АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/1208/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/616/К/16 Тихомиров І.В.
Категорія - 27 (І) Доповідач - Михайлів Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Михайлів Л.В.

суддів - Барильської А.П., Ляховської І.Є.,

секретар - Петренко К.І.,

за участю: представника позивача Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - Бродька Анатолія Івановича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2016 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

В обґрунтування позовних вимог Банк зазначив, що 22.07.2009 року між ним та ОСОБА_7 було укладено кредитний договір №б/н, на підставі якого ОСОБА_7 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 помер. Спадкоємцями померлого ОСОБА_7, в даному випадку є особи які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини а саме ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 28 жовтня 2014 року банк направив вказаним особам лист-претензію щодо сплати заборгованості за кредитним договором, проте до теперішнього часу існуюча заборгованість за договором не погашена.

Враховуючи зазначене ПАТ КБ «ПриватБанк» просив суд солідарно стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь банку заборгованість за кредитним договором №б/н від 22.07.2009 року, у у розмірі 13663,40 грн. та судові витрати по справі.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2016 року у задоволені позову ПАТ КБ «ПриватБанк» - відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції, та ухвалення нового рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Так на думку апелянта, суд дійшов до помилкового висновку про те що позивачем обраний невірний спосіб захисту порушеного права, оскільки згідно ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи яка померла до інших осіб (спадкоємців). Крім того зазначають, що відповідачі, проживаючи разом із спадкодавцем на момент його смерті, фактично вступили в управління або володіння спадковим майном, що свідчить про прийняття ними спадщини. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця на право на спадщину.

Також зазначають і те, що вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, у разі відмови від сплати якого суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям в натурі, натомість суд не направив запити до відповідних установ, з метою отримання інформації щодо наявного спадкового майна, яке залишилось після померлого ОСОБА_7

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення від 14.03.2016 року.

Апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, що не з'явились, оскільки відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Колегія суддів вважає, що ухвалене судом першої інстанції рішення вищезазначеним вимогам відповідає у повній мірі.

Судом встановлено, та підтверджено матеріалами справи, що 22.07.2009 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_7 був укладений договір № б/н, відповідно до умов якого останній отримав грошові кошти розмірі 1400грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік, на суму залишку заборгованості по кредиту, із остаточним терміном повернення кредиту та сплати відсотків, винагороди, і комісійних по ньому, що відповідає терміну дії платіжної картки (а.с.8).

З підстав неналежного виконання ОСОБА_7 умов договору утворилась заборгованість (а.с.3-10).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 помер (а.с.19).

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що на день смерті боржника ОСОБА_7 заборгованість за кредитним договором, укладеним між ним та банком складала 13 663,40 грн.

08 серпня 2014 року позивач звернувся до Першої нікопольської державної нотаріальної контори, із претензією кредитора, в порядку ст. 1281 ЦК України з метою встановлення кола спадкоємців померлого. (а.с.22).

За інформацією Другої нікопольської державної нотаріальної контори від 08.10.2014 року вих№ 2481/01-16, від спадкоємців ОСОБА_7 в установлений законом строк з заявами про прийняття чи відмову від спадщини за законом ніхто не звертався. Спадкова справа заведена на підставі претензії ПАТ «КБ «ПриватБанк» (а.с.24)

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з обрання позивачем неналежного способу захисту порушеного права.

Колегія суддів погодитися з зазначеним висновком суду першої інстанції, вважаючи його таким, що відповідає нормам матеріального права.

Згідно з положеннями статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у частинах 3, 4 статті 1268, статті 1269 ЦК України.

Так, згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України "Здійснення права на спадкування") та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України "Оформлення права на спадщину).

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Разом з тим необхідно враховувати наступне.

Оскільки зі смертю боржника зобов'язання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов'язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми. Саме на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України кредитор заявив вимоги до спадкоємців.

Так, згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Разом з тим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред'явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб'єктивне право, а не є строком позовної давності.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року у справі № 6-33цс15, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, а також має враховуватися іншими судами іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Виходячи зі змісту вказаних норми закону, які регулюють відносини спадкоємця з кредитором спадкодавця, належним способом захисту порушеного права є звернення кредитора спадкодавця до суду з позовом до спадкоємця, який прийняв спадщину, про стягнення на майно, що було передано спадкоємцю в натурі й лише за умови, що спадкоємець відмовився від задоволення вимог банку шляхом сплати одноразового платежу.

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, відхиляючи при цьому доводи апеляційної скарги, як безпідставні, з тим що звернення до суду кредитора спадкодавця з позовом до спадкоємця про стягнення заборгованості за договором кредиту, не може вважатися належним способом захисту порушеного права кредитора, оскільки у зв'язку з тим, що відносини між кредитором ПАТ КБ "ПриватБанк" і боржником кредитного договору ОСОБА_7 припинилися у зв'язку зі смертю останнього, а відповідачі по справі, сторонами кредитного договору не були, дані відносини не можуть регулюватися нормами закону, які передбачають загальні наслідки невиконання стороною договірних зобов'язань, зокрема такі, як стягнення заборгованості за договором кредиту.

Також колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що відповідачам пропонувалось задовольнити вимоги позивача шляхом направлення на адресу відповідачів лита - претензії, в якому пропонувалось відповідачам задовольнити вимоги кредитора шляхом одноразового платежу, так як домовленості про інше між сторонами не було, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину, про що йдеться у ч.1 ст.1282 ЦК України, тобто, щоб кожен із спадкоємців задовольнив вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. (а.с.27-29)

Матеріали справи не містять відомостей, про погодження відповідачів із зазначеною пропозицією, що на думку колегії суддів свідчить про те, що вони відмовились від одноразового платежу на адресу позивача, що відповідно до абзацу 2 ч.2 ст.1282 ЦК України є підставою для відмови у задоволенні позову стосовно стягнення з відповідачів заборгованості спадкодавця, так як позивач у такому випадку має право вимагати стягнення боргу з майна спадкодавця.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції врахував зазначені норми закону та дійшов вірного висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не відповідає вимогам закону (ст.1282 ЦК України).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про те, що вимоги банку про стягнення заборгованості зі спадкоємців за кредитним договором укладеним між банком та ОСОБА_7 не можна визнати належним способом захисту порушеного права кредитора та не можуть бути підставою для скасування правильного по суті рішення суду. Зазначені апелянтом доводи здебільшого зводяться до незгоди з висновками суду про відмову у задоволенні позову ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

Таким чином, установивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" відхилити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Л.В. Михайлів

Судді: А.П.Барильська

І.Є. Ляховська