів п'ятсот дев'яносто чотири тисячі двісті тридцять сім гривень шістдесят сім копійок) гривень звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 46,20 кв.м., яка належить на праві власності в порядку спадкування за законом:

- ОСОБА_5, (ІНФОРМАЦІЯ_1, яка мешкає за адресою АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) в розмірі 1/5 частини квартири;

- ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_2, який мешкає за адресою АДРЕСА_1, ідентифікаційний № НОМЕР_2) у розмірі 1/8 частини квартири;

- ОСОБА_7 (ІНФОРМАЦІЯ_3, яка мешкає за адресою АДРЕСА_2, ідентифікаційний № НОМЕР_3) у розмірі 1/8 частини квартири;

- ОСОБА_9 (ІНФОРМАЦІЯ_4 проживає за адресою АДРЕСА_3, ідентифікацій № НОМЕР_4) у розмірі 1/8 частини квартири;

після смерті іпотекодавця ОСОБА_10, що помер ІНФОРМАЦІЯ_7, за ціною визначеною на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності - в розмірі 1 454 551,88 гривень (однин мільйон чотириста п'ятдесят чотири тисячі п'ятсот п'ятдесят одна).

шляхом визнання за ОСОБА_8 (ідентифікаційний № НОМЕР_5, зареєстрований за адресою АДРЕСА_4) права власності на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_2.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: