"09" лютого 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді Ластовки Н.Д.,
при секретарі Фузік Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину,
ОСОБА_1, звертаючись з позовом до суду, просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошові сумі у розмірі 2500,00 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позов обґрунтовано тим, що 27 жовтня 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім»ї, актовий запис № 3820. Від даного шлюбу у подружжя народився син: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який знаходиться на утриманні позивачки, відповідач в добровільному порядку не надає матеріальну допомогу дитині, участі у її вихованні не приймає. На момент подання позову до суду, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, навчається у Навчальному закладі освіти «Гімназія «Столиця». Вартість навчання та харчування в гімназії на місяць складає приблизно 5000,00 грн. На даний час позивач та відповідач проживають окремо, добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач не надає, що змусило позивача звернутися до суду.
Позивач ОСОБА_1 та її уповноважений представник в судове засідання не з'явились, однак надали до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять провести розгляд справи за їх відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечують.
Відповідач до суду двічі не з'явився, про день та час розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини своєї неявки суд не повідомив.
На підставі ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин, враховуючи думку позивача та її уповноваженого представника, які подали заяву про розгляд справи в заочному провадженні, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність учасників судового процесу на підставі наявних у справі доказів.
Суд, з'ясувавши обставини справи, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно положень ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.
Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Судом встановлено, що 27 жовтня 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім»ї, актовий запис № 3820. (а.с. 4 - копія свідоцтва про шлюб).
Від даного шлюбу у подружжя народився син: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.(а.с. 5 - копія свідоцтва про народження).
Судом встановлено, що малолітня дитина сторін проживає разом із своєю матір'ю - позивачем по справі, відповідач з ними не проживає.
Як вбачається з позовних вимог позивача, остання просить стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2500,00 грн
Згідно ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.
Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини, дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.
Виходячи з положень ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., передбачено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Це положення відбите і в національному законодавстві.
Так, відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов'язані неухильно дотримуватися свого обов'язку щодо утримання та виховання дитини. Відповідно, невиконання зазначеного обов'язку тягне за собою встановлену законом відповідальність.
Відповідно до ст.181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Згідно ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Згідно з частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини, 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, 4) інші обставини, що мають істотне значення, і розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.
Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач відповідно до ст. 60 ЦПК України не надав доказів про спростування заявлених позовних вимог, а норми закону передбачають обов'язковість батьків утримувати своїх малолітніх та неповнолітніх дітей, малолітня дитина сторін, проживає разом зі своєю матір'ю, позивачем по справі, перебуває на її утриманні, відповідач не приймає участі в матеріальному забезпеченні дитини, відтак, враховуючи, що відповідач є особою працездатного віку, від виконання своїх батьківських обов'язків ухиляється, суд дійшов висновку, що за обставин, які склалися, позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а саме, виходячи з позовних вимог позивача розмір аліментів визначається судом у твердій грошові сумі в розмірі 2500,00 грн. на дитину щомісячно і до досягнення нею повноліття.
Згідно ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.
Виходячи з вказаної норми, суд вважає за необхідне присудити стягнення аліментів від дня пред'явлення позову до суду, а саме з 17.12.2015 року.
В силу ст. 367 ЦПК України рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти за один місяць в розмірі 2500,00 грн. негайно.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь держави підлягають стягненню витрати по справі в розмірі 551 грн. 20 коп., понесені судом по предмету спору про стягнення аліментів, оскільки позивачка при подачі позову до суду по закону була звільнена від сплати судового збору.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 180-183, 191 СК України, ст.ст. 1, 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 169, 179, 209, 212, 214, 215, 218,223, 224-226, 292, 294, 367 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину задовольнити.
Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте Дніпровським районним судом м. Києва за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.