22-ц/775/331/2016(м)
Головуючий у І інстанції Міхєєва І.М. Єдиний унікальний номер 265/6388/15-ц
Номер провадження 22-ц/775/331/2016(м)
Категорія 27 Доповідач Барков В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2016 року м. Маріуполь

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Баркова В.М.,

суддів Лісового О.О.,

Ткаченко Т.Б.,

за участі секретаря Собецької О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання дійсним договору застави,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_3 про визнання дійсним договору застави. Посилався на те, що 17 червня 2011 року між ними був укладений договір позики-застави на суму 20 000 грн. строком до 31 грудня 2011 року. Зо умовами договору відповідач отримав у борг 20 000 грн. під заставу земельної ділянки, яка розташована по АДРЕСА_1 Оскльки відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення зазначеного договору, просив суд визнати його дійсним та таким, що не підлягає нотаріальному посвідченню.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 лютого 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам, що мають значення для справи, та на неправильне застосування судом норм матеріального права.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання апеляційного суду не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений судовою повісткою та повідомленням на сайті Апеляційного суду Донецької області (а.с. 54, 55), тому суд відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України розглянув справу без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2, який просив скаргу задовольнити, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції повно, всебічно і об'єктивно перевірив доводи позивача, правильно застосував норми матеріального права і прийшов до обґрунтованого висновку про те, що підстав для визнання договору застави земельної ділянки дійсним не має, оскільки законом передбачене його обов'язкове нотаріальне посвідчення та державна реєстрація.

Цей висновок суду підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, які надані сторонами.

Судом встановлено, що 17 червня 2011 року між сторонами у простій письмовій формі укладено договір за умовами якого ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 у борг 20 000 грн., які зобов'язався повернути до 31 грудня 2011 року із щомісячною сплатою 8 процентів від суми позики. При цьому позика була отримана ОСОБА_3 під заставу належної йому земельної ділянки по АДРЕСА_1 (а.с. 3).

Відповідно до положень ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Згідно із ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації з моменту державної реєстрації.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 13 постанови від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. ст. 210, 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Застава нерухомого майна, яким є земельна ділянка, є іпотекою (ст. 575 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 577 ЦК України якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, установлених законом. Застава нерухомого майна підлягає державній реєстрації у випадках та в порядку, встановлених законом.

Частиною 2 статті 13 Закону України «Про заставу» встановлено, що у випадках, коли предметом застави є нерухоме майно, космічні об'єкти, транспортні засоби, що підлягають державній реєстрації, договір застави повинен бути нотаріально посвідчений на підставі відповідних правовстановлюючих документів. Нотаріальне посвідчення договору застави нерухомого майна, транспортних засобів провадиться за місцезнаходженням (місцем реєстрації) цього майна або за місцезнаходженням (місцем реєстрації) однієї із сторін договору, договору застави космічних об'єктів - за місцем реєстрації цих об'єктів.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позову, оскільки норма ч. 2 ст. 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не породжують для сторін прав та обов'язків (постанова Верховного Суду України від 18 квітня 2011 року у справі № 3-28гс11).

Доводи апеляційної скарги були предметом дослідження суду першої інстанції і не приводять судову колегію до висновку про порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права, які є підставами до скасування рішення.

Рішення суду відповідає вимогам ст.ст. 10, 15, 60, 209, 213, 215 ЦПК України, положенням ст.ст. 220, 577, 640 ЦК України, ч. 2 ст. 13 Закону України «Про заставу» і підстав для його скасування не має.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 лютого 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді