Справа № 200/9787/15-ц
Провадження № 2/200/2580/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2016 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Кудрявцевої Т.О.

при секретарі Ганіній Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпрообленерго", третя особа - ОСОБА_7, про визнання недійсним договору купівлі-продажу та Акту приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів, визнання права власності, витребування майна з незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до суду із вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03.03.2014 року у кримінальній справі № 175/4999/13-к, який набрав законної сили, було встановлено, що 29.11.2010 року ОСОБА_8, знаходячись на території садового товариства «Черешня», розташованого поблизу с. Самарівка на території Дніпропетровського району Дніпропетровської області, маючи намір на заволодіння чужим майном шляхом обману, яке належить ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, реалізуючи його, діючи з корисливих мотивів, недобросовісно використовуючи довіру потерпілих, прийняв від кожного з них грошові кошти в розмірі по 20 000,00 грн., про отримання яких надав розписки, для купівлі та установки КТП та трансформатора ТМ 63/6-0,4. Згідно розписки ОСОБА_8 зобов"язаний отримати технічні умови на силовий трансформатор, придбати, установити і підключити силовий трансформатор за адресою с/т "Черешня", прокласти проводи та підключити від силового трансформатора стовбура та лічильників домоволодінь позивачів та оформити колективну власність позивачів на придбаний та встановлений за їх кошти трансформатор. Продовжуючи свій умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману, ОСОБА_8, виконавши умови розписки, окрім оформлення прав колективної власності позивачів на трансформатор, реалізуючи намір, направлений на заволодіння чужим майном згідно договору купівлі-продажу № 11251-00 від 03.07.2013 року, продав Публічному акціонерному товариству «ДТЕК Дніпрообленерго» вищевказаний трансформатор за 2000 грн. та присвоїв грошові кошти собі і витратив їх на свій розсуд. ОСОБА_8 визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення і вироком суду він був визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України.

Позивачі зазначають, що таким чином, вказаним вироком суду доведено факт того, що договір купівлі-продажу № 11251-00 від 03.07.2013 року, згідно якого було передано у власність відповідачу майно КТП 104-Б трансформатор ТМ 63/6-0,4, встановлений на території садового товариства "Черешня" вул. Вишнева, 183, було укладено незаконно, оскільки особа, яка передала відповідачу право власності на це майно, не мала право його відчужувати. Відповідачу до моменту укладення вказаного договору купівлі-продажу було відомо про факт того, що відносно вказаного майна існує спір, що 13.03.2013 року було відкрито кримінальне провадження, в рамках якого досудовим слідством зокрема з»ясовувались обставини як саме оформлювалася технічна документація на це майно, в зв»язку з чим опитувалися працівники відповідача та позивачі неодноразово повідомляли відповідача про існування цього спору, зважаючи також на те, що майно, вартість якого складала щонайменше 120000 грн., було передано відповідачу у власність всього за 2000 грн. Крім того, відповідач під час укладання договору купівлі-продажу був зобов"язаний пересвідчитися у тому, що право власності на майно передається йому законно особою, яка має відповідні права, тому відповідач не може вважатися добросовісним набувачем в розумінні ст. 388 ЦК України, оскільки він знав, що майно придбане в особи, яка не мала право його відчужувати, та не мав укладати договір купівлі продажу до моменту остаточного вирішення спору щодо майна.

Посилаючись на зазначене, позивачі просять визнати недійсним договір купівлі-продажу № 11251-00 від 03.07.2013 року та Акт приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів, складений 16.07.2013 року на підставі цього договору; визнати за ними право власності на майно КТП 104-Б трансформатор ТМ 63/6-0,4, встановлений на території садового товариства "Черешня" вул. Вишнева, 183; витребувати із незаконного володіння відповідача на їх користь вказане майно.

Представник позивачів в судовому засіданні, посилаючись на обставини, викладені в позові, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на їх необгрунтованість.

Третя особа в судове засідання не з»явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Вислухавши осіб, які зявилися, дослідивши докази у справі, матеріали кримінального провадження, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорювань прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. У відповідності до ст.627 цього Кодексу відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов»язковими відповідно до актів цивільного законодавства, що передбачено ч.1 ст. 628 ЦК України.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, якими є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду договору, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї сторони має бути досягнуто згоди.

Згідно ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.2 цієї статті особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Згідно до ч.3, 4, 5, 6 цієї ж статті волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, має вчинятися у формі, встановленій законом та бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних дітей.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочинує недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочинможе бути визнаний судом дійсним.

Відповідно до ч.3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права.

У відповідності до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.2 цієї статті особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Відповідно до ст.57 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ч.1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У відповідності до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 - докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно до ч.3, 4 цієї статті - доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено в судовому засіданні, вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03.03.2014 року ОСОБА_8 Юрієвич був визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України з призначенням покарання у вигляді штрафу в розмірі 850,00 грн.

Цим вироком суду встановлено, що 29.11.2010 року ОСОБА_8, знаходячись на території садового товариства «Черешня», розташованого поблизу с. Самарівка на території Дніпропетровського району Дніпропетровської області, маючи намір на заволодіння чужим майном шляхом обману, яке належить ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, реалізуючи його, діючи з корисливих мотивів, недобросовісно використовуючи довіру потерпілих, прийняв від кожного з них грошові кошти в розмірі по 20 000,00 грн., про отримання яких розписався у відповідній розписці, для купівлі та установки КТП та трансформатора ТМ 63/6-0,4. Згідно розписки ОСОБА_8 зобов»язаний: отримати технічні умови на силовий трансформатор, придбати, установити і підключити силовий трансформатор за адресою с/т «Черешня», прокласти проводи та підключити від силового трансформатора столбів та лічильників домоволодінь позивачів та оформити їх колективну власність на придбаний та встановлений за їх кошти трансформатор. Продовжуючи свій умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману ОСОБА_8, виконавши умови розписки, окрім оформлення колективної власності на трансформатор, реалізуючи намір, направлений на заволодіння чужим майном згідно договору купівлі-продажу № 11251-00 від 03.07.2013 року продав Публічному акціонерному товариству «ДТЕК Дніпрообленерго» вищевказаний трансформатор за 2000 грн., які присвоїв грошові кошти собі та витратив їх на свій розсуд. Вказані обставини, встановлені зазначеним вироком суду, який вступив в законну силу, відповідно до ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню при розгляді даної цивільної справи.

Судом також встановлено, що 03.07.2013 року між ОСОБА_7 та ПАТ "ДТЕК Дніпрообленерго" був укладений договір купівлі-продажу № 11251-00.

Відповідно до п.1.1. договору продавець ОСОБА_7 в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, зобов"язується передати у власність ПАТ "ДТЕК Дніпрообленерго", яке зобов"язалося прийняти та оплатити комплектну трансформаторну підстанцію 104Б (КТП-104Б), розташовану за адресою м. Підгороднє, с/т "Черешня", вул. Вишнева, 183.

Відповідно до п.2.1. договору продаж вказаного майна за даним договором здійснюється за вартістю, визначеною за домовленістю сторін, в розмірі 3010 грн. 00 коп.

Відповідно до п.2.2. договору оплата майна здійснюється покупцем за визначеною п.2.1. цього договору вартістю, за винятком вартості, що перераховуються в дохід місцевого бюджету в якості податку з доходів фізичних осіб відповідно до ст. 167.1. Податкового кодексу України. Грошові кошти перераховуються на поточний рахунок продавця протягом 30 календарних днів з моменту підписання Акту приймання-передачі майна.

Пунктом 3.1. договору купівлі-продажу передбачено, що передача майна здійснюється комісійно уповноваженими представниками сторін в термін 10 календарних днів з дня підписання цього договору обома сторонами, з складанням Акту приймання-передачі, що є невід"ємною частиною цього договору, з зазначенням в ньому технічного стану майна, що передається.

Відповідно до п.3.2. договору - право власності на майно у покупця виникає з моменту підписання сторонами Акту приймання-передачі.

Відповідно до п.5.1. договору - продавець гарантує, що вказане майно не має прихованих недоліків, до моменту укладення даного договору нікому іншому не відчужене, під забороною (арештом) і у заставі не знаходиться, як внесок в статутному фонді юридичних осіб не передане, судових спорів, а також претензій третіх осіб по ньому як у межах так і за межами України немає.

Підписанням п.5.2. договору сторони зазначили? що вони підтверджують, що даний договір відповідає їх дійсним намірам і не носить характеру мнимої або удаваної угоди, а також не є злочинним.

Пунктом 7.1. договору передбачено, що цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до остаточного виконання умов договору.

16.07.2013 року на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу № 11251-00 від 03.07.2013 року був складений Акт приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів, відповідно до якого придбане за договором майно - КТП та трансформатор стало власністю ПАТ "ДТЕК Дніпрообленерго", що відповідає положенням п.3.2. договору купівлі-продажу та ч.1 ст. 34 ЦК України.

Судом встановлено, що на час відчуження право власності на КТП з трансформатором було набуто ОСОБА_7 на підставі Акту прийому-передачі виконаних робіт по встановленню КТП №1 від 22.09.2010 року, підписаного замовником ОСОБА_7 та виконавцем ОСОБА_9, а також накладної № 1022 від 22.09.2010 року про купівлю ОСОБА_7трансформатора та КТП за 28 200,00 грн., що не спростовано позивачами.

Для укладення договору купівлі-продажу № 11251-00 від 03.07.2013 року ОСОБА_7 було пред"явлено документи, що посвідчували її особу - паспорт та ідентифікаційний код, а також документи, які посвідчували те, що вона є власником даного рухомого майна - КТП та трансформатора, а саме акт прийому-здачі від 22.09.2010 року та накладну № 1-022 від 22.09.2010 року.

Судом встановлено, що придбання КТП та трансформатора та його встановлення було здійснено ОСОБА_7 у вересні 2010 року, в той час як складання розписки ОСОБА_8 про передачу йому грошових коштів позивачами на купівлю і встановлення вказаного майна і передача цих коштів відбулися в листопаді 2010 року. Тобто, відповідно до накладної № 1022 від 22.09.2010 року та Акту прийому-здачі виконаних робіт №1 від 22.09.2010 року придбання ПАТ "ДТЕК Дніпрообленерго" КТП і трансформатора, а також здійснення всіх робіт, пов"язаних з його установкою, було виконано ще до того часу, коли ОСОБА_8, що встановлено вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03.03.2014 року, прийняв від позивачів вищезазначені грошові кошти, тобто до 29.11.2010 року. Таким чином, вказаним спростовуються твердження позивачів про те, що саме передані ними ОСОБА_8 грошові кошти були витрачені на придбання та встановлення КТП та трансформатору.

Твердження позивачів про доведеність факту незаконності укладання договору в зв"язку з відсутністю права ОСОБА_8 на відчуження спірного майна з посиланням на вищевказаний вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03.03.2014 року спростовуються текстом самого вироку суду, де саме ОСОБА_8 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, а питання законності чи незаконності договору купівлі-продажу при його ухваленні не розглядалося.

Позивачами не надано достатніх та обгрунтованих доказів недійсності договору купівлі-продажу, оскільки встановлено, про що зазначено вище, що ОСОБА_7 як продавець, яка набула вказане майно - КТП та трансформатор у вищенаведений спосіб, мала право його відчужувати. З огляду на встановлені судом обставини, позовні вимоги позивачів про визнання недійсним договору купівлі-продажу № 11251-00 від 03.07.2013 року задоволенню не підлягають.

Не підлягають задоволенню і позовні вимоги позивачів про визнання недійсним Акту приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів, складеного 16.07.2013 року на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу, виходячи з наступного.

Положеннями ст.ст.3, 4 ЦПК України передбачено право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних чи оспорюваних прав, свобод чи інтересів, які захищаються судом у способи, визначені законами України. Загальний перелік таких способів захисту визначено в ст. 16 ЦК України, а конкретні - спеціальним законом, який регулює конкретні цивільні правовідносини.

Визнання протиправним та скасування Акту приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів діючим законодавством не передбачено. Також, крім названих обставин, вказаним Актом приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів була лише зафіксована передача КТП та трансформатора відповідачеві, придбаного ним відповідно до договору купівлі-продажу № 11251-00 від 03.07.2013 року, недійсність якого не доведена позивачами.

Також, не підлягають задоволенню позовні вимоги позивачів про визнання за ними права власності на майно КТП 104-Б та трансформатор ТМ 63/6-0,4, встановлений на території садового товариства «Черешня» вул. Вишнева, 183, та витребування його із незаконного володіння відповідача, зважаючи на наступне.

У позові позивачі та їх представник в судовому засіданні посилалися на те, що позивачі мають право власності на КТП та трансформатор на підставі розписки, виданої ОСОБА_8 про передачу йому ними грошових коштів. Разом з цим, ці доводи не підтверджені доказами та не відповідають встановленим вищевикладеним обставинам. Крім того, вказана розписка не є саме тим документом, який породжує будь-які правові наслідки щодо набуття позивачами права власності на вказане майно. Також, позивачами не надано будь-яких доказів того, що відповідачу на час укладання договору купівлі-продажу було відомо про існування спору стосовно майна, що відчужувалося за цим договором.

Відповідно до ч.1 ст. 330 ЦК України, якщо майновідчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власностіна нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексумайно не може бути витребуване у нього.

Згідно до ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майноза відплатним договоромпридбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до ч.2 ст. 388 ЦК України майноне може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Відповідно до ч.3 цієї статті, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

За змістом ст. 388 ЦК України добросовісним вважається придбання майна н6е безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права його відчужувати. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння. Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, передбаченого статтями 215, 216 ЦК України. Такий захист можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову за наявністю підстав? передбачених ст. 388 ЦК України, якими передбачено право витребувати майно від добросовісного набувача.

Таким чином, зважаючи на те? що судом не встановлена незаконність придбання відповідачем спірного майна - КТП 104-Б з трансформатором ТМ 63/6-0,4, що знаходиться на території садового товариства «Черешня» вул. Вишнева, 183, не підлягають задоволенню позовні вимоги позивачів про визнання за ними права власності на це майно та про витребування його із незаконного володіння відповідача, оскільки право витребування майна належить саме власникам, якими вони не являються.

Також, вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03.03.2014 року стягнуто з ОСОБА_8 на користь потерпілих ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 пропорційно 2000,00 грн. майнової шкоди. При цьому даним вироком встановлено, що цивільний позов, заявлений потерпілими підлягає частковому задоволенню в розмірі, який доведений під час розгляду кримінального провадження та становить 2000 грн., в іншій частині позову суд дійшов висновку про необхідність відмовити у його задоволенні у зв"язку з тим, що матеріали справи не містять доказів заподіяння шкоди більш ніж та, що встановлена судом. Крім того, як зазначено у вироку, матеріальна шкода, заявлена в цивільних позовах, не має причинного зв"язку з інкримінованим кримінальним провадженням діянням. Вказані обставини, встановлені зазначеним вироком суду, який вступив в законну силу, відповідно до ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню при розгляді даної цивільної справи.

Зазначеним спростовуються доводи позивачів про встановлення вироком суду від 03.03.2014 року факту того, що право власності на майно - КТП 104-Б з трансформатором ТМ 63/6-0,4, у разі якби щодо них не було вчинено кримінальне правопорушення, мало б належати позивачам, оскільки воно було придбано на їх кошти.

З огляду на встановлені судом обставини позовні вимоги позивачів не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України понесені позивачами витрати по справі не підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 у задоволенні позовних вимог до Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпрообленерго", третя особа - ОСОБА_7, про визнання недійсним договору купівлі-продажу та Акту приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів, визнання права власності, витребування майна з незаконного володіння.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Т.О. Кудрявцева