СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
пр. № 2/759/1340/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2016 року Святошинський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Зайця Т.О. при секретарі Ковтун М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Київської міської ради, третя особа житлово-будівельний кооператив «Автобусник» про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

25.11.2015 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися з позовом про визнання права власності за законом після смерті ОСОБА_3 на ? частину гаражного боксу АДРЕСА_1. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 - батько позивачів, після смерті якого відкрилась спадщина, до складу якої входить гаражний бокс АДРЕСА_1. Право власності на гаражний бокс за спадкодавцем визнано рішенням суду, але не зареєстроване. Спадкоємцями майна померлого є позивачі - сини померлого, яким було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на гаражний бокс у зв'язку з відсутністю реєстрації права власності на майно та відсутністю правовстановлюючого документа на гаражний бокс.

В судовому засіданні представник позивачів підтримав позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини.

Відповідач і третя особа в судове засідання не з'явилися, повідомлялися в установленому порядку, розгляд справи просили проводити за відсутності їхніх представників.

Встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18.03.2009 (а. с. 6 - 9) визнано за ОСОБА_3 право власності на гаражний бокс АДРЕСА_1, що складається з внутрішніх площ до плану гаража по літері «А»: гараж - 20,9 кв. м., підсобне приміщення 1 - 2,3 кв. м., підсобне приміщення 2 - 17,1 кв. м., а всього по гаражу: 40,3 кв. м. Внутрішні площі до плану гаража підтверджуються технічним паспортом, виготовленого 27.05.2011 року (а. с. 14 - 15).

Після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, заведено спадкову справу №01/2009. Спадкоємцями майна померлого є діти - ОСОБА_1, ОСОБА_2 Наведена обставина підтверджується листом приватного нотаріуса КМНО №313/02-14 від 02.11.2015 року (а. с. 16).

З матеріалів спадкової справи вбачається, що із заявою про прийняття спадщини звернулося два спадкоємця першої черги - це сини спадкодавця (позивачі у справі).

09.12.2009 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2, видано свідоцтва про право на спадщину за законом, яке складається з ? частки кожному автомобіля марки ВАЗ, модель 2106, 1983 року випуску, об'єм двигуна 1600, шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_1, д.н.з. НОМЕР_2, грошового вкладу, з відповідними відсотками та компенсаціями на рахунку на суму 1,22 грн., 6 534,55 грн., 116,78 грн. Свідоцтва видані приватним нотаріусом КМНО, зареєстровано в реєстрі за №3165, №3167, №3168, №3166 (а. с. 10 - 15).

Також встановлено, що право власності на гаражний бокс АДРЕСА_1, не було зареєстровано за спадкодавцем.

Згідно матеріалів спадкової справи позивачі не зверталися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини щодо гаражного боксу №3 і нотаріусом не виносилася постанова про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину в цій частині.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). У разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкування за законом) (ч. 2 ст. 1223 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї; незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 роз'яснено, що за відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги.

Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження (п. 23 постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року № 7).

Позивачі не реалізували свого права щодо звернення до нотаріуса із заявою про прийняття у спадщину гаражного боксу і їм не було відмовлено в оформленні права на спадщину, а тому не доведеною є обставина порушення їхніх прав у даних правовідносинах, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Суд також звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Згідно ч. 3 ст. 15 ЦПК України суди розглядають справи у порядку позовного, наказного та окремого провадження.

Згідно зі ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

За змістом наведених норм, позовне провадження характеризується наявністю матеріально-правового спору між сторонами, відповідачем у справах позовного провадження є особа - учасник цивільних правовідносин, яка порушує, не визнає або оспорює відповідні права позивача.

Згідно роз'яснень, що містяться у пункті 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК.

За змістом ст. 392 ЦК належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема, житловий будинок, земельну ділянку.

У пункті 3.3 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13, зазначено, що відповідачами у справах про визнання права власності в порядку спадкування на будинки та садиби, щодо яких відсутні правовстановлюючі документи у зв'язку з їх втратою, є спадкоємці, які прийняли спадщину, а також органи, які уповноважені видавати правовстановлюючі документи на нерухоме майно, або ж органи, до яких перейшли такі повноваження, та органи, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно.

За відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Враховуючи приписи ст. ст. 15, 392 ЦК України, відповідачем у даній справі повинен бути учасник виниклих правовідносин, який має матеріально-правовий інтерес, в результаті розгляду справи у нього виникають (виникнуть) права чи обов'язки.

Проте, Київська міська рада не є учасником правовідносин, що виникли, вона не порушує та не оспорює прав позивачів, між сторонами відсутній спір щодо визнання відповідного права, в результаті розгляду справи у Київради не виникнуть права чи обов'язки.

Територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини набувають відповідних прав і можуть бути відповідачами в даній категорії справ лише за відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, неприйняття ними спадщини чи усунення їх від права на спадкування.

В даних спадкових правовідносинах наявні 2 спадкоємці, які прийняли спадщину, що виключає участь органу місцевого самоврядування (Київради) у спірних правовідносинах, оскільки у такого суб'єкта відсутній матеріально-правовий інтерес і між сторонами відсутній спір.

В даному спорі відповідачем повинен бути один із спадкоємців, який прийняв спадщину, а також органи, які уповноважені видавати правовстановлюючі документи на нерухоме майно та органи, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно (реєстраційна служба).

Пунктом 1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13 роз'яснено, що у разі пред'явлення позову до неналежного відповідача суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (ст. 33 ЦПК). Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду (п. 3.1 листа ВССУ від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13).

Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (ч. 2 ст. 331 ЦК України).

Встановлено, що право власності спадкодавця на гаражний бокс не було зареєстроване, а тому таке право у нього не виникло (він його не набув), внаслідок чого спадкоємці також не набувають права власності на нього у порядку спадкування, а до них перейшли лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини (право звернутися до компетентного органу щодо державної реєстрації нерухомого майна).

За таких обставин, враховуючи наведені вище роз'яснення, для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємці повинні здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно.

У ст. 331 ЦК України міститься загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію. За правилами ст. 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

В даних правовідносинах право позивачів не оспорюється відповідачем і документ, який засвідчує право власності позивачі не втрачали, оскільки такого не існувало взагалі, а тому вони не мають підстав для звернення до суду на підставі ст. 392 ЦК України.

На підставі наведеного вище суд відмовляє у задоволенні позову, оскільки позивачами не доведено порушення їхніх прав, позов подано до неналежного відповідача, а також відсутні правові підстави для звернення до суду для захисту прав на підставі ст. 392 ЦК України.

Керуючись ст. ст. 15, 30, 57, 60, 209, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 15, 182, 331, 392, 1217, 1218 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги та може бути оскаржене до апеляційного суду м. Києва через районний суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Повний текст рішення виготовлено 21.03.2016 року.

СУДДЯ: Т.О. ЗАЄЦЬ