Справа № 741/1292/15 Провадження № 22-ц/795/692/2016 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Дикий В. М. Доповідач - Скрипка А. А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіСкрипки А.А.
суддів:Хромець Н.С., Шевченка В.М.
при секретарі:Покладі Д.В.
за участю:ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 16 лютого 2016року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, - третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: управління Пенсійного фонду України в Носівському районі Чернігівської області, про встановлення факту батьківства,

в с т а н о в и в:

Рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 16.02.2016року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про встановлення факту батьківства.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги заявленого позову. Доводи апеляційної скарги зазначають, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. ОСОБА_5 вказує, що судом першої інстанції при вирішенні спору по суті невірно застосовані норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини. Зокрема, судом не було взято до уваги положення статті 53 КпШС України, яка діяла на час народження сина ОСОБА_8 та норми ч.3 статті 128, ч.1 статті 130 СК України. ОСОБА_5 не погоджується з висновком суду першої інстанції відносно того, що вимоги заявленого позову не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду даної справи. ОСОБА_5 вказує, що суд першої інстанції безпідставно при вирішенні спору по суті не взяв до уваги показання свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_8, ОСОБА_14 ОСОБА_5 зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги тієї обставини, що вона займалась похованням чоловіка, чого не заперечували відповідачі по справі, також суд не взяв до уваги документи, якими підтверджується придбання ОСОБА_15 для неї та сина побутової техніки, білетів на потяг. ОСОБА_5 вважає, що суд першої інстанції невірно розцінив її відмову від проведення по справі експертизи, оскільки Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи листом від 19.01.2016року повідомило, що з наданого на дослідження фрагменту біологічної тканини ОСОБА_15 отримання ДНК-профілю становить менше, ніж 1%, при цьому вартість такої експертизи становить приблизно 9000 грн., тому позивач і не проводила оплату вказаної експертизи. На думку ОСОБА_5, нею представлено суду достатньо доказів того, що ОСОБА_15 спільно з нею проживав, вів з нею спільне господарство, як з матір'ю дитини, а також спільно з нею виховував та утримував дитину ОСОБА_8.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_7 просить апеляційну скаргу відхилити у зв'язку з її безпідставністю та залишити без змін рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 16.02.2016року, як законне та обґрунтоване.

В судове засідання апеляційного суду представник третьої особи- управління Пенсійного фонду України в Носівському районі Чернігівської області, належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду даної справи (а.с.151), не з'явився. Відповідно до приписів ч.2 статті 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд на підставі приписів статті 308 ЦПК України приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції,-залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до п.6 ч.1 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.5), в свідоцтві про народження НОМЕР_1, виданому 09.07.2003року, батьками ОСОБА_8, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1, вказано: батько ОСОБА_16, мати ОСОБА_5.

Як вбачається з позовної заяви (а.с.2-3), ОСОБА_5 вказує, що з 2002 року вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_15 Від фактичного шлюбу у них, як стверджує позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_8, а 18.06.2015року ОСОБА_15 помер (а.с.5, зворот). ОСОБА_5 в позовній заяві вказувала, що у зв'язку з відсутністю у неї документальних доказів щодо батьківства сина, вона з дитиною позбавлена можливості оформити пенсію по втраті годувальника, а також прийняти спадщину, яка належала батьку дитини.

Згідно ухвали Носівського районного суду Чернігівської області від 21.12.2015року (а.с.120), по справі судом було призначено судово-генетичну експертизу, проведення якої було доручено Одеському обласному бюро судово-медичної експертизи; на вирішення вказаної експертизи судом було поставлено питання: чи являється ОСОБА_15, 1963року народження, батьком ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження.

Як вбачається з листа КУ''Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи" від 19.01.2016року № 090-02 (а.с.124), гістологічний матеріал від трупа ОСОБА_15, який зберігається у розчині формаліну, скоріше всього, може бути непридатним для судово-медичного молекулярно-генетичного дослідження з метою встановлення батьківства. Отримання ДНК-профілю з гістологічного матеріалу становить менше, ніж 1%. Приблизна вартість вказаної експертизи становить 8839,20 грн.

Призначена судом по справі експертиза проведена не була. Як вказано в рішенні суду першої інстанції, позивач в подальшому відмовилась від оплати експертизи.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що за період з ІНФОРМАЦІЯ_1 по 18.06.2015року ОСОБА_15 мав можливість подати заяву про встановлення батьківства щодо ОСОБА_8, проте, вказаних дій не вчинив. Також суд першої інстанції зазначив в оскаржуваному рішенні, що постійним місцем проживання ОСОБА_15 було м.Васильків Київської області, в с.Дослідне Носівського району до ОСОБА_5 він приїзджав періодично, факт ведення ним спільного господарства з ОСОБА_5 не знайшов свого підтвердження в ході розгляду справи. Судом в рішенні зазначено, що позивач відмовилась від оплати за проведення судово-генетичної експертизи, тому призначена судом експертиза проведена не була. Показання свідків ОСОБА_9, ОСОБА_17, ОСОБА_10, ОСОБА_18, ОСОБА_12, ОСОБА_8, ОСОБА_13, ОСОБА_11 суд першої інстанції вважав недостатнім доказом для задоволення вимог заявленого позову про встановлення факту батьківства.

Апеляційний суд погоджується з вірним по суті висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні вимог заявленого позову, оскільки вказаний висновок узгоджується з нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини та фактичними обставинами справи.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи та нормам матеріального права не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

Відповідно до приписів ч.1, ч.4 статті 60 ЦПК України, яка регламентує обов'язки доказування і подання доказів, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апеляційний суд погоджується з вірним по суті висновком суду першої інстанції відносно того, що позивачем не представлено суду достатніх належних і допустимих доказів в розумінні положень статей 58,59 ЦПК України на підтвердження вимог заявленого позову.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги показання в судовому засіданні свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_8, ОСОБА_14, які підтвердили обґрунтованість вимог заявленого позову та не задовольнив при цьому вимоги позову, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, з наступних підстав. Відповідно до положень статті 63 ЦПК України, показання свідка є одним із видів доказів, при цьому згідно ч.2, ч.3, ч.4 статті 212 ЦПК України, жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, відобразивши результати оцінки доказів в рішенні, з наведенням мотивів їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що суд першої інстанції необґрунтовано не прийняв до уваги: гарантійні талони, які підтверджують придбання ОСОБА_15 побутової техніки; білети на потяг; некролог у місцевій газеті від 27.06.2015року, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки вказані обставини не являються достатнім та безумовним підтвердженням факту батьківства ОСОБА_15 відносно ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження.

ОСОБА_5 в доводах апеляційної скарги стверджує, що суд першої інстанції безпідставно зазначив в оскаржуваному рішенні про те, що позивач відмовилась від оплати судово-генетичної експертизи. При цьому ОСОБА_5 зазначає, що нею не проведено оплату призначеної по справі експертизи на підставі повідомлення Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи від 19.01.2016року про те, що отримання ДНК-профілю з гістологічного матеріалу становить менше, ніж 1%. Вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки відмовляючи в задоволенні вимог заявленого позову, суд першої інстанції послався не тільки на ту обставину, що позивач не провела оплату призначеної по справі судово-генетичної експертизи, а і на те, що позивачем в ході судового розгляду даної справи, всупереч вимогам статті 60 ЦПК України, не представлено суду достатніх належних та допустимих доказів на підтвердження вимог заявленого позову, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, ухваленого на основі з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись статтями: 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 16 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: