Провадження 2/646/183/2016
ЧЕРВОНОЗАВОДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ХАРКОВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.16 року м.Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Салайчук С.М.,

за участі секретаря Сімоненко К.Ю.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, Відділ зі справ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Червонозаводського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області, Головне управління ДМС у Харківській області, про примусове виселення та зняття з реєстрації,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом, який уточнила в ході судового розглсду та в остаточній його редакції просила виселити ОСОБА_2 з домоволодіння, розташованого за адресою: м.Харков, вул.Сербиченко, 37, та зобов'язати третю особу зняти відповідача з реєстрації за вказаною адресою. В обґрунтування вимог зазначила, що є співвласницею спірного домоволодіння разом зі своїм сином ОСОБА_3 Будучи дружиною співвласника ОСОБА_3, у вказане домоволодіння вселилася невістка позивача (відповідач по справі) ОСОБА_2, однак на даний час шлюб між ними розірвано, стосунки значно погіршилися, що призводить до конфліктних ситуацій між відповідачем та співвласниками. Зазначила, що ОСОБА_2 була зареєстрована що вказаному домоволодінні без її дозволу та перешкоджає їй в володінні та користуванні будинком.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з обставин, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що ОСОБА_2 вселилася у спірне домоволодіння на законних підставах у якості дружини та невістки співвласників відповідно. Крім того, вказане домоволодіня придбано її чоловіком в період шлюбу, а тому є спільним майном подружжя, при цьому відповідач несе витрати по утриманню жилплощі та сплачує комунальні платежі, на підтвердження чого надала квитанції про сплату комунальних платежів.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про час та день судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином. Надав до суду письмові пояснення, про підтримання позовних вимог.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, з урахуванням доводів позовної заяви та наданих суду доказів, вважає, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку ( квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім'ї власника будинку належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу.

Аналогічні положення містяться і у ч.1 ст. 405 ЦК України.

Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 ЖК України.

Підстави та порядок позбавлення членів сімї власника права користування жилими приміщеннями визначені у ст. 157 ЖК України, якою встановлено, що членів сім'ї власника жилого будинку може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

За змістом ст. 116 ЖК України, виселення члена сім'ї наймача (власника) будинку та інших осіб, які проживають разом з ним, можливо в тому випадку, коли вони систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними.

Судом встановлено, що житловий будинок і надвірних будівель по вул.Сербиченко, 37 в м.Харкові належить ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 20.03.2003р. (а.с.6) при цьому ОСОБА_1 належить 1/3 частин домоволодіння, ОСОБА_3 2/3 частин домоволодінь (а.с.32-37)

24.06.1994р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який в подальшому було розірвано на підставі рішення Червонозаводського районного суду від 16.06.2010р. (а.с.30)

Таким чином, 2/3 частини спірного домоволодіння придбано ОСОБА_3 у період шлюбу з відповідачем.

ОСОБА_2 постійно проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1.

Порушення ОСОБА_2 умов проживання в будинку та користування ним, передбачених ст. 116 ЖК України, судом не встановлено та з таких підстав позов не заявлено.

Позивач ОСОБА_1 в підтвердження порушення ОСОБА_2 правил співжиття надала суду пояснення, що відповідачка вчиняє сварки та не пускає її до будинку.

Відповідно до ст..10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З метою реалізації принципу змагальності судом неодноразово роз'яснювалось особам, які беруть участь у справі, положення ст..10 ЦПК України, їх права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій.

Разом з тим, позивачем ОСОБА_1 так і не було доведено суду факту систематичного руйнування відповідачем ОСОБА_2 чи псування жилого приміщення, або використання його не за призначенням, або систематичного порушення правил співжиття, що роблять неможливим для ОСОБА_1 проживання з нею в одному будинку, а також того, що до неї вживались та виявились безрезультатними заходи запобігання і громадського впливу.

Допитані в судовому засіданні за клопотанням позивача свідки надали суду пояснення, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відбувалися сварки, разом з тим, вони не можуть бути достатніми для висновку суду про систематичне порушення відповідачем правил співжиття за відсутності будь-яких інших доказів.

Крім того, представник відповідача в судовому засіданні стверджувала, що ОСОБА_2І весь час сплачує комунальні послуги за користування спірним будинком, в підтвердження чого надала суду квитанції про сплату комунальних послуг та договори про надання комунальних послуг, яка підписані від імені ОСОБА_2

Згідно вимог ч. 4 і ч. 5 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідно до ст.47 Конституції України кожна особа має право на житло, ОСОБА_2 на законних підставах як член сімї вселилась в спірний будинок та іншого житла не має, при цьому наявність обставин для його виселення, передбачених ст..116 ЖК України, судом не встановлена, у зв'язку з чим позов задоволенню не підлягає.

Крім того, відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року N 1382-IV зняття з реєстрації місця проживання здійснюється відповідним органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації, зокрема, на підставі остаточного рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням. Зобов'язання третіх осіб до будь-яких дій не передбачено законом як спосіб захисту.

Враховуючи викладене, суд відмовляє в позові в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 213, 214, 215, 217 ЦПК України, ст.ст. 29, 317, 386, 405 ЦК України, ст.72 ЖК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, Відділ зі справ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Червонозаводського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області, Головне управління ДМС у Харківській області, про примусове виселення та зняття з реєстрації залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: С.М. Салайчук