Провадження № 22ц/784/807/16 Суддя першої інстанції Єгорова Н.І.
Справа№475/1192/15-ц
Категорія 23 Суддя-доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

31 березня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Козаченка В.І., Мурлигіної О.Я.,

із секретарем Гордійчук С.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4, інтереси якого представляє ОСОБА_2, на рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 5 лютого 2016 року за позовом ОСОБА_5 до товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-технічний центр Ротор» (надалі ТОВ «НТЦ Ротор»), третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_6 про визнання договору оренди землі недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

19 листопада 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ТОВ «НТЦ Ротор» про визнання договору оренди землі недійсним.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 1 січня 2006 року між ним та відповідачем було укладено договір оренди землі та зареєстровано у відповідності до вимог законодавства.

Підписуючи договір, він вважав, що укладає його на 8 років, так як вони домовились з орендарем. Після державної реєстрації цього договору у грудні 2006 року, йому стало відомо, що договір оренди землі укладений на 17 років. Не погодившись з цим строком, він звернувся до орендаря з вимогою його змінити. Керівник підприємства погодився і вніс виправлення в копію договору, змінивши строк дії договору з 17 років на 8 років, закріпивши зміну умов печаткою. Після сплину 8 років, він звернувся до орендаря з вимогою про повернення земельної ділянки, але йому повідомили, що строк дії договору ще триває, так як договір укладено на 17 років.

На його думку, при укладенні договору його було введено в оману.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_4 просив суд на підставі ч. 1 ст. 230 ЦК України визнати недійсним договір оренди землі, укладений між сторонами 1 січня 2006 року.

Рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 5 лютого 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 4,71га, розташованої в межах території Маринівської сільської ради Доманівського району Миколаївської області (а.с. 7).

1 січня 2006 року між ОСОБА_4 та малим колективним підприємством науково - технічного центру «Ротор», правонаступником якого є ТОВ «НТЦ «Ротор», був укладений договір оренди зазначеної земельної ділянки (а.с. 8-10,42).

Вказаний договір зареєстрований 1 грудня 2006 року у Доманівському районному відділі Миколаївської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру», про що у державному реєстрі земель вчинено запис № 28.

У п. 8 договору оренди зазначено, що договір укладено на 17 років. Після закінчення строку договору оренди, орендар має переважне право поновлення його на новий строк.

Згідно листа відділу Держземагантства у Доманівському районі Миколаївської області № 5-5553-14 від 2 грудня 2014 року земельна ділянка площею 4,71 га, яка розташована в межах території Маринівської сільської ради Доманівського району та належить на праві власності ОСОБА_7 обтяжена договірними зобовязаннями з 1 грудня 2006 року МП НТЦ «Ротор» строком на 17 років (а.с. 37).

Піс час розгляду справи суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин і дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦПК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, то такий правочин визнається судом недійсним на підставі ст. 230 ЦК України.

Позивач повинен довести наявність умислу з боку відповідача, істотність значення обставин, щодо яких його введено в оману і сам факт обману.

Проте ОСОБА_4 при зверненні до суду та в судовому засіданні переконливих доказів на підтвердження таких обставин суду не надав.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду, заперечуючи проти доводів апеляційної скарги пояснив, що керівник підприємства здійснив виправлення на примірнику договору позивача щодо строку дії договору під психологічним тиском останнього.

Отже, судом правильно встановлено, що позивачу були відомі правові наслідки підписання оскаржуємого договору. У чому конкретно полягає обман при укладенні правочину позивачем не зазначено, факт обману зі сторони відповідача та наявність у останнього умислу на це не доведено.

Доводи апеляційної скарги про те, що вносячи виправлення в один із примірників договору оренди щодо строку закінчення дії цього договору, відповідач своїми діями фактично підтвердив про недосягнення умов договору, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони не мають правового значення при застосуванні ст. 230 ЦК України.

Крім того, п. 36 зазначеного договору оренди землі передбачено, що зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розвязується у судовому порядку. Між тим таких вимог позивачем не заявлялося.

За такого, колегія суддів вважає, що наведені в апеляційній скарзі доводи висновків районного суду не спростовують.

Виходячи з вищевказаного, оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, інтереси якого представляє ОСОБА_2, відхилити, а рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 5 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: В.І. Козаченко

ОСОБА_8