Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/24/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Ковальчук С. Я.
Доповідач Єгорова С. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

17.03.2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Єгорової С.М.,

суддів: Дьомич Л.М., Фомічова С.Є.

із секретарем Яковлєвою Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 04 червня 2015 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди у зв'язку з спричиненням тілесних ушкоджень внаслідок ДТП.

Посилалась на те, що 01 травня 2014 року року біля 19:00 годин в с.Тополі Гайворонського району Кіровоградської області поблизу домоволодіння № 4 по вулиці Комуністичній ОСОБА_3, керуючи автомобілем ВАЗ 2111, здійснив наїзд на мопед "Хонда-такт", яким керувала позивач. В результаті ДТП вона отримала тілесні ушкодження, тривалий час лікувалась, в тому числі в умовах стаціонару. Внаслідок цього їй заподіяно матеріальну та моральну шкоду.

Просила суд стягнути у відшкодування матеріальної шкоди: витрати на ліки та обстеження - 4 880 грн., витрати на придбання бензину для поїздок у лікарню, в м. Умань та м. Кіровоград на обстеження та консультації - 2486,90 грн., вартість мопеду "Хонда-такт" - 10 000 грн., всього 17366,90 грн., а також у відшкодування моральної шкоди - 10 000 грн. моральної шкоди, судові витрати по справі.

Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 04 червня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 5 000 гривень у відшкодування моральної шкоди.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати по справі: 1 500 грн. за надання правової допомоги адвокатом і 243 грн. 60 коп. судового збору, а всього 1 743 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування вказаного рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позову в повному обсязі. Посилається на те, що судом першої інстанції при вирішенні спору порушено норми матеріального і процесуального права. Не було вирішено її клопотання про призначення судово-медичної експертизи, внаслідок чого неповно встановлено обставини справи та не зроблено висновку щодо тяжкості тілесних ушкоджень, втрати працездатності, розміру понесених збитків на лікування, пов"язаних з ДТП.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач та її представник підтримали доводи апеляційної скарги, відповідач та його представник заперечували проти її задоволення, не погоджуючись з тяжкістю наслідків для здоров'я позивача, пов"язаних з ДТП.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, перевіривши у передбачених ст. 303 ЦПК України межах законність і обгрнутованість рішення суду першої інстанції, вважає. що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги виходив з того, що моральна шкода повинна бути відшкодована відповідачем, оскільки він підтвердив факт керування транспортним засобом на підставі технічного паспорту, яким він володів на момент дорожньо-транспортної пригоди, а шкода спричинена джерелом підвищеної небезпеки підлягає відшкодуванню незалежно від доведеності його вини. Заявлену позивачем суму 10 000 грн. суд вважав завищеною, тому з урахуванням обставин справи стягнув з відповідача 5 000 грн. моральної шкоди. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, суд послався на те, що позивач не довела протиправність діяння ОСОБА_3, наявність причинного зв'язку між заподіяною їй шкодою і протиправними діями відповідача та вини відповідача у її заподіяні.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду не можна, виходячи з такого.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного законодавства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначені вимоги закону не були враховані при ухваленні рішення судом першої інстанції.

Судом встановлено, що 01 травня 2014 року близько 19:00 годин в с. Тополі Гайворонського району Кіровоградської області поблизу домоволодіння № 4 по вулиці Комуністичній ОСОБА_3, керуючи автомобілем ВАЗ 2111, яким він правомірно володів, зіткнувся з мопедом "Хонда" під керуванням ОСОБА_2, в результаті ДТП остання отримала тілесні ушкодження, у вигляді пошкодження зв'язок колінного суглоба, забоїв лівого плечового суглоба та грудної клітини.

Постановою слідчого від 31 жовтня 2014 року про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_3 у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення встановлено що ОСОБА_3, керуючи автомобілем ВАЗ 2111 здійснив наїзд на ОСОБА_2, яка керувала мопедом марки "Хонда". Внаслідок ДТП ОСОБА_2 отримала легкі тілесні ущкодження, що потягли короткочасний розлад здоров'я. ОСОБА_3 порушив правила дорожнього руху, що потягло спричинення позивачці легких тілесних ушкоджень, які підтверджуються висновком експерта СМЕ №109 від 07 жовтня 2014 року (а.с. 34-35, а.с. 36-40).

До адміністративної відповідальності за порушення ПДР ОСОБА_3 не притягувався.

Мопед, на якому ОСОБА_2 їхала під час пригоди, за її проханням був проданий ОСОБА_3, а взамін останній придбав інший мопед і привіз їй на подвір'я, але через неузгодженість щодо його якості і вартості позивач повернула його відповідачеві.

Доказів щодо вартості пошкодженого під час ДТП мопеда "Хонда", необхідності проведення та вартості відновлювальних робіт позивачем не надано.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інтстанції щодо відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат на лікування, пов'язаних з придбанням лікарських та медичних препаратів, оплатою обстеження та консультацій лікарів, розмір яких підтверджується наданими позивачем та дослідженими судом квитанціями та чеками, оригінали яких долучені в суді апеляційної інстанції (а.с. 196-198) відповідно до переліку (а.с.195) та згідно призначення лікарів, підтверджених виписками з медичних карток, довідками (а.с.9-26) на загальну суму 4 880 грн.

Розглядаючи позов про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суд повинен мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова та моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоду завдано ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ст.1187 ЦК України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Як роз"яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові від 01 березня 2013 року № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв'язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

При визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.

Ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.19 постанови № 6 від 27 березня 1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", розмір витрат на ліки, лікування, протезування (крім протезів із дорогоцінних металів), предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість.

Позивачем надано належні докази щодо понесених витрат на лікування, пов'язане з отриманими внаслідок ДТП, спричиненого відповідачем, тілесних ушкоджень.

Відповідач заперечуючи проти позову, доводів наведених позивачем не спростував, інших доказів щодо розміру заподіяної позивачу шкоди суду не надав, клопотань про проведення судової експертизи не заявляв.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Вимоги щодо відшкодування понесених позивачем витрат на бензин є безпідставними, їх необхідність та використання придбаного пального саме для зазначених в позові цілей - поїздок до медичних установ не грунтується на доказах.

Правильним є висновок суду першої інстанції щодо відмови у відшкодуванні вартості мопеду через їх недоведення належними і допустимими доказами, що відповідає вказаним нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

В частині розміру стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 компенсації заподіяної моральної шкоди, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи із того, що розмір моральної шкоди, завданої позивачу з урахуванням ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, моральних страждань, розумності та справедливості слід визначити в розмірі 5 000 грн.

Висновок суду є правильним та узгоджується з роз'ясненнями, викладеними у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди".

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про відшкодування витрат на лікування та обстеження підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення цих вимог та стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у відшкодування понесених нею витрат на лікування у зв"язку з ушкодженням здоров'я та отриманнм тілесних ушкоджень внаслідок ДТП, в сумі 4 880 грн.

У іншій частині рішення суду є законним і обґрунтованим, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 315, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 04 червня 2015 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення витрат на ліки та обстеження скасувати.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 4 880 грн. у відшкодування витрат на лікування, пов'язаних із спричиненням тілесних ушкоджень.

В іншій частині рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 04 червня 2015 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з наступного дня.

Головуючий суддя:

Судді: