Справа № 351/1776/15-ц
Номер провадження №2/351/176/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

15 березня 2016 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Сегіна І.Р.,

з участю секретаря Маланчук С.Г.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Снятині справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги мотивував тим, що 27.03.2013р. померла його мати ОСОБА_4. Після її смерті залишилося спадкове майно: земельна ділянка площею 1,06 га, яка розташована на території Устянської сільської ради та житловий будинок по вул. Стефаника, 4 в с. Устя, Снятинського району. Спадкоємцем за заповітом на вищевказане спадкове майно був відповідач ОСОБА_3 Миколайович- його племінник та син його померлого брата ОСОБА_5, який останні 20 років проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідач ОСОБА_2, також його племінник та син його померлого брата ОСОБА_5, хоча і був прописаний в спірному господарстві, однак з 1994 р. там не проживає, а проживає в Республіці Італія. Відповідачі на спадкове майно не претендують, спадщину фактично не приймали, до нотаріуса з приводу прийняття спадщини не зверталися. Інших спадкоємців немає. Оформити спадщину він не може, оскільки частки в колгоспному дворі не виділені. Просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими спорудами в с. Устя по вул. Стефаника, 4, Снятинського району, а також земельну ділянку, розташовану на території Устянської сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,06 га, яка належала померлій ОСОБА_3

Позивач ОСОБА_1 та його представник в судове засідання не зявилися, представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, згідна на заочний розгляд справи.

Відповідач ОСОБА_2, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився повторно, а тому справу слід розглянути заочно у відсутності відповідача.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не проводилось.

Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти позовних вимог не заперечує, просить визнати за позивачем право власності на спірне будинковолодіння та спірну земельну ділянку.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Згідно свідоцтва про смерть серії І-НМ № 166526, ОСОБА_4 померла 27.03.2013р.

Відповідно до ст. 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 Цивідьного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

З матеріалів спадкової справи №337/2013 після смерті ОСОБА_3, померлої 27.03.2015 р., які надані суду Першою Снятинською нотаріальною конторою, вбачається що Устянською сільською радою 09.07.2002р. було посвідчено заповіт ОСОБА_3 № 12, згідно якого спадкоємцем всього належного померлій ОСОБА_3 майна є її внук - відповідач ОСОБА_3, заповіт не змінювався та не скасовувався.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Також із матеріалів вказаної спадкової справи №337/2013 вбачається, що спадкоємець за заповітом, внук померлої та відповідач по справі - ОСОБА_3, в межах строку на прийняття спадщини, заявою від 25.09.2013 р., посвідченою державним нотаріусом, прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4, а обставини, наведені у позовній заяві, про неприйняття відповідачем спадщини та не звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, є недоведеними.

При цьому, суд не приймає визнання відповідачем ОСОБА_3 позову згідно адресованої суду заяви від 11.02.2016 р., оскільке таке визнання суперечить закону, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1273 Цивільного Кодексу України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. №7 "Про судову практику у справах про спадкування " відмова від прийняття спадщини на користь інших спадкоємців допускається лише протягом строку для прийняття спадщини. Після закінчення цього строку частка у спадщині не може бути збільшена з тих підстав, що хто-небудь зі спадкоємців відмовляється від спадщини на користь інших спадкоємців. У таких випадках особа, яка прийняла спадщину, має право розпорядитись усім або частиною майна, отриманого в порядку спадкування, шляхом відчуження її іншому спадкодавцеві за договором купівлі-продажу, дарування, міни тощо. Аналогічні розяснення наведено в абз.38 п. 2 та абз. 3 п. 8 інформаційного листа ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013, № 24-753/0/4-13.

Таким чином, відповідач ОСОБА_3 після спливу шестимісячного строку на прийняття спадщини не може відмовитись від прийняття спадщини, шляхом визнання позову на користь інших спадкоємців.

До того ж, така заява про відмову від спадщини мала би бути подана нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі, при цьому має бути встановлено особу спадкоємця, який відмовляється від спадщини, та справжність його підпису на такій заяві. Натомість, заява відповідача про визнання позову є простої письмової форми та не відповідає вказаним вимогам, що викликає обгрунтовані сумніви в її справжності.

Позивач звернувся до приватного нотаріуса ОСОБА_6 з приводу заведення спадкової справи щодо майна померлої ОСОБА_3 та прийняття спадщини за законом, незважаючи на те, що відповідач ОСОБА_3 не звертався до нотаріуса із заявою про відмову від прийняття спадщини, натомість ним подано до державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за заповітом, відповідно і прийнято спадщину на все належне померлій ОСОБА_3 майно.

Також, судом при визначенні спадкового майна після смерті ОСОБА_3 встановлено наступне.

У позові зазначено, що позивач не може оформити у нотаріуса спадщину на будинковолодіння, оскільки частки в колгоспному дворі виділені не були.

Відповідно до листа Обласного комунального підприємства "Коломийське МБТІ" від 11.03.2016р. станом на 31.12.2012р. вбачається, що на підставі рішення рішення Снятинської міської ради від 13.06.1990 р. № 111 було зареєстровано право власності на житловий будинок в с. Устя по вул. Стефаника, б/н за головою колгоспного двору ОСОБА_4, про що видано свідоцтво про право власності від 20.11.1991р.

Відповідно до довідки Устянської сільської ради від 09.09.2015р., № 1510, за померлою ОСОБА_3, яка померла в 2013р. зареєстровано житловий будинок по вул. Стефаника, 20 в с. Устя Снятинського району, на день її смерті в спірному господарстві ніхто не проживав та не проживає по даний час, заборона відчуження на майно не накладалась, а також в Устянській сільській раді 09.07.2002р. посвідчено від її імені заповіт № 12.

Із довідки Устянської сільської ради від 09.09.2015р., № 1511, вбачається, що станом на 15.04.1991р. у будинковолодінні, що відносилось до суспільної групи "колгоспний двір" по вул. Стефаника, в с. Устя Снятинського району були зареєстровані та проживали: померла ОСОБА_4, померла ОСОБА_7, а також відповідачі - ОСОБА_3 та ОСОБА_2, земельна ділянка, що відведена для обслуговування господарства не приватизована.

Відповідно до довідки Устянської сільської ради № 792 від 23.09.2013р., яка міститься в матеріалах спадкової справи, після смерті ОСОБА_3, яка померла 27.03.2013р. в управління спадковим майном вступив її онук, відповідач по справі ОСОБА_3, який зареєстрований в даному господарстві та веде за ним догляд.

Відповідно до іншої довідки Устянської сільської ради № 793 від 23.09.2013р., яка міститься в матеріалах спадкової справи № 337/2013, спірне будинковолодіння, що по вул. Стефаника, 20 в с. Устя, станом на 15.04.1991 р. відносилось до суспільної групи "колгоспний двір", в якому були зареєстровані та проживали: померла ОСОБА_4 та померлий ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер 05.01.2010 р.

Таким чином, суд встановив, що спірне будинковолодіння станом на 15.04.1991 р. відносилось до суспільної групи "колгоспний двір", однак в матеріалах справи навні дві довідки Устянської сільської ради із різним змістом про склад зареєстрованих осіб в спірному будинковолодінні станом на 15.04.1991 р.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику, у справах за позовами про захист права приватної власності" від 22.12.1995 року № 20 із змінами і доповненнями, щодо розяснення ст.ст. 17, 18 ЗУ «Про власність» вбачається, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР (1963 року) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

З метою обєктивного встановлення обставин справи щодо належності спірного будинковолодіння до спадкового майна померлої ОСОБА_3 та усунення розбіжностей 15.02.2016р. судом на адресу Устянської сільської ради надіслано запит з приводу надання інформації про те, хто станом на 15.04.1991 р. був зареєстрований та постійно проживав в будинковолодінні по вул. Стефаника в с. Устя Снятинського району, оскільки в матеріалах справи містяться розбіжності щодо осіб, які були зареєстровані та проживали там, вказати точну адресу спірного будинковолодіння, а також, надіслати належним чином завірені копії книг погосподарського обліку вищевказаного господарства.

Із відповіді Устянської сільської ради від 15.02.2016р. № 02-15/32 вбачається, що спірне господарство в погосподарських книгах записано за адресою с. Устя, вул. Стефаника, 20. Крім того, у відповіді зазначено, що направити довідку про склад сімї станом на 15.04.1991р. сільська рада не має можливості, так як у виконавчому комітеті сільської ради відсутні погосподарські книги за 1991р.

За таких обставин, судом неможливо обєктивно встановити до якої суспільної групи відносилось спірне будинковолодіння, хто в ньому був зареєстрований проживав станом на 15.04.1991р., хто набув право спільної власності на вказане будинковолодіння, частки кожного члена у праві спільної часткової власності. А тому суд прийшов до висновку про недоведеність належності спірного будиковолодіння до спадкового майна після смерті ОСОБА_8.

Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

При таких обставинах зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для відмови в задоволенні позову.

На підставі викладеного, ст.ст. 321,328, 392, 1273 ЦК України, керуючись ст.ст.11, 60, 209, 214 - 215, 218, 224-226 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його постановив у разі подання заяви протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Снятинський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: підпис

Суддя Снятинського районного суду Сегін І.Р.