08.02.2016 Єдиний унікальний номер 205/2768/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2016 рокум. ДніпропетровськСправа № 205/2768/15-ц
2/205/252/16

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Нижного А.В., за участю секретаря судового засідання Піменової М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виселення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою, у якій з урахуванням уточнених позовних вимог, просить виселити ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 з квартири (предмету іпотеки), розташованої у м. Дніпропетровську по вул. Новоорловській, 8/22.

ОСОБА_1 надав суду заперечення, в яких посилаючись на не дотримання позивачем порядку виселення відповідачів, який встановлений Законом України «про іпотеку» та ЖК України просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В судове засідання представник позивача не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.До суду надав письмову заяву, в якій просив суд справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Заяв про розгляд справи за їх відсутністю або інформації про поважність причин неявки від відповідачів не надходило.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що 28.02.2008р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір про іпотечний кредит № DNR0G5 (далі Іпотечний кредит), відповідно до п.1.1 якого банк зобовязався надати ОСОБА_1 грошові коштиу розмірі 378 750,00 грн. строком до 28.02.2028р., а ОСОБА_1зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором(а.с.5-7).

Відповідно до п.1.3 вищевказаного договору кредит надається на придбання у власність окремої квартири з метою постійного проживання за договором купівлі-продажу ВКС № 0487, реєстр № 2213 від 28.02.2008р.

Таким чином, в забезпечення виконання зобов'язань за Іпотечним кредитомПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_128.02.2008р. уклали договір іпотеки № DNR0G5(далі Договір іпотеки), згідно з п.1.1 якого ОСОБА_1передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: 3-кімнатну квартиру, загальною площею 83,20 кв.м., житловою площею 51,60 кв.м, яка розташована за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Новоорловська, 8/22, та відповідно до п.1.2 належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 28.02.2008р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу ОСОБА_4, реєстр № 2213. (а.с.8-9).

У звязку з неналежним виконанням позичальником зобовязань по Іпотечному кредитурішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12.12.2013р. у справі № 2/205/1537/13, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № DNR0G5 від 28.02.2008р., укладеним між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 в розмірі 1 692 224,49 (один мільйон шістсот девяноста дві тисячі двісті двадцять чотири) гривень 49 копійки, з яких: заборгованість за кредитом 377801,98 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом 526086,23 гривень, пеня за несвоєчасність виконання зобовязання за договором 634497,69 гривень, штраф (процентна складова) 153838,59 гривень штрафи, звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № DNR0G5 від 28.02.2008р., укладеним між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 28.02.2008р., реєстровий № 2220, а саме, на квартиру загальною площею 83,20 кв.м., житловою площею 51,60 кв.м., яка розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Новоорловська, будинок 8, квартира 22.

Крім того, вирішено реалізувати предмет іпотеки шляхом здійснення процедури продажу предмету іпотеки з укладанням Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк» від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Визначено початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Незважаючи на викладене, відповідно до довідки № 2333, виданої КП ЖЕП № 34 ДМР у вказаній квартирі зареєстровані та продовжують мешкати відповідачі (а.с.66).

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Водночас, відповідно до ч.2 ст.109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Відповідно до частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Зі змісту зазначених норм убачається, що вимога письмового попередження про добровільне звільнення житлового приміщення стосується лише такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як позасудове врегулювання на підставі договору, і не застосовується в порядку звернення стягнення за рішенням суду. Задоволення позову про виселення мешканців з переданого в іпотеку житлового приміщення не залежить від дотримання іпотекодержателем частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку». З урахуванням частини другої статті 39 цього Закону відповідне рішення може бути прийняте судом (за заявою іпотекодержателя) одночасно з прийняттям рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду України від 09.09.2015р. №6-455цс15, а тому має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права відповідно до ч. 1 ст. 3607 ЦПК України.

Враховуючи вищевказане, беручи до уваги те, що спірна квартира була придбана за рахунок кредитних коштів, звернення стягнення на неї проведено за рішенням суду, а не в позасудовому порядку, суд доходить висновку, що посилання ОСОБА_1 на те, що позивачем не було надіслано вимогу відповідачам про добровільне звільнення спірної квартири, як на підставу для відмови у задоволенні позову, є необґрунтованими, а відтак позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» є доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ч.ч.1, 2 ст.40 Закону України «Про іпотеку», ч.ч.2, 3 ст.109 ЖК Української РСР, а також ст.ст.10, 11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виселення задовольнити в повному обсязі.

Виселити ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, які зареєстровані та проживають у квартирі за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути рівними частками з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_5