АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1261/16 Справа № 205/5636/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Свистунова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Міхеєвої В.Ю., Ремез В.А.

за участю секретаря Синенка Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2015 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про визнання угоди та договору застави недійсними, стягнення коштів ,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про визнання угоди та договору застави недійсними, стягнення коштів.

У обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що з метою придбання автомобіля за ціною 92 130,00 грн., 03 жовтня 2009 року між нею та відповідачем було укладено угоду №305614 та два додатки до неї, що є невідємними її частинами.

За ст.1 Угоди, її предметом є надання послуг системи ОСОБА_3, спрямованих на придбання автомобіля. Угода укладається шляхом підписання сторонами угоди, додатку №1 та №2, які є невідємними частинами угоди.

Згідно договору №112066-У00956 від 17 січня 2012 року укладеним між ДП «Валентина-сервіс Плюс» ТОВ «Магазин «ОСОБА_4», ТОВ «Авто Просто» та позивачем, останньою було придбано автомобіль марки «Chevrolet Aveo II SE 1.5 4 dr M/T B4MM554» вартістю 105 960,00 грн.

На підставі договору застави від 15 лютого 2012 року вищевказаний автомобіль було передано в заставу ТОВ «Авто Просто».

У період дії угоди позивачем було сплачено на користь відповідача 141 150,52 грн.

Позивач зазначає, що згідно даних офіційного сайту відповідача ТОВ «Авто-Просто» як фінансову установу зареєстровано 19 січня 2012 року. Рішення про видачу ліцензії на здійснення фінансових послуг прийнятою Нацкомфінпослуг 25.12.2012 року за №2887, строком дії ліцензії з 15.01.2013 року по 15.01.2018 року, тобто на момент укладення угоди №305614 від 03.10.2009 року із позивачем, відповідач не мав відповідного дозволу на надання даних фінансових послуг. Про дану обставину позивач не знала.

Вважала, що внаслідок недобросовісної поведінки відповідача при укладенні угоди №305614 від 03.10.2009 року та додатків до неї, були грубо порушені вимоги законодавства, які призвели до порушення прав позивача.

Враховуючи вищевикладене позивач звернулась до суду із даним позовом, у якому просила визнати угоду №305614 від 03.10.2009 року та додатки до неї укладені між нею та ТОВ «Авто Просто» недійсними; визнати недійсним договір застави автомобіля «Chevrolet Aveo» укладений між нею та ТОВ «Авто Просто» посвідчений приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_5 15 лютого 2012 року за реєстровим №92 та стягнути з ТОВ «Авто Просто» на її користь 141 150,52 грн. сплачених за угодою №305614 від 03.10.2009 року.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2015 року відмовлено у задоволенні позовних вимог. Вирішено питання щодо судових витрат.

У апеляційній скарзі позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в межах заявлених вимог та на підставі тих доказів, що надані були сторонами під час розгляду справи по суті, у достатньо повному обсязі з'ясував права і обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Судом встановлено, що 03 жовтня 2009 року між ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_2 було укладено Угоду №305614, предметом якої є надання позивачу послуг системи "АвтоТак", спрямованих на придбання автомобіля (а.с.12).

Статтею 1 Угоди визначено, що угода укладається шляхом підписання сторонами угоди додатку №1 та додатку №2, які є невід"ємними частинами угоди.

Згідно додатку №1 позивач має намір придбати автомобіль вартістю 92 130,00 грн. та зобов'язується щомісячно сплачувати внески у розмірі 0,8333% вартості автомобіля, внески в оплату послуг, страхового платежу (а.с. 13).

Додатком №2, зокрема, передбачено, що система "АвтоТак" - це система, яка полягає у створенні груп покупців (учасників), метою яких є придбання автомобілів. Відповідно до п.4.1 вказаного додатку учасник, який належним чином виконує свої зобов'язання за даною угодою, отримує автомобіль через механізми надання права на отримання автомобіля, передбачені в угоді (а.с.1618).

Тексти угоди та всіх додатків містять особисті підписи позивачки.

Позивачкою до суду надані квитанції, згідно до яких вона у порядку виконання умов вищевказаної угоди, сплатила відповідачу вступний внесок у розмірі 3 316,68 грн. та у період з січня 2014 року по липень 2015 року сплачувала періодичні внески; загальна сума внесків становить 141 150,52 грн.(а.с. 21-39).

На підставі договору №112066-У00956 від 17 січня 2012 року укладеним між ДП «Валентина-сервіс Плюс» ТОВ «Магазин «ОСОБА_4», ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_2, позивачем було придбано автомобіль марки «Chevrolet Aveo II SE 1.5 4 dr M/T B4MM554» вартістю 105 960,00 грн. (а.с.42-43).

15 лютого 2012 року між ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_2 було укладено договір застави, предметом якого, для забезпечення вимог ТОВ «Авто Просто» до ОСОБА_2 щодо виконання зобовязань за угодою №305614 від 03.10.2009 року та відповідними додатками до неї, є автомобіль марки «Chevrolet Aveo», номер кузова/шасі: VIN-KL1SF69YEBB287300, д/н НОМЕР_1, 2011 року випуску (а.с.40-41).

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

У відповідності до ч.3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

У відповідності з п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо).

З матеріалів справи вбачається, що під час укладення Угоди ОСОБА_2 отримала примірник Угоди та додатки до неї, які містять опис послуг ТОВ "АВТО ПРОСТО" та підписала всі примірники Угоди та додатків до неї.

Відповідно до ст. 10 Угоди, підписання цієї угоди та додатків до неї є підтвердженням факту ознайомлення, розуміння сторонами її умов та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом угоди й додатків до неї.

Згідно з п. 13.8 ст. 13 додатка №2 до Угоди учаснику надається 7 днів для того, щоб він міг детально ознайомитися з Угодою та прийняти її чи відмовитись від участі в системі "АвтоТак". При цьому в разі розірвання угоди протягом семи днів з дати її підписання учаснику повертається сума всіх коштів, внесених ним на рахунок ТОВ "Авто Просто". Для цього необхідно письмово повідомити ТОВ "Авто Просто" про розірвання угоди.

Судом першої інстанції було встановлено, що позивач із заявою про розірвання угоди у семиденний термін до ТОВ "Авто Просто" не зверталась, що свідчить про її розуміння та згоду з усіма умовами угоди. Протягом дії договору позивач виконувала умови договору, сплатила внески, придбала транспортний засіб та не зверталась з питання розірвання даної угоди портягом її дії.

Також, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», містить інші самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

За змістом ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

За ч. 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», лише у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому.

Згідно з ч. 2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Аналізуючи норму ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін;по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Відповідно до ч.6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики і в цій статті наведено перелік випадків, в яких підприємницька діяльність може бути визнана нечесною. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

За ч.2,3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно: 1) основних характеристик продукції, таких як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, гарантійне обслуговування, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару ; 2) будь-яких застережень щодо прямої чи опосередкованої підтримки виробником продавця або продукції; 3) ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг; 4) потреби у послугах, заміні складових чи ремонті; 5) характеру, атрибутів та прав продавця або його агента, зокрема інформації про його особу та активи, кваліфікацію, статус, наявність ліцензії, афілійованість та права інтелектуальної або промислової власності, його відзнаки та нагороди; 6) права споживача або небезпеки, що йому загрожує.

Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Забороняються як такі, що вводять в оману: 1) пропонування для реалізації продукції за визначеною ціною, якщо існують підстави вважати, що продавець або виконавець не зможе надати таку продукцію за такою ціною або у таких обсягах, що можна передбачити з огляду на пропоновану ціну та характеристики продукції; 2) пропонування з метою реалізації однієї продукції до реалізації іншої; 3) відмова від пред'явлення споживачу товару, що пропонується, та прийняття замовлення або ненадання товару протягом розумного строку чи демонстрування дефектного зразка товару; 4) недостовірне повідомлення про наявність обмеженої кількості товарів або з метою спонукання споживачів до прийняття швидкого рішення позбавлення їх достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення; 5) пропонування до вільної реалізації продукції, яка вилучена з обігу або щодо обігу якої існують обмеження; 6) недостовірне твердження, що існуватиме загроза особистій безпеці споживача або його сім'ї, якщо він не придбає чи не замовить продукцію; 7) утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції; 8) використання повідомлення про розпродаж у зв'язку із припиненням суб'єкта господарювання, його структурного підрозділу або припинення відповідного виду господарської діяльності, тоді як це не відповідає дійсності.

Перелік форм підприємницької практики, що вводить в оману, не є вичерпним.

У той самий час, предметом угоди сторін, укладеної в рамках функціонування системи придбання автомобілів у групах "АвтоТак", є надання учаснику програми адміністративних послуг, у тому числі фінансового характеру, з метою придбання ним автомобіля.

Відповідно до ст. 2 Угоди ТОВ "Авто Просто" гарантує надання кожному учаснику права на отримання автомобіля за умови виконання ним усіх зобов'язань, передбачених Угодою.

Статтею 3 Угоди передбачено, що ТОВ "Авто Просто" зобов'язується забезпечити отримання учасником автомобіля згідно з умовами Угоди. При цьому відповідно до ст. 8.2 додатка N 2 до Угоди поняття "право на отримання автомобіля" означає право учасника одержати власне автомобіль та обов'язок товариства передати автомобіль у зазначений термін, якщо учасник на момент фактичної передачі автомобіля належно виконує свої зобов'язання. Водночас ТОВ "Авто Просто" зобов'язане надіслати постачальнику замовлення на передачу автомобіля учаснику протягом 5 робочих днів після того, як учасник, у якого виникло право на одержання автомобіля, здійснить відповідні платежі.

Відповідно до Угоди між ТОВ "Авто Просто" та виробником (дистриб'ютором чи імпортером) останній протягом 30 календарних днів з дня отримання замовлення зобов'язаний передати автомобіль учаснику, який одержав право на отримання автомобіля (п. 8.1 додатка N 2).

Передбачені Угодою умови дозволяють учаснику сплачувати ціну автомобіля невеликими щомісячними внесками, які названі в Угоді "Чисті внески" або "Внесок в оплату товару".

Відповідно до розд. 1 Визначення термінів додатка N 2 до Угоди "Цілий Чистий внесок - це частина щомісячного повного внеску, який використовується для оплати автомобіля. Половинний Чистий внесок - це половина цілого чистого внеску".

Згідно з п. 2.6 ст. 2 додатка N 2 до Угоди чисті внески, сплачені учасником у встановлені строки та відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної на момент сплати, зараховуються як відсоток від вартості автомобіля, що у свою чергу є оплатою за товар - автомобіль.

Тобто, в Угоді чітко передбачено, що споживач оплачує кожного місяця частину ціни автомобіля. Крім того, сплачені чисті внески перерахунку (у зв'язку зі зміною ціни автомобіля) не підлягають. Після одержання автомобіля та реєстрації його на своє ім'я споживач зобов'язаний і надалі сплачувати кошти за автомобіль до повної його оплати - 100 % від ціни автомобіля.

Отже, Угодою передбачена щомісячна сплата внесків за (товар) автомобіль, який передається споживачеві в рамках укладеної Угоди, а не за можливість одержання права на купівлю товару.

Споживач, який виконав усі умови угоди, має повне право вимагати від ТОВ "АВТО ПРОСТО" виконання свого зобов'язання, а саме: оплатити продавцю вартість автомобіля та передати автомобіль споживачу, незалежно від того, чи сплачують кошти інші споживачі.

За системою придбання автомобілів у групах "АвтоТак" кожний з учасників, який належним чином виконує зобов'язання за Угодою, отримує автомобіль через механізм, передбачений в Угоді, оскільки система функціонує таким чином, що кількість учасників групи, яким надається право на отримання автомобіля, відповідає кількості автомобілів, яку можна придбати за рахунок Чистого Фонду групи, створеного за рахунок щомісячних внесків учасників групи (п. 1.2 ст. 1, п. 4.1 ст. 4 додатка N 2 до Угоди).

Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, щодо безпідставності вимог та посилань апелянта щодо несправедливості умов укладення угоди та додатків до неї та договорів страхування, які у підтвердження своїх вимог та обґрунтувань позивачкою не було надано суду ні першої, ні апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання апеляційної скарги щодо незаконністі та нечесністі ведення підприємницької діяльності суд апеляційної інстанції не може взяти до уваги, як необґрунтовані.

Відповідно до ч. 5 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг», поняття «фінансова послуга» - це операція з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» від 2 червня 2011 року № 3462-ІV (введено в дію з 9 січня 2012 року), внесено зміни до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг" та доповнено п. 111, відповідно до якого до фінансових послуг віднесено послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

На підставі цього Закону Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (як уповноважений державний орган) (далі Нацкомфінпослуг), затвердила Ліцензійні умови провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (розпорядження від 9 жовтня 2012 року № 1676 "Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах") (далі Ліцензійні умови).

Ліцензійні умови закріпили визначення, сутність, правовий статус учасників (і вимоги до них) такого виду фінансових правовідносин, як придбання товарів у групах.

З аналізу Ліцензійних умов слід зробити висновок про те, що діяльність таких груп направлена на легітимне використання фінансової схеми із залученням грошових коштів споживачів для придбання певного виду товарів та/або послуг.

Згідно з п. 1.2 ч. 1 Ліцензійних умов адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі це фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, об'єднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи.

Відповідно до додатку № 2 Угоди система "АвтоТак" це торговельна марка зареєстрована згідно із законодавством України та використовується для позначення послуг ОСОБА_6 з адміністрування системи придбання автомобілів у групах. Кожна укладена угода включається в групу, кожній сформованій групі надається порядковий номер, кожному учаснику системи - порядковий номер його в групі. Після формування групи учасників залучення інших учасників не відбувається. Право на отримання автомобіля здійснюється в порядку, передбаченому Угодою (ст. ст. 5, 6 додатку № 2 до Угоди), і відповідно до платежів, здійснених самим учасником, а не відповідно до платежів, здійснених іншими учасниками групи.

Отже, отримання кожним споживачем автомобіля здійснюється виключно відповідно до платежів, здійснених ним самим, і незалежно від платежів інших клієнтів відповідача.

Враховуючи те, що ТОВ "Авто Просто" отримало відповідний дозвіл (ліцензію) на здійснення діяльності (надання фінансової послуги) щодо "придбання товарів у групах" у Нацкомфінпослуг, яка здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, то можна зробити висновок, що дане товариство діє цілком легітимно.

Вищевказана позиція також викладена в постанові Верховного Суду України №6-40 цс 13 від 11.09.2013 року. Відповідно ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Колегія суддів з урахуванням положень ч.2 ст.214 ЦПК України враховує правову позицію Верховного Суду України за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення із мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, яка викладена у постанові Верховного Суду України №6-40 цс 13 від 11.09.2013 року.

Отже, судова колегія не вбачає наявності істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін угоди № 305614 від 03.10.2009 року, оскільки умови цієї угоди визначені з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості і позивачка мала можливість на власний розсуд приймати чи не приймати ці умови, виходячи із принципу свободи договору, закріпленого в ст. 627 ЦК України.

Посилання апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не дав оцінку доводам позовної заяви щодо введенням відповідачем ОСОБА_2 в оману при укладенні оспорюваного договору не можна взяти уваги, зважаючи на наступне.

Такі доводи апелянта суперечить нормам чинного законодавства й суті самого правочину, визначеного в ч. 5 ст. 1 Закону України "Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг".

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 230 ЦК України обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

З матеріалів справи вбачається, що під час укладення Угоди ОСОБА_2 отримала примірник Угоди та додатки до неї, які містять опис послуг ТОВ "Авто Просто".

Відповідно до ст. 10 Угоди підписання цієї Угоди та додатків до неї є підтвердженням факту ознайомлення, розуміння сторонами її умов та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом Угоди й додатків до неї.

Згідно з п. 13.8 ст. 13 додатка N 2 до Угоди учаснику надається 7 днів для того, щоб він міг детально ознайомитися з Угодою та прийняти її чи відмовитись від участі в системі "АвтоТак". При цьому в разі розірвання Угоди протягом семи днів з дати її підписання учаснику повертається сума всіх коштів, внесених ним на рахунок ТОВ "Авто Просто". Для цього необхідно письмово повідомити ТОВ "Авто Просто" про розірвання Угоди.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 із заявою про розірвання Угоди в семиденний термін до ТОВ "Авто Просто" не зверталася, що свідчить про її розуміння та згоду з усіма умовами. Крім того, портягом дії вказаної Угоди виконувала свої обов»язки, не заперечувала проти розмірів сплачуваних нею внесків, придбала та отримала автомобіль.

Таким чином, висновок судів про наявність обману у діях ТОВ "Авто Просто" під час укладення Угоди є помилковим і не узгоджується з положеннями п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" у взаємозв'язку з нормами Закону України "Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг".

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків у рішенні суду, протирічать вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, матеріалам справи, зводяться до переоцінки доказів по справі.

Судом першої інстанції у досить повному обсязі зясовані права та обовязки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, встановлено, що судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що згідно до ст. 308 ЦПК України правових підстав для скасування рішення не вбачає, а тому, доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.В.Свистунова

Судді В.Ю.Міхеєва

ОСОБА_7