Справа № 203/2837/15-ц
22 грудня 2015 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська
в складі: головуючого судді Якименко Л.Г.
при секретарі Лавріщевій Г.Є.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення боргу за договором позики.
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що між ним та відповідачкою по справі 25 липня 2011 року було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав ОСОБА_2 у борг 4000 доларів США зі сплатою 2% в місяць, ОСОБА_2 зобов'язувалась повернути борг до 25.05.2012 року. Також 07 грудня 2011 року між позивачем та відповідачкою укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач передав ОСОБА_2 у борг 4200 доларів США зі сплатою 2% в місяць, яку остання зобовязалася повернути до 07.12.2012 року.
Позивач зазначає, що з квітня 2012 року відповідачка перестала сплачувати відсотки за обома договорами позики, а також не повернула суму боргу у встановлений договорами строк. Посилаючись на те, що до теперішнього часу ОСОБА_2 грошові кошти не повернула, позивач просив суд стягнути з неї суму боргу з урахуванням відсотків в розмірі 13 940 доларів США та судові витрати по справі.
У судове засідання позивач не зявився, представник позивача надав суду письмову заяву, якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив справу розглядати за відсутності позивача, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідач до судового засідання не зявився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений належним чином, про що свідчить розміщене в газеті «Вісті Придніпровя» №100 (1695) від 17 грудня 2015 року повідомлення про слухання справи. Про причини своєї неявки суду не повідомив, не надав заяву про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання заперечень проти позову, у звязку з чим суд за згодою позивача вирішує справу в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 25 липня 2011 року було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач передав ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 4000 доларів США, яка в свою чергу зобовязалася повернути їх в строк до 25 травня 2012 року, що підтверджується розпискою від 25.07.2011 року.
07 грудня 2011 року між сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач передав ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 4200 доларів США, яка в свою чергу зобовязалася повернути їх в строк до 07 грудня 2012 року, що підтверджується розпискою від 07.12.2011 року.
Згідно з вимогами ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Суд враховує, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладання цього договору всі обовязки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Така правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 18 вересня 2013 року №6-63цс13, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.
Укладаючи зазначені договори позики від 25.07.2011 року та від 07.12.2011 року сторони погодили, що за користування коштами ОСОБА_2 сплачує по 2% від суми позики в місяць, що за договором від 25.07.2011 року становить 80,00 долара США в місяць, а за договором від 07.12.2011 року 84 долари США в місяць, а всього 5740 доларів США за 35 місяців.
З огляду на те, що борг в розмірі 4000 доларів США, 4200 доларів США та відсотки за користування коштами до теперішнього часу відповідачкою не повернуто, тому суд вважає стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму заборгованості за договорами позики з урахуванням відсотків за користування грошовими коштами в розмірі 13 940,00 доларів США, з яких сума боргу 8200 доларів США та 5720 доларів США відсотки за користування коштами.
Також суд, відповідно до ст.88 ЦПК України, вважає стягнути зі ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 судовий збір в сумі 2868 грн. 87 коп.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 212, 214, 215, 222, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою, - задовольнити.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) суму заборгованості по договорами позики від 25.07.2011 року та від 07.12.2011 року з урахуванням відсотків за користування грошовими коштами в розмірі 13 940 (тринадцять тисяч девятсот сорок) доларів США, з яких сума боргу 8200 доларів США та 5720 доларів США відсотки за користування коштами.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 2868 (дві тисячі вісімсот шістдесят вісім) грн. 87 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя Л.Г.Якименко