УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Крижанівської Г.В.,

суддів Шебуєвої В.А., Оніщука М.І.,

при секретарі: Заліській Г.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Вугілля України» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, індексації виплат та відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою Державного підприємства «Вугілля України» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 серпня 2015 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року позивач звернулася до суду із позовом до ДП «Вугілля України» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, індексації виплат та відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що з 01.09. 2010 вона працювала в ДП «Вугілля України», а саме: у відокремленому підрозділі «Галузевий інформаційно - розрахунковий центр» (ГІРЦ) ДП «Вугілля України» на посаді головного економіста ПДО по Луганській області.

Відповідно до наказу від 02.02.2015 № 61 вона була переведена головним економістом ПДО по Донецькій області, де і працює по теперішній час.

Вказувала, що, починаючи з 01.11.2014 до 31.01.2015 їй нараховується, але не виплачується заробітна плата, в результаті чого у відповідача виникла заборгованість по заробітній платі у розмірі 14 984,05 грн.

Крім того, зазначала, що за вказаний період їй мала бути виплачена премія у розмірі 50% від посадового окладу, виплата якої передбачена Положенням про преміювання за основні результати господарської діяльності підприємства. За її підрахунками вказаний розмір премії має складати 6 244,17 грн.

Справа № 761/6732/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4591/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Гуменюк А.І. .
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
Враховуючи наведене та те, що невиплата заробітної плати заподіяла їй моральну шкоду, а також з урахуванням в подальшому збільшення позовних вимог, просила стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за період із 01.11.2014 по 31.03.2015 у розмірі 21 472,63 грн., середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку за період із 31.03. 2015 по 11.08.2015 у розмірі 22 300,91 грн., додаткову заробітну плату у розмірі 6 244,17 грн., моральну шкоду у розмірі 8 000 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 3 000 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11 серпня 2015 року позов задоволено частково

Стягнуто з ДП «Вугілля України» на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 44 944, 75 грн. (сума зазначена без утримання податків та інших обов'язкових платежів). У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено. Стягнуто з ДП «Вугілля України» на користь держави судовий збір у розмірі 449,45 грн.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині щодо присудження виплати заробітної плати у межах суми платежу за один місяць.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, представник ДП «Вугілля України» подав апеляційну скаргу, мотивуючи її тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Представник відповідача зазначив, що на даний час відокремлений підрозділ «Галузевий інформаційно - розрахунковий центр» зареєстрований та здійснює свою діяльність у м. Макіївка Донецької області, яке відноситься до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження.

Вказував, що відокремлений підрозділ «Галузевий інформаційно - розрахунковий центр» веде самостійну господарську діяльність, надає послуги своїм контрагентам, за що отримує відповідні кошти, а згідно з Положенням про організацію оплати праці та преміювання працівників даного підрозділу, фонд оплати праці працівників підрозділу регулюється обсягами наданих послуг.

Наголошував, що відповідно до телеграми Міненерговугілля від 30.12.2014 № 2/34-5731, з січня 2015 року відокремлений підрозділ «Галузевий інформаційно - розрахунковий центр» фактично не виконує свою діяльність та не отримує кошти.

Враховуючи наведене, просив рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 серпня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повному обсязі.

Учасники процесу в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Разом з тим, на адресу суду надійшла заява представника позивача про розгляд справи без її участі.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 01.09.2010 ОСОБА_1 працювала в ДП «Вугілля України», у відокремленому підрозділі «Галузевий інформаційно - розрахунковий центр» (ГІРЦ) ДП «Вугілля України» на посаді головного економіста ПДО по Луганській області.

Згідно наказу від 02.02.2015 № 61 ОСОБА_1 була переведена головним економістом ПДО по Донецькій області.

Відповідно до витягу з трудової книжки позивача, 31 березня 2015 року останню було звільнено згідно ст. 38 КЗпП України, у зв'язку з виходом на пенсію (а.с.110).

За змістом Положення про Відокремлений підрозділ «ГІРЦ», затвердженого наказом ДП «Вугілля України» від 21 вересня 2010 року № 49 вбачається, що підрозділ не є юридичною особою, представляє інтереси і реалізує свої цілі і завдання в межах цього Положення і Статуту підприємства (п.п.3.2). При цьому, підрозділ керується у своїй діяльності чинним законодавством України, цим Положенням, статутом Підприємства, внутрішніми нормативними документами Підприємства, колективним договором Підприємства з врахуванням особливостей, викладених у документах, складених підрозділом та затверджених керівником Підприємства (а.с. 14-18).

При ухваленні рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції посилався на те, відповідачем протиправно не виплачено заробітну плату позивачу, а відтак позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день розрахунку, індексації виплат та відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню.

Колегія суддів вважає зазначений висновок суду першої інстанції обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам закону з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Аналогічна норма закріплена положеннями ст. 94 КЗпП України.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно зі ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести із ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Положення ст. 116 КЗпП України передбачають, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно ст. 117 КЗпП України при наявності спору про розмір належних звільненому працівникові сум, власник зобов'язаний виплатити працівникові середню заробітну плату за весь час затримки розрахунку, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, працівникові провадиться відшкодування за період затримки розрахунку, розмір якого визначає суд.

Як вбачається із довідки № 81/15 від 31.03. 2015, станом на 01.04.2015, ОСОБА_1 нарахована, але не виплачена заробітна плата за період часу з 01.11.2014 по 31.03.2015 у сумі 21 472, 63 грн. (а.с. 103).

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості по заробітній платі та стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день розрахунку.

Доводи апеляційної скарги про те, що відокремлений підрозділ «Галузевий інформаційно - розрахунковий центр» зареєстрований та здійснює свою діяльність у м. Макіївка Донецької області, яке відноситься до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки відповідно до Положення про Відокремлений підрозділ «ГІРЦ», підрозділ не є юридичною особою, представляє інтереси і реалізує свої цілі і завдання в межах цього Положення і Статуту підприємства.

Крім того, факт місцезнаходження підрозділу на території, яка відноситься до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, не може бути підставою невиплати заробітної плати працівникам відповідного підрозділу.

Доводи представника відповідача про те, що листами від 28.11.2014 № 2378/4 та від 02.12.2014 № 2768/15, ДП «Вугілля України» надавало рекомендації керівнику відокремленого підрозділу «ГІРЦ» щодо оптимізації з 01.01. 2015 структури підрозділу шляхом звільнення, у відповідності з чинним законодавством України, працівників сектору збору інформації, працевлаштування яких неможливе, колегія суддів відхиляє, з огляду на те, що направлення таких листів не є фактичним припиненням трудових відносин з працівниками, а відтак не звільняє відповідача від обов'язку виплати заробітної плати.

Так, відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Оскільки відповідач порушив права позивача, чим заподіяв останньому моральну шкоду, колегія суддів вважає, що обґрунтованим є висновок суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 1 000,00 грн.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК HYPERLINK "http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1822/ed_2012_02_21/T041618.html?pravo=1"України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Стороною відповідача не надано до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження доводів, викладених у скарзі, а відтак вони є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Таким чином, висновок суду щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог, відповідає обставинам справи.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку доказам, правильно визначив правову природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, і прийшов до правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог, про що ухвалив відповідне рішення.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, не впливають на правильність прийнятого судом рішення і, з огляду на вимоги ст. 308 ЦПК України, не можуть бути визнані підставою для його скасування, тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Вугілля України» відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: