Справа № 459/1173/15 Головуючий у 1 інстанції: Рудаков Д.І.
Провадження № 22-ц/783/1230/16 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2016 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.,

секретаря - Брикайло М.В.,

з участю: відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 20 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням квартири та вселення,-

встановила:

У квітні 2015 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, уточненим під час розгляду справи, в своїх інтересах та інтересах його неповнолітньої доньки ОСОБА_5, в якому остаточно просив: зобов'язати відповідачів не чинити їм перешкод у користуванні жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1, шляхом надання відповідних ключів до вхідних дверей квартири та в подальшому забезпечення вільного й безперешкодного доступу до житла, та вселити їх у вказану квартиру (а.с.2-3, 41-43, 85-86).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач ОСОБА_4 є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, його донька ОСОБА_5 - власником 1/3 частини цієї квартири, однак, відповідачі, які власниками іншої частини квартири, впродовж тривалого часу чинять їм перешкоди у користуванні власним майном, шляхом заміни замків до вхідних дверей квартири та вселення у квартиру без їхньої згоди сторонніх осіб.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 20.11.2015 року позов ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_3, ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у користуванні житловою квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом надання відповідних ключів до вхідних дверей та в подальшому забезпечити вільний і безперешкодний доступ до житла.

Вселено ОСОБА_4, ОСОБА_5 в житлову квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення суду оскаржили відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, просять його скасувати з підстав недоведеності обставин, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи,порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апелянти вважають вимоги позивача безпідставними та необгрунтованими, оскільки вони не змінювали вхідних замківі жодних перешкод у користуванні вказаною квартирою не чинили і не чинять, прав позивачів не порушували, а навпаки, склали заповіт на належну їм частку в спірній квартирі на користь їхньої онуки ОСОБА_5

Крім того, зазначають, що рішенням Апеляційного суду Львівської області від 11.01.2012 визначено місце проживання ОСОБА_5 разом з батьком ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2, а тому вважають вимогу щодо вселення безпідставною.

Вказують, що позивач, наголошуючи на тому, що він є співвласником даної квартири, ніякої участі в утриманні та збереженні нерухомого майна не бере.

В судове засідання сторона позивачів не з'явилась, хоча про час та місце розгляду справи позивачі повідомлялись у встановленому процесуальним законом порядку, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення їм 05.03.2016 року судових повісток (а.с.163), клопотань про відкладення розгляду справи не заявляли, а тому справу розглянуто апеляційним судом відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України у їхній відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідачів в підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачі та відповідачі є співвласниками однокімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 22,5 кв.м., а саме: неповнолітній ОСОБА_5 та відповідачам ОСОБА_3, ОСОБА_2 належить на праві власності по 1/3 частині квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 28.01.2015 року державним нотаріусом Червоноградської державної нотаріальної контори, після смерті їхньої, відповідно, матері та доньки, ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.5-6, 20, 57-60); позивачеві ОСОБА_4, який є колишнім чоловіком покійної ОСОБА_6, шлюб з яким було розірвано рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 06.03.2007 року за позовом ОСОБА_7 (а.с.24), належить на праві власності 1/2 частина квартири на підставі рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 27.06.2012 року, що набрало законної сили 16.10.2013 року, яким вказану квартиру було визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_6 та визнано право власності кожного з них на 1/2 частину квартири (а.с.7, 21, 62-65).

Позивач ОСОБА_4 зареєстрований та проживає у квартирі своїх батьків за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.4).

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 11.01.2012 року місце проживання неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, визначено разом з батьком ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.93-96).

З матеріалів справи також встановлено, що 30.07.2012 року секретарем Вереміївської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області посвідчено та зареєстровано заповіти відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які вони склали на належні їм частки в спірній квартирі на користь їхньої онуки ОСОБА_5 (а.с.76, 77).

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст.16 ЦК України.

Порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають захисту у спосіб, який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Задовольняючи вказаний вище позов, суд першої інстанції вважав доведеним той факт, що право позивачів на користування належною їм на праві власності квартирою є порушеним відповідачами, а тому підлягає захисту в обраний ними спосіб.

Однак, з таким висновком суду погодитись не можна, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, на позивачеві лежить обов'язок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, а саме: у разі визнання обставин, які підлягають доказуванню, протилежною стороною; визнання судом обставин, які підлягають доказуванню, загальновідомими; встановлення обставин рішенням, яке набрало законної сили, у іншій цивільній, адміністративній чи господарській справі, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини; встановлення вироком у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постановою суду у справі про адміністративне правопорушення, обставин щодо наявності факту вчинення особою протиправного діяння, для розгляду судом справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду.

У відповідності до ч.1 ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

При вирішенні справи суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст.212 ЦПК України).

У відповідності до ч.2 та ч.3 ст.213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач ОСОБА_4, який діє у власних інтересах та інтересах своєї неповнолітньої доньки, окрім доказів на підтвердження їхнього права власності на квартиру, яке відповідачами не оспорюється, не надав суду жодного доказу в підтвердження обставин, якими він обґрунтовував вчинення відповідачами дій, що порушують їхні з донькою права, як співвласників квартири, зокрема, доказів, які б підтверджували факт заміни відповідачами ключів від вхідних дверей квартири, оскільки відповідачі заперечили цю обставину. Такими доказами могли бути, зокрема: акти працівників комунального підприємства, яке обслуговує вказаний будинок, про неможливість доступу позивачів до своєї квартири через заміну ключів на вхідних дверях квартири, складені за результатами виходу на місце в період до звернення позивача до суду із вказаним позовом, оскільки саме на ці обставини, позивачі посилались в обґрунтування своїх вимог; показання свідків - осіб, які не є заінтересованими у результатах розгляду даної справи на користь тієї чи іншої сторони, за клопотанням якої вони дають показання, тощо.

В обґрунтування свого висновку про наявність факту чинення відповідачами перешкод позивачам у користуванні спірною квартирою, суд першої інстанції послався лише на показання свідка ОСОБА_8, яка є рідною сестрою позивача, а отже, особою, заінтересованою в результатах розгляду справи на користь її брата, про те, що відповідачі після смерті своєї доньки не впускають позивача в квартиру і поселили в квартиру сторонніх осіб, а також на єдиний акт КП «Червонограджитлокомунсервіс» від 03.08.2015 року, складений до того ж вже під час розгляду справи, а не до подання позовної заяви, як того вимагає процесуальний закон, про те, що у квартирі час від часу проживають тимчасові жильці (квартиранти) (а.с.113).

За таких обставин, достатніх підстав, як того вимагає процесуальний закон, для обґрунтованого належними доказами висновку про те, що відповідачі змінили замки від вхідних дверей квартири, чим чинять перешкоди позивачам у користуванні нею, у суду не було, оскільки позивачем ОСОБА_4 не доведено тієї обставини, що він взагалі до звернення до суду із вказаним позовом мав ключі від цієї квартири і вчиняв дії з метою користування нею, що не позбавляє його в позасудовому порядку звернутись до відповідачів з вимогою про надання йому, як одному із співвласників квартири, ключів від вхідних її дверей, якщо він таких ключів ніколи не мав, оскільки свої вимоги позивач такими обставинами не обґрунтовував, а лише вказував на заміну відповідачами ключів, чого не було підтверджено жодним доказом, дослідженим у судовому засіданні.

Крім того, наявність у квартирі тимчасових жильців, поселених, як стверджує позивач, відповідачами без його згоди, як однієї із перешкод в користуванні належним позивачам житлом, не може бути відновлена шляхом надання йому ключів від вхідних дверей квартири та шляхом вселення його з донькою в квартиру, оскільки такий спосіб захисту за умови існування вказаної обставини є неефективним для поновлення прав позивачів, як власників квартири, на користування та розпорядження нею, що не позбавляє їх права звернутись до суду з іншим позовом про виселення тимчасових жильців з квартири, якщо такі проживають у ній без законних на те підстав, і яких у такому випадку необхідно залучати до участі у справі, як відповідачів. Крім того, не доведеною є й та обставина, що позивач взагалі звертався до будь-кого, чи то до відповідачів, чи то до осіб, які проживають в квартирі, з вимогою про добровільне звільнення квартири.

На думку колегії суддів, вимога позивачів про їхнє вселення у квартиру для проживання, звернена до відповідачів, є теж необґрунтованою і безпідставною, оскільки позивачем ОСОБА_4 не було надано доказів на підтвердження тієї обставини, що відповідачі не давали своєї згоди на проживання позивачів у квартирі та/або реєстрацію у ній в позасудовому порядку.

До того ж, як встановлено з досліджених судом письмових доказів, відповідачі, навпаки, для збільшення обсягу прав своєї онуки - позивача ОСОБА_5 на спірну квартиру, склали ще у 2012 році заповіти, якими заповіли належні їм на праві власності частки в квартирі у користь своєї онуки.

Крім того, в силу названої вище норми ст.15 ЦК України, не може бути задоволена й вимога позивачів про недопустимість порушення відповідачами їхнього права на користування квартирою в майбутньому.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку про необґрунтованість та безпідставність заявлених позивачами позовних вимог, оскільки не доведено факту порушення їхніх прав на користування квартирою, в тому числі й для проживання у ній, саме внаслідок дій відповідачів, а відтак, відсутній спір про право, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню на підставі п.п.2-4 ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням апеляційним судом нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог позивачів з наведених вище мотивів.

У зв'язку із задоволенням апеляційним судом апеляційної скарги, судовий збір у розмірі 268 грн., сплачений апелянтом ОСОБА_2 за подання апеляційної скарги, підлягає відшкодуванню за рахунок позивача ОСОБА_4

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.2-4, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 20 листопада 2015 рокускасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_5 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 у користь ОСОБА_2 сплачений нею судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 268 (двісті шістдесят вісім) гривень.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.