Справа № 340/370/15-ц
Провадження № 22-ц/779/380/2016
Головуючий у 1 інстанції Данилюк М. П.
Суддя-доповідач Васильковський В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Васильковського В.М.

суддів: Девляшевського В.А., Малєєва А.Ю.,

секретар Мельник О.В.,

з участю позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Верховинської селищної ради, третіх осіб без самостійних вимог ОСОБА_3, Коломийського МБТІ, ОСОБА_4 про поновлення строку звернення до суду, визнання незаконним рішення виконавчого комітету Верховинської селищної ради № 44 від 29.10.2008 року за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Верховинського районного суду від 10 грудня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

в червні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що він є власником 4/25 частини будинку АДРЕСА_1 і користувався підвалом цього будинку. В жовтні 2011 року дізнався про те, що рішенням виконкому Верховинської селищної ради № 44 від 29.10.2008 оформлено право власності на нежитлове приміщення підвалу в цілому за ОСОБА_3, який в подальшому відчужив його ОСОБА_4 Згідно договору купівлі-продажу від 18.05.2009 нежитлове приміщене (підвал) належало ОСОБА_3 на підставі свідоцтва на право власності на нерухоме майно, виданого виконкомом Верховинської селищної ради 17.02.2009 на підставі оскаржуваного рішення № 44 від 29.10.2008. Оскільки внаслідок приватизації квартир у цьому будинку до наймачів перейшло у власність і приміщення підвалу, а згоди на оформлення права власності на це приміщення ОСОБА_3 він не давав, просив поновити строк звернення до суду з даним позовом та визнати незаконним рішення виконавчого комітету Верховинської селищної ради № 44 від 29.10.2008 в частині "оформлення права власності на об'єкт нерухомого майна в АДРЕСА_1 стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Верховинського районного суду від 10 грудня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на необґрунтованість рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд не врахував, що постановою Верховинського районного суду від 11.09.2012 скасовано рішення виконкому Верховинської селищної ради № 44 від 29.10.2008 «Про оформлення права власності на об'єкт нерухомого майна в АДРЕСА_1 Львівський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 28.04.2015 вказану постанову скасував, провадження у справі закрив на тій підставі, що даний спір має розглядатися в порядку цивільного судочинства. Судами пропуску строку позовної давності встановлено не було. Із врахуванням даної ухвали він звернувся з позовом у Верховинський районний суд та просив поновити строк звернення до суду, враховуючи час розгляду справи районним судом та апеляційним адміністративним судом. Оскаржуваним рішенням не спростовано висновків, зазначених в постанові Верховинського районного суду від 11.09.2012, а вказано, що в позові слід відмовити за пропуском строку позовної давності, оскільки позивач знав про своє порушене право ще в 2008 році. Суд не врахував, що тільки з відповіді виконкому Верховинської селищної ради від 24.10.2011 він дізнався про порушення свого права й одразу звернувся до суду. Не враховано і те, що у багатоквартирних будинках власники квартир є рівноправними співвласниками допоміжних приміщень, ніхто з них не має пріоритетного права користуватися та розпоряджатися цими приміщеннями, на які поширюється правовий режим як спільної сумісної так і спільної часткової власності з особливим порядком володіння, користування і розпорядження майном. Статус підвалу як допоміжного приміщення підтверджується технічним паспортом. Висновок суду, що він із заявою про надання дозволу на оформлення права власності на підвальне приміщення житлового будинку не звертався, як і не звертався з таким проханням до жителів будинку, суперечить вимогам чинного законодавства. Тому просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В судовому засіданні ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав. Верховинський селищний голова подав заперечення на скаргу та заяву про розгляд справи за відсутності їх представника. Треті особи, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, не з'явились, що згідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає її розглядові.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, під час його ухвалення суд повинен вирішити питання, визначені у ст. 214 цього Кодексу. Цим вимогам ухвалене у справі рішення відповідає не в повному обсязі.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 19.03.1991. В цьому будинку знаходиться підвал, що підтверджується технічним паспортом на нежитлове приміщення. При купівлі квартири позивачем в 1991 році підвальне приміщення використовувалось під інші цілі і не входило як підвальні приміщення до квартир жильців. Після звільнення підвалу жильці будинку набули право на його приватизацію. 27.10.2008 ОСОБА_3 звернувся до Верховинської селищної ради із заявою про надання йому дозволу на оформлення права власності зі згоди жильців на підвальне приміщення житлового будинку НОМЕР_1 у зв'язку з тим, що підвал не використовувався мешканцями будинку. Виконком Верховинської селищної ради 29.10.2008 прийняв рішення № 44 про оформлення за ОСОБА_3 права власності на нежитлове приміщення підвалу в цілому по АДРЕСА_1. На підставі цього рішення ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право власності на нежитлове приміщення підвалу по АДРЕСА_1 яке згідно договору купівлі-продажу від 18.05.2009 набула у власність ОСОБА_4

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 із заявою про надання йому дозволу на оформлення права власності на підвальне приміщення житлового будинку по АДРЕСА_1 не звертався. Не було таких його звернень і до мешканців цього будинку. Позивач знав про своє порушене право ще в 2008 році, коли ОСОБА_3 звертався до нього із проханням відчужити на свою користь належну позивачу частину підвального приміщення. Тому дізнавшись про порушення свого переважного права купівлі даного підвального приміщення, він повинен був протягом року, в межах спеціальної позовної давності, звернутися до суду з позовом про переведення на нього прав та обов'язків покупця.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна.

Крім встановлених судом першої інстанції обставин, з матеріалів справи вбачається, що згідно договору купівлі-продажу від 18 травня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Верховинського районного нотаріального округу Івасик Ю.Ю, реєстровий № 367, право власності на спірне підвальне приміщення набула у власність ОСОБА_4 Зі змісту договору вбачається, що нежитлове приміщення (підвал) належало продавцю ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Верховинської селищної ради 17.02.2009 згідно рішення виконавчого комітету за № 44 від 29.10.2008, та зареєстрованого в Коломийському міжрайонному бюро технічної інвентаризації за № 140, реєстраційний номер 26455713.

06 лютого 2012 року з метою захисту свого порушеного права ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом.

Постановою Верховинського районного суду від 11 вересня 2012 року рішення виконавчого комітету Верховинської селищної ради № 44 від 29.10.2008 "Про оформлення права власності на об'єкт нерухомого майна в АДРЕСА_1 скасовано. Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2015 року постанову Верховинського районного суду від 11.09.2012 скасовано, провадження у справі закрито у зв'язку з тим, що даний спір має розглядатись в порядку цивільного судочинства, що виключає можливість його розгляду в порядку цивільного судочинства.

22 червня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Верховинського районного суду з цивільним позовом до виконкому Верховинської селищної ради, третіх осіб без самостійних вимог ОСОБА_3, Коломийського МБТІ, ОСОБА_4 про поновлення строку звернення до суду, визнання незаконним рішення виконавчого комітету Верховинської селищної ради № 44 від 29.10.2008.

Сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання (ст. 25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

За змістом ст. 393 ЦК України правовий акт органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним і власник майна, право якого порушено внаслідок видання правового акта, має право вимагати відновлення того становища яке існувало до видання цього акта.

Конституційний Суд України в пункті 4 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) вказав, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

За змістом ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно зі статтею 19 цього Закону підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, є, зокрема, свідоцтво про право власності на будівлю (частину будівлі), споруду.

На підставі оскаржуваного рішення виконкому Верховинської селищної ради за № 44 від 29.10.2008 виконавчий комітет 17.02.2009 видав ОСОБА_3 свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що стало підставою для реєстрації Коломийським МБТІ речових прав на нерухоме майно. Таким чином, оскаржуване рішення реалізоване, а тому вичерпало свою дію.

Спірне підвальне приміщення набула у власність ОСОБА_4 згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 18 травня 2009 року.

Позов, предметом якого є рішення органу місцевого самоврядування щодо оформлення права власності на об'єкт нерухомого майна, тобто ненормативний акт, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволений, оскільки таке рішення органу місцевого самоврядування вичерпало свою дію шляхом виконання. Його скасування не породжує наслідків для власника, оскільки у такої особи виникло право власності на об'єкт нерухомого майна і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах.

Не обговорюючи питання правильності застосування судом першої інстанції строків позовної давності, колегія суддів вважає, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу у власність нежитлового приміщення (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності користування фізичною особою спірним нежитловим приміщенням має вирішуватися у спосіб, передбачений ст. 16 ЦК України, оскільки виникає спір про цивільне право.

Разом із тим, відповідно до статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав є як визнання незаконними рішення органу місцевого самоврядування (п. 10 ч. 2), так і визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення (п.п. 1-4 ч. 2). Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Ураховуючи наведене, позов, предметом якого є рішення органу місцевого самоврядування щодо передачі у власність нежитлового приміщення, тобто ненормативний акт, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволений, оскільки таке рішення органу місцевого самоврядування вичерпало свою дію шляхом виконання. Його скасування не породжує наслідків для власника чи іншої особи, до якої перейшло таке право, оскільки у таких осіб виникло право власності і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах.

З огляду на викладене, позов, предметом якого є спірне рішення органу місцевого самоврядування, не підлягає задоволенню, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не забезпечує їх реального захисту.

Такий висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2014 року (справа № 21-404а14).

Відповідно до принципу диспозитивності (стаття 11 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб із зазначених ними підстав та в межах заявлених ними вимог.

Оскільки, позивачем інші вимоги не заявлялися, правові підстави для вирішення даного спору в обраний ним спосіб відсутні, тому позивачу повинно бути відмовлено у задоволенні позову, так як ним обрано невірний спосіб захисту порушеного права.

За таких обставин, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права призвело до неправильного вирішення справи, то відповідно до ст. 309 ЦПК України судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Верховинського районного суду від 10 грудня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення. В позові ОСОБА_2 до виконавчого комітету Верховинської селищної ради, третіх осіб без самостійних вимог ОСОБА_3, Коломийського МБТІ, ОСОБА_4 про поновлення строку звернення до суду, визнання незаконним рішення виконавчого комітету Верховинської селищної ради № 44 від 29.10.2008 року відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення. Касаційна скарга на рішення може бути подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Васильковський В.М.

Судді: Девляшевський В.А.

Малєєв А.Ю.