УХВАЛА

14.03.2016 року Провадження №6/425/32/16

Справа №425/855/16-ц

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської області, у складі головуючого судді Коваленка Д.С., секретар Кравченко Л.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні залу судових засідань Рубіжанського міського суду Луганської області, подання головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Рубіжанського міського управління юстиції ОСОБА_1 про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, без вилучення паспортного документа,

в с т а н о в и в:

Головний державний виконавець відділу державної виконавчої служби Рубіжанського міського управління юстиції ОСОБА_1, 09 березня 2016 року звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області із поданням, яким просив тимчасово обмежити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у праві виїзду за межі України, без вилучення паспортного документа шляхом заборони перетинати кордон України до виконання зобовязань, покладених на неї рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області.

До початку проведення судового засідання, державний виконавець подала заяву, якою просила розглянути подання без участі представника відділу.

Зважаючи на це, в силу положень частини 2 статті 197 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, а подання розглядалось на підставі поданих державним виконавцем документів.

З огляду на зміст подання державного виконавця, на його думку, воно підлягає задоволенню у звязку з тим, що ним вжито усіх заходів з примусового виконання рішення суду, але воно залишається не виконаним через те, що боржник свідомо ухиляється від його виконання.

На основі всебічного, повного, обєктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, суд встановив наступні обставини та відповідно до них застосував такі норми матеріального і процесуального права:

Рубіжанським міським судом Луганської області, на виконання прийнятого ним рішення від 13 листопада 2014 року та рішення Апеляційного суду Луганської області від 02 квітня 2014 року (справа №1224/951/12) було видано виконавчий лист № 1224/951/12 про стягнення з ОСОБА_2 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь ОСОБА_3 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3) в рахунок відшкодування моральної шкоди 2000 гривень; стягнення з ОСОБА_2 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь ОСОБА_3 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3) судових витрат у розмірі 575 гривень 97 копійок; стягнення з ОСОБА_2 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь ОСОБА_3 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4, АДРЕСА_1) в рахунок сплати судового збору 243 гривень 40 копійок (а.с.5,43-50,51-56).

На підставі вказаного виконавчого листа, головним державним виконавцем ВДВС Рубіжанського міського управління юстиції ОСОБА_4, постановою від 08 грудня 2014 року, було відкрито виконавче провадження № 45748819. Копію вказаної постанови, виконавець надіслав на зареєстровану, у встановленому законом порядку адресу боржника, що була вказана у виконавчому листі, із рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.1-4,6,14,16).

Суд погоджується з думкою державного виконавця, що у цьому разі, в силу положень частини 1 статті 31 Закону України "Про виконавче провадження", боржник вважається повідомленим про відкриття провадження.

Вісімнадцятого лютого 2015 року Рубіжанським міським судом Луганської області було видано інший виконавчий лист у справі № 425/2900/14-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 безпідставно набутих грошових коштів в сумі 12779 гривень 03 копійки та судовий збір в сумі 243 гривні 60 копійок (а.с.1-4,7).

На підставі вказаного виконавчого листа, постановою старшого державного виконавця ВДВС Рубіжанського міського управління юстиції ОСОБА_6 від 28 квітня 2015 року відкрито виконавче провадження № 47403862. Копію вказаної постанови, виконавець надіслав на зареєстровану, у встановленому законом порядку адресу боржника, що була вказана у виконавчому листі, однак без рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.8,16,19,57).

Тому тут, в силу положень частини 1 статті 31 Закону України "Про виконавче провадження", суд не може погодитись з думкою державного виконавця про те, що боржник вважається повідомленим про відкриття провадження з виконання описаного виконавчого листа, оскільки доказів надсилання постанови про відкриття провадження саме з рекомендованим повідомленням про вручення виконавець не надав. Як доказ отримання боржником постанови, суд не може взяти наданий виконавцем письмовий документ (а.с.19), оскільки достовірність вказаних у ньому відомостей спростовується іншим доказом (а.с.57).

Шостого травня 2015 року постановою державного виконавця було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику та оголошено заборону на його відчуження в рамках виконавчого провадження №47403862 (а.с.9).

А 06 травня 2015 року, вказані два виконавчі провадження були об`єднані в одне (а.с.18).

У період з 12 травня 2015 року до 01 березня 2016 року, пошуки фактичного місця проживання боржника результатів не дали (а.с.10,11,13,22,23,27).

Згідно відповідей Пенсійного фонду України, Державної податкової служби України та Регіонального сервісного центру МВС в Луганській області, боржниця в трудових відносинах не перебуває, пенсію не отримує, рахунків та транспортних засобів не зареєстровано (а.с. 15,25,26).

За даними Управління Держаної міграційної служби України в Луганській області ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 16).

Але згідно інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна в порядку доступу державних виконавців та наданих відомостей Комунальним підприємством «БТІ» за боржником нерухоме майно на праві власності або іншому речовому праві, не зареєстровано (а.с.12,21,24).

Однак, з огляду на відповідь Державної прикордонної служби України, є відомості щодо систематичного перетинання державного кордону ОСОБА_2, останнього разу 07 березня 2015 року виїзд через пункт пропуску Просяне (а.с.17).

Вважаючи, що є підстави для тимчасового обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу, державний виконавець звернувся до суду (а.с.1-4,34-37).

Із встановлених обставин вбачається, що у звязку з невиконанням ОСОБА_2, як боржником, зобовязань покладених на неї судовими рішеннями, державний виконавець вважає, що є всі підстави обмежити її право у свободі пересування, шляхом обмеження у праві виїзду з України.

Відповідно до положень частини першої статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до статті 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який було ратифіковано Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб, і які передбачені законом.

Отже, право на свободу пересування не є абсолютним та у випадках, які передбачені законом і з метою захисту прав інших осіб, таке право може бути обмежене.

В Україні, законом який визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України є Закон України Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України від 21 січня 1994 року №3857-XII, статтею 6 якого визначені підстави за наявності яких громадянинові, який має паспорт може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон.

Однією з таких підстав, виходячи з пункту 5 частини 1 вказаної статті, є ухилення громадянина України від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань за таким рішенням.

Право державного виконавця на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника громадянина України у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, саме за наявності такої підстави, встановлено пунктом вісімнадцятим частини третьої статті 11 Закону України Про виконавче провадження від 21 квітня 1999 року №606-XIV, а також підпунктом 11.1. Розділу XI Інструкції з організації примусового виконання рішення, яка затверджена Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року за №512/5.

Відповідно до положень частини 1 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків звільнення від доказування.

Зважаючи на це, саме державний виконавець, який звертається із поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон України повинен довести: факт не виконання боржником зобовязання, покладеного на нього судовим рішенням; факт ухилення боржника від виконання такого зобовязання; факт того, що обмеження права на свободу пересування боржника необхідно для захисту прав інших осіб.

Оцінюючи доводи державного виконавця, що викладені ним у поданні, у сукупності із наданими ним доказами суд вважає, що виконавець зміг довести наступні факти:

- рішеннями Рубіжанського міського суду Луганської області від 20 січня 2014 року та Апеляційного суду Луганської області від 02 квітня 2014 року, на ОСОБА_2, фактично, було покладено зобов`язання сплатити на користь ОСОБА_3 заборгованість у сумі 2819 гривень 37 копійок, з яких: 2000 гривень - на відшкодування моральної шкоди, 575 гривень 97 копійок - судові витрати, 243 гривні 40 копійок - судовий збір.

- вказані зобов`язання не є виконаними станом на дату розгляду подання;

- ОСОБА_2, як боржник, ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї названими судовими рішеннями;

- обмеження її права на свободу пересування є необхідним для захисту права ОСОБА_3, як кредитора.

Суд не має обґрунтованих сумнівів у тому, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання зобов`язань покладених на неї судовими рішеннями, оскільки будучи належним чином повідомленою про відкриття виконавчого провадження та неодноразові виклики державного виконавця з`явитись до відділу, вона жодного разу не вчинила будь-яких активних дій, спрямованих на виконання своїх зобов`язань, покладених на неї судовими рішеннями.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що подання головного державного виконавця Дмитра Володимировича про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за кордон України, без вилучення паспортного документа, слід задовольнити. Але частково.

Суд вважає, що виконавець зміг довести ухилення боржника від виконання зобов`язань тільки за судовими рішеннями Рубіжанського міського суду Луганської області від 20 січня 2014 року та Апеляційного суду Луганської області від 02 квітня 2014 року.

Констатувати ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього іншими рішеннями Рубіжанського міського суду Луганської області, неможна, оскільки державний виконавець їх навіть не ідентифікував, і доказів обізнаності з цими рішеннями боржника та фактом відкриття виконавчого провадження, суду не подав.

Тому, керуючись статтями 15,18,57,158-196,208-210,212,223,377? Цивільного процесуального кодексу України, суд

п о с т а н о в и в:

Подання головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Рубіжанського міського управління юстиції ОСОБА_1 про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, без вилучення паспортного документа, задовольнити частково.

Тимчасово обмежити громадянина України ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_6, ідентифікаційний номер: 3) у праві виїзду за кордон України, шляхом заборони їй виїзду за кордон України, до моменту виконання: рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 20 січня 2014 року (справа №1224/951/12) про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_7) 2000 (дві тисячі) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, 575 (пятсот сімдесят пять) гривень 97 (девяносто сім) копійок судові витрати; та рішення Апеляційного суду Луганської області від 02 квітня 2014 року (справа №1224/951/12) про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_7) 243 (дві сорок три) гривні 40 (сорок) копійок в рахунок сплати судового збору.

У задоволенні клопотання, в решті вимог відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Луганської області через Рубіжанський міський суд Луганської області протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Д.С. Коваленко