Справа № 340/617/14-ц
Провадження № 22-ц/779/662/2016
Головуючий у 1 інстанції Турянський І. Є.
Суддя-доповідач Максюта І.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Максюти І.О.,

суддів: Фединяка В.Д., Ясеновенко Л.В.,

секретаря Петрів Д.Б.,

з участю представників апелянта ОСОБА_2 та ОСОБА_3, позивача та його представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Верховинської центральної районної лікарні, третя особа - виконуючий обов'язки головного лікаря Верховинської центральної районної лікарні ОСОБА_6, про скасування наказів Верховинської центральної районної лікарні від 29.07.2014 року та 01.08.2014 року, поновлення на роботі на посаді завідуючого господарством Верховинської центральної районної лікарні, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою головного лікаря Верховинської центральної районної лікарні ОСОБА_6 на рішення Косівського районного суду від 27 січня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

В серпні 2014 року ОСОБА_5 звернувся з даним позовом, обґрунтувавши позовні вимоги тим, що перебував з відповідачем у трудових відносинах з 01.02.1995 року, працюючи на посаді водія Верховинської ЦРЛ, а з 18.10.1999 року - завідуючого господарством. Наказом №86 від 29.07.2014 року «Про адміністративне стягнення» йому оголошена догана за неналежне зберігання майна, яке призвело до пошкодження на наявної недостачі основних засобів, виявленої в результаті проведеної інвентаризації основних засобів. Цей наказ вважає протиправним, оскільки жодних порушень трудової дисципліни, він не допускав, а притягнення до дисциплінарної відповідальності всупереч ч. 2 ст. 252 КЗпП України відбулось без згоди профспілкового комітету. Вказував, що недостача основних засобів виникла в результаті крадіжки в ніч з 09 на 10 грудня 2013 року, про що працівники Верховинської РВ УМВС відбирали пояснення. Про звільнення з роботи 01.04.2014р. йому стало відомо тільки 04.08.2014 року. Відповідач порушив ст. 47 КЗпП України, оскільки у день звільнення не видав йому копію наказу про звільнення з роботи та не виконав вимоги ст. 149 КЗпП України. Середній заробіток за час вимушеного прогулу відповідно до ст. 235 КЗпП України просив стягнути з дати звільнення по дату ухвалення рішення з розрахунку 78,10 грн. заробітної плати за робочий день. Обґрунтовуючи розмір моральної шкоди, вказував, що незаконні дії відповідача призвели до моральних страждань, втрати душевного спокою, роздратування, внаслідок чого погіршився стан його здоров'я. Просив скасувати накази № 86 від.29.07.2014 р. та № 92 від 01.08.2014 року, поновити його на посаді завідуючого господарством Верховинської центральної районної лікарні з 01.08.2014 року, стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду у розмірі 15 000 гривень.

Рішенням Косівського районного суду від 27 січня 2016 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним наказ Верховинської центральної районної лікарні № 86 від 29 липня 2014 року про застосування адміністративного стягнення у вигляді догани ОСОБА_5, завідуючому господарством Верховинської центральної районної лікарні за неналежне зберігання майна, яке призвело до пошкодження та наявної недостачі основних засобів.

Визнано незаконним наказ Верховинської центральної районної лікарні № 92 від 01 серпня 2014 року про звільнення ОСОБА_5, завідуючого господарством Верховинської центральної районної лікарні та поновлено його на роботі з 01 серпня 2014 року.

Стягнуто з Верховинської центральної районної лікарні на користь ОСОБА_5 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 22 883, 30 грн.

Вирішено питання про судові витрати.

У частині вимог про стягнення моральної шкоди відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, головний лікар Верховинської центральної районної лікарні ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Апелянт не погоджується з мотивацією суду, що наказ про накладення догани не може залишатися в силі, оскільки адмінстрацією Верховинської центральної районної лікарні при його винесенні не було взято до уваги пояснення ОСОБА_5 про вчинення крадіжки та повідомлення в правоохоронні органи. Адміністрацією Верховинської центральної районної лікарні не було з'ясовано обставин написання доповідної записки на ім'я головного лікаря Верховинської центральної районної лікарні від 10 грудня 2013 року про факт викрадення лікарняного інструмента, про що було повідомлено правоохоронні органи, не з'ясовано чи пов'язаний цей факт з нестачею матеріальних цінностей, виявлених у липні 2014 року, а також наявність вини позивача у такій нестачі.

Крім того, апелянт зазначив, що твердження ОСОБА_5 про те, що йому не було запропоновано дати пояснення з приводу недостачі основних засобів та відсутності на робочому місці 31.07.2014 року, а також, що про наказ про звільнення з роботи йому стало відомо тільки 04.08.2014 року спростовується актом про відмову від надання письмового пояснення від 24.07.2014 року (а.с. 49), актом відмови від дачі пояснень з приводу відсутності на робочому місці від 01.08.2014 року (а.с.51), довідкою про результати проведення розслідування по факту відсутності на робочому місці від 01.08.2014 року (а.с.70), наказом №92 від 01.08.2014 року, факт ознайомлення з яким позивач підтвердив особистим підписом (а.с.46). Профспілковий комітет Верховинської центральної районної лікарні 01.08.2014 року після вивчення матеріалів і співбесіди з ОСОБА_5 погодив його звільнення із займаної посади на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України, що стверджується листом голови профкому на адресу виконуючого обов'язки головного лікаря Верховинської центральної районної лікарні від 01.08.2014 року (а.с.78). Зазначене дало підстави зробити висновок про систематичний характер невиконання ОСОБА_5 посадових обов'язків завідуючого господарством Верховинської центральної районної лікарні, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку протягом червня-липня 2014 року, а тому і був виданий наказ про звільнення з роботи на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Просив рішення суду першої інстанції в частині скасування наказів про накладення дисциплінарного стягнення і звільнення з роботи та поновленні на роботі, стягненні грошової суми за час вимушеного прогулу, та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В частині відмови у задоволенні позову рішення суду не оскаржується, тому в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Рішення у даній справи були предметом перегляду апеляційної та касаційної інстанції. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 травня 2015 року рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 26 листопада 2014 року та ухвала апеляційного суду Івано-Франківської області від 13 січня 2015 року скасована, а справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції. (а.с.38-40 т.2).

Вислухавши пояснення представників апелянта, позивача та його представника, суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає її такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

В ч. 1 статті 303 ЦПК України зазначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції дійшов висновку про визнання незаконними наказів адміністрації, виходячи з положень п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, встановивши, що при винесенні наказу «Про адміністративне стягнення» щодо ОСОБА_5 від 29.07.2014р. адміністрацією Верховинської ЦРЛ не було взято до уваги пояснення ОСОБА_5 про вчинення крадіжки та повідомлення в правоохоронні органи, не було з'ясовано написання доповідної записки на ім'я головного лікаря Верховинської ЦРЛ від 10 грудня 2013 року про факт викрадення лікарняного інструменту, про що було повідомлено правоохоронні органи, чи пов'язаний цей факт з нестачею матеріальних цінностей, виявлених у липні 2014 року, а також наявність вини позивача у такій нестачі. При винесенні наказу про звільнення позивача з роботи не було з'ясовано причини відсутності позивача на робочому місці, чи є вони поважними, не перевірено доводів про перебування позивача у Верховинському РВ УМВС з приводу крадіжки, яка мала місце 10 грудня 2013 року, та чи пов'язано це з його відсутністю на робочому місці більше трьох годин 31 липня 2014 року.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Статтею 147 Кодексу законів про працю України передбачено застосування стягнення за порушення трудової дисципліни у вигляді догани.

Строк та порядок застосування дисциплінарних стягнень регламентовано статтями 148 та 149 КЗпП України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: 3) систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Виходячи зі змісту даної норми для звільнення працівника за систематичне порушення трудової дисципліни необхідно, щоб він вчинив конкретний дисциплінарний проступок, тобто допустив невиконання чи неналежне виконання трудових обов'язків, щоб це невиконання чи неналежне виконання трудових обов'язків було протиправним та винним і носило систематичний характер, а за попередні порушення трудової дисципліни (одне чи декілька) до працівника застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення з додержанням порядку їх застосування, але вони не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.

В силу ч. 1 статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених, у тому числі, пунктом 3 статті 40 Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

У пунктах 22 і 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду трудових спорів» роз'яснено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору, у тому числі за пунктом 3 ст. 40 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. За передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст.151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року.

Крім того, слід зазначити, що звільнення за пунктом 3 статті 40 КЗпП допускається лише за наявності вини працівника. Принцип вини прямо закріплений у пункті 24 Типових правил внутрішнього трудового розпорядку. Цей принцип поширюється і на звільнення як один із видів дисциплінарного стягнення (стаття 147 КЗпП). Звільнення також допускається за систематичне невиконання трудових обов'язків без поважних причин (пункт 3 статті 40 КЗпП).

Судом встановлено, що ОСОБА_5 з 01.02.1995 року працював на посаді водія у Верховинській ЦРЛ, а з 18.10.1999 року - на посаді завідуючого господарством Верховинської ЦРЛ, а 01.08.2014 року був звільнений з посади за ст. 40 п. 3 КЗпП України на підставі наказу № 92 від 01.08.2014 року, що підтверджується записами у трудовій книжці позивача (т. 1 а.с. 4).

01 січня 2001 року позивач уклав з відповідачем договір про матеріальну відповідальність (а.с.71 т. 1), відповідно до положень п. 3 якого у випадку, якщо проведеною інвентаризацією або ревізією буде виявлено недостачу товарно-матеріальних цінностей, переданих йому під звіт, ОСОБА_5 зобов'язаний виплатити повну вартість недостаючих товарно-матеріальних цінностей. Пунктом 6 вказаного договору передбачено, що ОСОБА_5 зобов'язується створити нормальні умови зберігання товару.

Наказами головного лікаря Верховинської ЦРЛ від 15.11.2010 р. № 114, 28.02.2011 року № 44, від 16.05.2012р. № 82 та від 16 травня 2013 року № 83 ОСОБА_5 був призначений відповідальним за пожежну безпеку лікарні та прилеглої території, систем вентиляції та опалення лікарні. (а.с.40, 41, 42, 48 т.1).

Посадова інструкція завгоспа Верховинської центральної лікарні ОСОБА_5 №138 затверджена 05.06.2012 року з Додатком № 1 про його обов'язки як відповідального за пожежну безпеку в Верховинській ЦРЛ, з якою він ознайомлений (а.с.72-75 т.1). Згідно цієї інструкції робочим місцем завгоспа є робочий кабінет, територія Верховинської ЦРЛ та територія ЛПЗ району. До завдань і обов'язків ОСОБА_5 як завгоспа Верховинської ЦРЛ входило, зокрема, проводити нагляд за матеріально-технічним станом офісних і виробничих приміщень (п. 2.7 Посадової інструкції), координація роботи по усуненню поточних поломок, недоліків, які перешкоджають роботі ЦРЛ (п.2.8 Інструкції), розробка і реалізація способів зручної експлуатації території підприємства (складських, виробничих, прилеглих територій) (п.2.9. Інструкції).

Із протоколу наради у головного лікаря з господарською службою № 102 від 04.06.2014 року, на якій був присутній ОСОБА_5, встановлено, що позивачу вказувалося на необхідність проведення прибирання котельні від непотребу згідно протипожежних та санітарних норм та підготовку котельні до ремонту котлів, впорядкування зберігання майна належним чином, зокрема, котла, який знаходиться на вулиці (а.с. 89-91 т.1).

Наказом № 84 від 24.07.2014 року (а.с.43 т.1) була створена інвентаризаційна комісія, завданням якої було проведення інвентаризації матеріальних цінностей, закріплених за ОСОБА_5 станом на 24.07.2014р.

Інвентаризаційний опис основних засобів від 24.07.2014р. та порівняльна відомість результатів інвентаризації основних засобів від 24 липня 2014р. свідчить про те, що встановлена недостача лобзика «Інтерскол», вартістю 320,00 грн., дрилі «Інтерскол», вартістю 346, 50 грн., ел. заточки ланцюгів, вартістю 360,00 грн., набору відкруток, вартістю 20,00 грн., тонометра, вартістю 80,00 грн. та шрубокрута, вартістю 350, 00 грн., а всього на суму 1 476, 50 грн. результатами порівняння ОСОБА_5 погодився, про що свідчить його підпис (а.с.54-57, 61-64 т.1).

Із висновку комісії за результатами інвентаризації від 24.07.2014 року встановлено, що у результаті проведення інвентаризації фактичної наявності основних засобів, які знаходяться на відповідальному зберіганні завідувача господарством ОСОБА_5 було виявлено недостачу матеріалів на суму 1 476, 50 грн., а також виявлено неналежне зберігання майна та недбале ставлення до матеріальних цінностей Верховинської ЦРЛ, які передані та закріплені за завгоспом ОСОБА_5 Складські приміщення знаходяться в занедбаному та захаращеному стані, приміщення котельні захаращене, що ускладнює прохід та суперечить вимогам протипожежної безпеки, установка резервного джерела електропостачання на котельню розкурочена, що суперечить технічним умовам та правилам експлуатації даного обладнання. Котел водогрійний КРГ-200 інвентаризаційний № 10480698 зберігається неналежно, а саме під стріхою моргу, де піддається впливу вологи, що може привести до руйнації котла. Підпорядковані йому приміщення захаращені різним непотребом, що провокує пожежонебезпечну ситуацію та суперечить санітарним нормам. Зберігання майна не відповідає жодним нормам для зберігання матеріальних цінностей (а.с.53 т. 1).

Із акту про відмову надання письмового пояснення ОСОБА_5 з приводу встановлення факту неналежного зберігання майна, внаслідок якого допущено недостачу від 24.07.2014 року встановлено, що завгоспу Верховинського ЦРЛ в приміщенні адміністративного корпусу 24.07.2014р. було запропоновано надати письмове пояснення з приводу неналежного зберігання майна, яке призвело до пошкодження та виявленої недостачі. Надати таке письмове пояснення ОСОБА_5 в категоричній формі відмовився, усно повідомивши, що письмових пояснень надавати не буде, а про нестачу відомо міліції. (а.с.49 т.1).

Із повідомлення начальника Верховинського МВ УМВС України в Івано-Франківській області встановлено, що 10.12.2013р. до Верховинського РВ УМВС надійшло повідомлення по телефону від інженера Верховинської ЦРЛ про те, що у підсобному приміщенні Верховинської ЦРЛ розбите скло у віконній рамі. Дане повідомлення зареєстровано за № 780 від 10.12.2013 року. Під час виїзду слідчо-оперативної групи Верховинського РВ УМВС на місце події було виявлено, що у віконній рамі підсобного приміщення Верховинської ЦРЛ розбито частину скла. Згідно довідки Верховинської ЦРЛ від 13.12.2013 року № 947/01-05, вартість пошкодженого скла у віконній рамі становить 50 гривень. Проведеною перевіркою в даній події ознак будь-якого адміністративного чи кримінального правопорушення не зафіксовано. (а.с.160 т.1). Крім того, Верховинським МВ УМВС суду надана копія матеріалу № А-8 про результати розгляду повідомлення по телефону ОСОБА_7, за яким складено висновок від 25.12.2013р. про відсутність однак будь-якого кримінального чи адміністративного правопорушення. Із висновку вбачається, що надійшло повідомлення по телефону від інженера Верховинської ЦРЛ ОСОБА_7 про те, що 10.12.2013р. він виявив пошкоджене вікно в підсобному приміщенні Верховинської ЦРЛ. Перевіркою встановлено, що 10.12.2013 року столяр Верховинської ЦРЛ ОСОБА_8 о 9-00 год. виявив розбите вікно в підсобному приміщенні, викрадення матеріальних цінностей не виявлено. У матеріалах, крім пояснень ОСОБА_8, також наявні пояснення ОСОБА_5, надані начальнику СКР Верховинського РВ УМВС ОСОБА_9, відповідно до яких у приміщенні майстерні Верховинської ЦРЛ 10.12.2013р. невідомими особами було розбите вікно, вартість якого становить 50 гривень. Відомостей про викрадення будь-якого майна у поясненнях ОСОБА_5 не міститься. Також у матеріалах наявна довідка, підписана головним лікарем Верховинської ЦРЛ ОСОБА_10, про те, що в ніч з 09 на 10.12.2013р. в приміщенні майстерні невідомими особами розбито одну віконну раму. Вартість пошкодженого становить 50 грн. (а.с. 127-135 т.2).

Позивачем по справі суду надана копія доповідної записки від 10.12.2013р., відповідно до якої він доповів головному лікарю Верховинської ЦРЛ про крадіжку інструменту, який знаходився у вагончику біля рай лікарні, рахувався за столяром і яким той користувався, а саме: лобзика, вартістю 320 грн., шрубокрута, вартістю 350 грн., набору свердлів, вартістю 29 грн., дрилі, вартістю 346,50 грн. та ін.. (а.с.11). При цьому зазначено, що доповідна написана ним разом зі столяром у двох примірниках головному лікарю о 9.30 годині 10.12.2013р., підписана ними обома.

Про обставини подання цієї доповідної записки у судовому засіданні надав показання свідок ОСОБА_10, згідно яких встановлено, що позивач дійсно доповідав йому про крадіжку інструмента і з цього приводу викликалися працівники міліції.

З наказу Верховинської ЦРЛ від 29.07.2014 року «Про адміністративне стягнення» вбачається, що ОСОБА_5 було оголошено догану за неналежне зберігання майна, яке призвело до пошкодження та наявної недостачі основних засобів. (т. 1 а.с. 5).

Із акту від 29.07.2014р. про відмову працівника від підпису про ознайомлення з наказом «Про адміністративне стягнення» та заяви, поданої ОСОБА_5 головному лікарю Верховинської ЦРЛ 29.07.2014р., встановлено, що він відмовився від ознайомлення та підпису про ознайомлення з наказом № 86 «Про адміністративне стягнення», який йому був наданий для ознайомлення. (а.с.50, 79 т.1).

Із доповідної записки інженера ОСОБА_11, поданої виконуючому обов'язки головного лікаря Верховинської ЦРА 31.07.2014р., виходить, що ним не були виконані необхідні електрозварювальні роботи в підвальному приміщенні, оскільки о 14.00 год. 31.07.2014р. завгосп, у якого знаходився електрозварювальний апарат, був відсутній, та на телефонні дзвінки не відповідав (а.с.69 т.1).

Наказом виконуючого обов'язки головного лікаря Верховинської ЦРЛ від 31.07.2014 року № 89 у зв'язку з фактом відсутності на робочому місці в денний час о 14.10 год. завгоспа Верховинської ЦРЛ ОСОБА_5, призначена комісія для з'ясування причин його відсутності, в обов'язки якої входило негайне проведення службового розслідування із відібранням письмового пояснення ОСОБА_5 (а.с.45 т.1).

Із довідки про результати проведення розслідування по факту відсутності на робочому місці завідуючого господарством ОСОБА_5 від 01.08.2014 року встановлено, що у зв'язку із пояснювальною запискою інженера ОСОБА_11 стало відомо про відсутність ОСОБА_5 на робочому місці з 14.00 год. Проведена перевірка за місцем роботи та по території Верховинської ЦРЛ і розмова з керівниками відділів, в ході чого з'ясувалося, що ОСОБА_5 відсутній на території Верховинської ЦРЛ. Поява його на робочому місці комісією була зафіксована 01.08.2014р. Від надання письмових пояснень ОСОБА_5 відмовився. При цьому комісія дійшла висновку, що позивач був відсутній 31.07.2014 року на робочому місці з 14.00 год. до 17.12 год. без поважних причин. (а.с.70 т.1).

Правилами внутрішнього трудового розпорядку Верховинської ЦРЛ встановлено, що лікарня працює по 5-ти денному робочому тижню двома вихідними днями - субота і неділя. Для категорії працівників, до якої відноситься позивач, встановлений 40-годинний робочий тиждень. Робочий день ЦРЛ починається о 9.00 год. Перерва на обід для адміністративно-господарського персоналу встановлюється з 13 до 14 год. Закінчення роботи о 18-12 годині (а.с.83-87 т.1).

31.07.2014р. адміністрація Верховинської ЦРЛ вернулася до первинної профспілкової організації за отриманням згоди на звільнення позивача з роботи через відсутність на робочому місці на протязі 3 год., попереднє адміністративне стягнення, систематичне невиконання своїх функціональних обов'язків та усних і письмових доручень керівника установи. (а.с.77 т.1).

Із відповіді, наданої первинною профспілковою організацією адміністрації, вбачається, що 01.08.2014р. на засіданні профкому після вивчення матеріалів і співбесіди з ОСОБА_5, погоджено звільнення із займаної посади на підставі ст. 40 п. 3 КЗпП України. (а.с.78 т.1).

Актом від 01.08.2014р. про відмову від дачі пояснення відсутності працівника на робочому місці зафіксовано, що ОСОБА_5 було запропоновано надати письмові пояснення з приводу відсутності його на робочому місці 31.07.2014р. 14.00 год. до 17.12 год., однак він відмовився (а.с.51 т.1).

Наказом виконуючого обов'язки головного лікаря Верховинської ЦРЛ ОСОБА_6 № 92 від 01.08.2014 рок ОСОБА_5 звільнено з посади завідуючого господарством Верховинської ЦРЛ за систематичне неналежне виконання службових обов'язків на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України 01.08.2014р. Бухгалтерії надана вказівка провести з ОСОБА_5 повний фінансовий розрахунок за невикористані дні щорічних відпусток та здійснити передачу наявних матеріальних цінностей та майна від ОСОБА_5 зі складенням акту. З даним наказом ОСОБА_5 ознайомлений, про що свідчить його підпис, і будь-яких зауважень не мав. (т.1 а.с. 12, 46).

01.08.2014р. наказом № 93 створена комісія з передачі матеріальних цінностей та майна (а.с.47 т.3), проведена інвентаризація фактичної наявності основних засобів, які знаходилися на відповідальному зберіганні завгоспа ОСОБА_5, в ході якої було встановлено недостачу в сумі 1 190, 50 гривень, приводу чого ОСОБА_5 відмовився надавати пояснення. (а.с.52 т.1).

Оцінивши усі докази в сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції вірно визнано незаконним наказ Верховинської центральної районної лікарні № 86 від 29 липня 2014 року про застосування адміністративного стягнення у вигляді догани ОСОБА_5, завідуючому господарством Верховинської центральної районної лікарні за неналежне зберігання майна, яке призвело до пошкодження та наявної недостачі основних засобів, оскільки факту неналежного зберігання майна, яке призвело до пошкодження цього майна не встановлено, а неналежне зберігання майна, яке призвело до наявної недостачі основних засобів, виникло не з вини ОСОБА_5 Так, адміністрацією при накладенні дисциплінарного стягнення на ОСОБА_5 дійсно не було взято до уваги пояснення ОСОБА_5 про вчинення крадіжки. Не можна вважати, що таких пояснень ОСОБА_5 адміністрації не надавав, оскільки такі відомості містяться у акті, складеному адміністрацією 24.07.2014р., відповідно до якого усні пояснення про факт кримінального або адміністративного правопорушення, розслідування якого відноситься до компетенції органів внутрішніх справ, позивач надавав.

У суді позивач пояснював, що про факт крадіжки інструмента він повідомляв головного лікаря ОСОБА_10, написавши разом зі столяром доповідну записку, однак працівник міліції пояснив, що для порушення кримінальної справи не вистачає суми шкоди, тому головний лікар прийняв рішення не подавати повідомлення у міліцію про крадіжку.

Крім того, виходячи із показань свідка ОСОБА_10, який на момент крадіжки займав посаду головного лікаря лікарні встановлено, що адміністрації лікарні відомо було про недостачу матеріальних цінностей з 10.12.2013р., однак адміністрація на той час не скористалася своїми повноваженнями щодо притягнення ОСОБА_5 до дисциплінарної відповідальності, а на час застосування до нього дисциплінарного стягнення (29.07.2014р.) минув строк, передбачений ст. 148 КЗпП України, у межах якого дисциплінарне стягнення може бути накладено.

Доводи апелянта про те, що проступок був виявлений безпосередньо після складення інвентаризаційного опису від 24.07.2014р. не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються показаннями свідка ОСОБА_10, який не заперечував у судовому засіданні факт крадіжки інструменту, належного лікарні.

Посилання апелянта на те, що доповідна записка ОСОБА_5 не була зареєстрована не заслуговують на увагу, оскільки він здійснив усі залежні від нього дії, направлені на повідомлення адміністрації щодо факту викрадення інструмента, а здійснення реєстрації цієї доповідної записки у його компетенцію не входило.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутні будь-які докази вини позивача у нестачі матеріальних цінностей, а саме: лобзика «Інтерскол», вартістю 320,00 грн., дрилі «Інтерскол», вартістю 346, 50 грн., набору відкруток, вартістю 20,00 грн. та шрубокрута, вартістю 350, 00 грн. Щодо електрозаточки ланцюгів, вартістю 360 грн., сторони пояснили, що її позивач пред'явив інвентаризаційній комісії пізніше.

Що ж стосується відсутності позивача на роботі з 14.00 години до 17.12.год. 31.07.2014р., то, виходячи з Правил внутрішнього трудового розпорядку Верховинської ЦРЛ, перерва на обід для адміністративно-господарського персоналу встановлюється з 13 до 14 год. Закінчення роботи о 18-12 годині. День тижня 31 липня 2014 року був четвер, тобто лікарня працювала до 18-12 год.

У судовому засіданні представник відповідача пояснила, що 31.07.2014р. була п'ятниця, тому лікарня працювала до 17-12 год. через скорочення останнього дня тижня на одну годину. Тому акт про відсутність ОСОБА_5 був складений за станом на 17-12 год. Поява його на роботі зафіксована у понеділок.

Ці пояснення судом не беруться до уваги, оскільки суперечать календарним відомостям.

Крім того, позивач у судовому засіданні надавав пояснення, що він з'явився на роботі приблизно о 17 год. 31.07.2014р., на порозі лікарні зустрів ОСОБА_11, що не спростовано відповідачем у судовому засіданні. Відсутність його була пов'язана із з'ясуванням у органі внутрішніх справ питань, які стосувалися викрадення інструмента з лікарні, що спричинило недостачу. Про те, що він тимчасово буде відсутнім на роботі з метою з'ясування обставин крадіжки (піде у міліцію) він повідомив головного лікаря ОСОБА_6, який не заперечував проти цього. Підтвердити документально те, що він знаходився саме у міліції 31.07.2014р. і який час не має можливості, оскільки його особа черговому була відома і той його не реєстрував у журналі відвідувачів.

Отже, з наведеного виходить, що адміністрацією зафіксований факт відсутності позивача до 17.12 год., тобто за годину до закінчення робочого часу, тому доводи апелянта про прибуття позивача на місце роботи лише наступного дня, тобто 01.08.2014р. не приймаються судом.

Із матеріалів справи, що адміністрація до первинної профспілкової організації звернулася за згодою на звільнення позивача 31.07.2014р., зазначивши у листі про те, що матеріали додаються.

Із протоколу засідання профспілкового комітету від 01.08.2014р., який надав згоду на звільнення позивача, вбачається, що члени профспілкового комітету ознайомлені були з актом про відсутність ОСОБА_5 на робочому місці більше 3-х годин 31.07.2014р.

Такий акт суду відповідачем не наданий, а апелянт обґрунтовує свою позицію довідкою про результати проведення розслідування по факту відсутності на робочому місці завідуючого господарством ОСОБА_5, яка датована 01.08.2014 року і підписана членами комісії. (а.с.70 т.1).

Враховуючи фактичні обставини справи, з якими пов'язувалося звільнення, усі докази в сукупності, причини відсутності позивача на робочому місці більше трьох годин 31.07.2014р., колегія суддів дійшла висновку, що наявні у матеріалах справи докази об'єктивно не підтверджують факт вчинення ОСОБА_5 проступку 31.07.2014р., який полягав у відсутності його на робочому місці без поважних причин, що є визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи.

Отже, суд першої інстанції по суті ухвалив правильне рішення про поновлення позивача на роботі.

Суд неправильно визначив середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача, не врахувавши, що пунктом 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок), передбачено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати та середньої місячної заробітної плати, здійснюється відповідно до п. 8 Порядку.

При визначенні розміру середнього заробітку, який підлягає стягненню відповідно до ст. 117 КЗпП України, суд керується абз. 1 п. 8 Порядку, відповідно до якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а в випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Так, позивач відпрацював повні два останні місяці, які передували звільненню - червень і липень 2014р., тобто 44 робочих дні. Його середньоденний заробіток дорівнював 74,55 гривень (1640х2:44). З 02 серпня 2014р. по 27 січня 2016р., відповідно до норм тривалості робочого часу було 354 робочих дні, тобто його середній заробіток за час вимушеного прогулу повинен дорівнювати 26 390,7 гривень. Оскільки в цій частині рішення суду позивачем не оскаржується, тому воно не переглядається апеляційним судом в частині розміру середнього заробітку.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу головного лікаря Верховинської центральної районної лікарні ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Косівського районного суду від 27 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: І.О. Максюта

В.Д. Фединяк

Л.В. Ясеновенко