Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
судова палата з розгляду цивільних справ
Суддя 1-ї інстанції Федорець С.В. Суддя доповідач Бондар М.С
Є.у.№ 330/1943/15
24 березня 2016 року Справа № 22ц/778/1589/16
У Х В А Л А

Іменем України

Коллегія судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючий - суддя: Бєлка В.Ю., судді: Бондар М.С., Онищенко Е.А.

секретар - Книш С.В.

при участі: прокурора - адвоката -

____________________________________________________________________________________________

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за

апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 09.02.2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частку житлового будинку посилаючись на те, що під час шлюбу з відповідачем за спільні кошти 22.11.1985 року вони придбали житловий будинок АДРЕСА_1. Після припинення шлюбних стосунків у 2008 році колишній чоловік не визнає її права на зазначене житлове приміщення. Тому просила визнати згадане нерухоме майно спільною власністю подружжя та визнати за нею право власності на 1/2 його частки.

Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 09.02.2016 року позов задоволено. Суд визнав за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку спірного будинку.

У скарзі відповідач покликав апеляційний суд скасувати рішення суду першої інстанції, посилаючись на необґрунтованість його висновків.

Заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палаті з цивільних справ апеляційного суду дійшла до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК суд апеляційної інстанції відхиляє скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального и процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебували у шлюбі з 14.01.1983 року, а спірний житловий будинок АДРЕСА_1 був придбаний сторонами під час шлюбних стосунків 22.11.1985 року (а.с.47,6-б,7).

Шлюб був припинений за рішенням суду від 14.08.2007 року (а.с.68).

Водночас, суд встановив, що будинок, про який йдеться у позовній заяві, був куплений за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу 22.11.1985 року (Дані інвентаризаційної справи а.с.48).

За даними Мелітопольського міжміського бюро технічної інвентаризації право власності на спірний будинок зареєстровано за відповідачем ОСОБА_1 й про що видане реєстраційне свідоцтво (а.с.48).

В такому разі, твердження відповідача про те, що подружжя не є власниками спірного майна не є виправданими.

Відповідно до ст.22 КпШС (який діяв до 1 січня 2004 року та був чинний на час набуття спірного майна) та ст.60 СК майно нажите подружжям за час шлюбу, є їх спільною власністю й вони мають рівні права на те майно, яке нажите ними за час шлюбу.

Отже, кожному із сторін належить по 1/2 частині будинку, а тому суд обґрунтовано визнав за позивачем право власності на зазначену частку.

Апеляційний суд не може прийняти до уваги доводи скарги про неможливість поділу майна, у зв'язку з наявністю перебудов, оскільки у справі не ставилось питання щодо фактичного поділу майна в натурі, а будівництво будинку завершено.

Згідно із ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч.2 ст.72 СК України, до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч.1 ст.261 ЦК).

Як підсумок, при вирішенні питання перебігу строків позовної давності, слід виходити не з часу, коли сторони припинили шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, бо саме по собі припинення шлюбу не є свідченням порушення права власності когось із подружжя.

Суд наголошує, що неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності.

Позивач з моменту придбання будинку і до цього часу зареєстрований та постійно проживає у спірному будинку, користується ним. До часу звернення до суду між подружжям не існували розбіжності щодо прав на спірне майно.

З огляду на викладене, у суду першої інстанції не було підстав для застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Беручи до уваги наведене, районний суд правильно вирішив справу і ухвалив законне рішення, а тому скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.307,308,313,314,315,317 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 09.02.2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала судової колегії може бути оскаржена безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Судді: