Справа № 462/1816/16-ц
УХВАЛА

05 квітня 2016 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого-судді Палюх Н.М.

при секретарі Петришин Г.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання головного державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника,

встановив:

Головний державний виконавець Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_1 звернулася в суд із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. В обґрунтування подання покликається на те, що на примусовому виконанні у Залізничному відділі державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції знаходиться виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-92 від 28.03.2013р. виданого Шевченківським районним судом м.Львова про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 101476,80 грн. в межах спадкового майна спадкодавця ОСОБА_4 04.12.2015р. головним державним виконавцем відкрито виконавче провадження з виконання вказаного виконавчого документа, проте в добровільному порядку рішення суду боржник не виконує. В результаті проведених державним виконавцем заходів встановлено, що транспорті засоби за боржником не зареєстровані, у боржника відсутнє майно, на яке можна було звернути стягнення, відкритих р/рахунків боржник не має та на обліку в органах ДПС не перебуває.

Головний державний виконавець Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, проте в поданні просить про розгляд подання без її участі.

Заслухавши пояснення державного виконавця, вивчивши подання, суд прийшов до висновку, що подання до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів подання, головним державним виконавцем 04.12.2015 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-92/2011, виданого 28.03.2013р.Шевченківським районним судом м.Львова про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 101476,80 грн. та встановлено боржнику строк для добровільного виконання рішення суду в термін до 10.12.2015р.

З метою примусового виконання рішення суду головним державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Перевірено наявність майна боржникаОСОБА_2, на яке можливо звернути стягнення: за даними бази даних компютерного обліку „ДАІ-2000 та НАІС ДДАІ МВС України, транспортні засоби за боржником не зареєстровані; згідно даних Державної податкової служби України, ОСОБА_2 на обліку в органах ДПС не перебуває та інформація про джерела отримання неї доходів відсутня; згідно даних Пенсійного фонду України, ОСОБА_2 пенсію неотримує та не працює; згідно акта державного виконавця від 15.03.2016р., при виході за адресою: м.Львів, вул. С.Петлюри, 4/71 майна, яке б підлягало опису під реалізацію для погашення боргу, боржник не має.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до вимог ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну громадян України", громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, у випадку якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) до виконання зобов`язань.

Згідно з п.18 ч.2 ст.11 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням суду.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно свою власну. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст.12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Згідно ст.313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Отже для обмеження особи у виїзді за межі території України не достатньо лише наявності самого факту заборгованості, а важливим є факт ухилення від сплати заборгованості.

При чому, зазначений факт ухилення повинен бути належним чином доведений та обґрунтований.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують отримання боржником ОСОБА_2 вимоги про добровільне виконання зобов'язань та докази одержання нею усіх документів, що виносились у процесі виконання виконавчого провадження, як це передбачено вимогами ч.1 ст.31 Закону України "Про виконавче провадження", а також докази того, що вона ухиляється від виконання зобов'язань.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення поданняголовного державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_1, оскільки надані виконавцем докази не свідчать про ухиленняОСОБА_2 обов'язку від виконання нею зобов'язання покладеного за судовим рішенням і таких обставин не встановлено судом при розгляді подання.

Керуючись ст. 377-1 ЦПК України, ст. 33 Конституції України, ст.ст. 11, 32 Закону України Про виконавче провадження, ст. 6 Закону України „Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України, суд

ухвалив:

У задоволенні подання головного державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, 16.02.1989р. народження відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Львівської області протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: