АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_______________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого-судді Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Качана В.Я.

при секретарі Матвійчуку І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2015р. за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, треті особи: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», Відділ державної автомобільної інспекції Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві про зняття арешту та припинення розшуку майна,

встановила:

у жовтні 2015р. позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила зняти арешт, накладений Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України постановами від 2 січня 2013р. та від 23 березня 2015р. на автомобіль марки «БМВ», реєстраційний номер НОМЕР_1, та скасувати постанову про його розшук.

Крім того, позивач подала до суду заяву про забезпечення позову шляхом заборони Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вчиняти будь-які дії, пов'язані з реалізацією автомобіля марки «БМВ», реєстраційний номер НОМЕР_1, посилаючись на те, що постановами Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України накладено арешт на автомобіль та оголошено його у розшук. Внаслідок вказаних дій Відділом державної автомобільної інспекції Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві затримано вказаний автомобіль, а державним виконавцем вчиняються дії для реалізації автомобіля, що ускладнить виконання рішення суду.

Ухвалою суду від 22 жовтня 2015р. заяву задоволено.

У поданій апеляційній скарзі Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні заяви.

Апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, оскільки суд фактично зупинив виконання двох судових рішень про стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Департаменту

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/224/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Мирошниченко О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, який підтримав апеляційну

- 2 -

скаргу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Задовольняючи заяву, суд виходив з того, що зазначений позивачем захід забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами та спрямований на забезпечення виконання рішення суду, а невжиття заходів може утруднити та зробити неможливим виконання рішення суду.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду ґрунтується на нормах процесуального права і є правомірним.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи по забезпеченню позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У п. 4 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006р. "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Позивачем суду першої інстанції надані документи, які підтверджують її право власності на автомобіль, накладення арешту на автомобіль під час виконання рішення суду про стягнення заборгованості із ОСОБА_2, акт затримання автомобіля, тому суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України здійснювати дії по реалізації автомобіля, може призвести до утруднення виконання рішення суду.

Доводи апеляційної скарги, що судом фактично зупинено виконання рішення суду про стягнення заборгованості з ОСОБА_2, колегія суддів вважає безпідставними, так як відповідачем не надано доказів наявності судового рішення про звернення стягнення на спірний автомобіль у погашення заборгованості.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції про забезпечення позову постановлена відповідно до вимог процесуального законодавства і законних підстав для її скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст.303, 307, 312, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відхилити, ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2015р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: