Справа №333/1374/16-ц
Пр. № 2-о/333/90/16
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24.03.2016 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого - судді Кулик В.Б. при секретарі Довгаль А.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Комунарський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, про встановлення факту народження дитини, -
В судове засідання заявник не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом своєчасно та належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні заяви наполягає у повному обсязі та просить її задовольнити.
Представник заінтересованої особи - Комунарський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції - про час та місце слухання справи повідомлений своєчасно у встановленому законом порядку, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності.
Дослідивши матеріали справи, надані докази, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 1, 2ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4ст. 60 ЦПК України).
За змістом ст. 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Судом встановлено, що ОСОБА_1, мешкала за адресою: АДРЕСА_1, перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах з громадянином ОСОБА_2. Відповідно до довідки № НОМЕР_1 від 21.03.2016 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 має зареєстроване місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_4, проживає: ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.6).
23 лютого 2016 року в Центральній Міській Клінічній Лікарні № 3 м. Донецька в нас народилась дитина хлопчик. Пологи за рахунком другі, що підтверджується Медичним свідоцтвом про народження № 58 від 23.02.2016 року (а.с.7).
Згідно п. 7 ч. 1ст. 256 ЦПК України, суд розг лядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.
Згідно ч.1 ст.257-1 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.
Згідно ч.4 ст.257-1 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.
У відповідності зі ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті; державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану.
Згідно зі ст. 13 ч.1 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові, походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України; підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоровя документи, що підтверджують факт народження .
Відповідно до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства Юстиції України 18 жовтня 2010 р. № 52/5 (з відповідними змінами та доповненнями) підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є, зокрема, медичне свідоцтво про народження (форма № 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 8 серпня 2006 р., № 545, що видається закладами охорони здоров'я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи.
Згідно зі ст. 13 ч.4 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» за відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.
Відповідно до п. 18Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31.03.1995 року рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно зі ст. 14 ЦПК України рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформляють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду.
Відповідно до письмових пояснень щодо заяви про встановлення факту народження дитини № 330/02-03-04-33 від 23.03.2016 року, наданих Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, надана заявницею довідка Центральної міської клінічної лікарні № 3 м.Донецьк від 23.02.2016 року № 58 не відповідає вимогам чинного законодавства та не є підставою для проведення державної реєстрації народження.
Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 р. «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».
Європейський суд з прав людини у справах «Кіпр проти Туреччини» та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать». При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]».
Беручи до уваги встановлені у судовому засіданні обставини справи, досліджені докази, суд приходить до висновку про те, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту народження дитини знайшла своє обґрунтоване доведення в ході судового розгляду у зв'язку з чим підлягає задоволенню.
Згідно ч.4 ст.257-1 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.
Керуючись ст. ст.10,11,209,212,214,215,256, 257-1, 259,294 ЦПК України, суд, -
Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: Комунарський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, про встановлення факту народження дитини - задовольнити.
Встановити факт, що має юридичне значення, а саме: встановити факт народження дитини - хлопчика, 23 лютого 2016 року, місце народження - м. Донецьк. Мати дитини ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянка України, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, фактично проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3 А, кв. 65.
Рішення підлягає негайному виконанню.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя В.Б.Кулик