Справа № 219/6523/15-ц
Провадження № 2/219/81/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2016 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області, в складі: -

головуючого судді Медінцевої Н.М.

- при секретарі Шкурат К.В.

- за участю представника позивача ОСОБА_1,

- позивача ОСОБА_2,

- представника відповідача - ОСОБА_3,

- відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут цивільну справу за позовом представника позивача за договором ОСОБА_1, діючої в інтересах ОСОБА_2, до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, суд -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1, діюча в інтересах ОСОБА_2, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, пізніше його уточнивши, та пояснивши, що після смерті чоловіка позивачки ОСОБА_5, яка настала 8 березня 1981 року, та смерті сина позивачки ОСОБА_6, померлого 21 липня 1994 року, позивачка залишилася проживати одна за адресою: м. Сіверськ, вул. Енергетика, 30/8. Нещодавно їй виповнилося 80 років, вона часто хворіє і потребує сторонньої допомоги згідно рекомендацій лікаря. Відповідачка є давньою знайомою позивачки, раніше вони разом працювали у шкільному закладі. Саме відповідачка на початку квітня 2014 року запропонувала позивачці свою допомогу щодо забезпечення позивачки доглядом, харчуванням, утриманням її помешкання, розташованого за адресою: с. Діброво Краснолиманського району Донецької області, вул. Сонячна, 19 до самої її смерті. Позивачка погодилася і в тому ж місяці 25 квітня 2014 року саме відповідачка запропонувала оформити будинок та земельну ділянку за адресою: с. Діброво Краснолиманського району Донецької області, вул. Сонячна, 19 на своє ім»я, щоб після смерті позивачки не потрібно було переоформляти у нотаріуса цей будинок, нести фінансові затрати, і саме вона запевнила позивачку, що саме за це вона буле доглядати її до смерті. Позивачка самотня, тому повірила їй та погодилася на умови відповідачки і 25 квітня 2014 року підписала якісь документи у державного нотаріуса Другої Артемівської державної нотаріальної контори. Пізніше їй стало відомо, що це були

договора купівлі-продажу житлового будинку за адресою: с. Діброво Краснолиманського району Донецької області, вул. Сонячна, 19 і земельної ділянки за цією ж адресою. Під час завершення укладення цих договорів державний нотаріус спитала у позивачці, чи одержала вона від відповідачки грошові кошти за будинок та земельну ділянку, але за позивачку нотаріусі відповіла відповідачка, запевнив, що все виконано. На той час позивачка вважала, що все саме так і повинно було бути. Крім того, відповідачка попередила, щоб позивачка нікому із своїх друзів та знайомих не розповідала про укладені нотаріальні договори. Спочатку відповідачка приходила до позивачки, а з літку 2014 року зовсім перестала відвідувати позивачку, перестала приймати участь в її житті. Влітку 2014 року друзі позивачки повідомили їй про те, що відповідачка проводить ремонтні роботи в житловому будинку, розташованому за адресою: с. Діброво Краснолиманського району Донецької області, вул. Сонячна, 19, та наводить порядок на земельній ділянці за цією ж адресою. Позивачка вирішила особисто це побачити, та приїхала до с. Діброво Краснолиманського району Донецької області. Там вона побачила, що син відповідачки без її згоди робив ремонтні роботи в будинку, та на земельній ділянці. На запитання, чому її ніхто не питав на це дозволу їй відповіли, що вона вже тут не власник, і викинули її особисті речі.

Позивачка вважає, що відповідачка ввела її в оману, бо позивачка юридично не обізнана, і на час укладання договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки вона не розуміла усіх наслідків, які можуть наступити після укладення цих нотаріальних договорів. Позивачка була впевнена, що у нотаріуса укладались інші правочини, пов»язані з її утриманням до смерті, і тому погодилася їх підписати.

Просить визнати недійсними договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки за адресою: с. Діброво Краснолиманського району Донецької області, вул. Сонячна, 19, укладені 25.04.2014 року, посвідчені державним нотаріусом Другої Артемівської державної нотаріальної контори.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_2 наполягала на своїх позовних вимогах на підставах, вказаних в позові, просила їх задовольнити в повному обсязі, зазначивши, що їй 80 років, вона потребувала догляду. Вона припускала скласти заповіт на відповідачку, щоб та за нею доглядала, але чоловік відповідачки умовив її здійснити купівлю-продаж, на що вона погодилася, будучи впевненою, що вони її доглянуть до смерті, тоб-то, що вона укладає договір купівлі-продажу, вона усвідомлювала. Раніше вона кожне літо їздила відпочивати на дачу з хворим сином, бо там ліс, ставок. Вона сина поховала в 35 років. Будинок добудовувала сама, бо стала вдовою. Вона повірила відповідачці, думала, що та буде її доглядати. На початку квітня 2014 року вони разом з нею виїхали на дачу, посадили город. Більше вони її на дачу не брали. 25 квітня 2014 року вони поїхали до нотаріуса та уклали договори. Нею було підписано два договори на будинок, та на землю. На запитання нотаріуса вона відповіла, що гроші вона отримала. Але в подальшому стала говорити, що ніяких грошей не отримувала. Договір вона не читала, бо відповідачка не дала їй його прочитати. Вона дала згоду на купівлю-продаж, усвідомлюючи це, бо чоловік відповідачки обіцяв її поховати та встановити пам»ятник.

В судовому засіданні представник позивача за договором ОСОБА_1

підтримала думку позивачки, просила визнати договори купівлі-продажу на

будинок і на землю недійсними, зазначивши, що позивачку ввела в оману відповідачка, позбавивши ОСОБА_2 власності. ОСОБА_2І, думала, що ОСОБА_7 її догляне, вона вважає, що її ввели в оману.

Відповідачка ОСОБА_4 позов не визнала і показала суду, що укладення договорів купівлі-продажу - це було рішення самої позивачки. Вона знала її давно, позивачка була вчителькою її сина. Одного разу її зустріла позивачка, та сказала, що бажає продати будинок. Їм потрібен був будинок, бо син був хворим на онкологічне захворювання, йому потрібно було свіже повітря, природа. Через деякий час до них прийшла позивачка, та знов просила купити в неї будинок. Її чоловік був проти такої угоди, але ОСОБА_8 знов приходила до них з тим же самим проханням, та вони вирішили поїхати та подивитися на будинок. Вони поїхали, та побачили будинок та подвір»я в занедбаному стані, але навкруги був ліс, і вони вирішили купити будинок за 40 000 гривень. Позивачка звернулася до них з проханням зробити експертну оцінку будинку та землі. Все так і зробили. Коли експертна оцінка була готова, зібравши всі документи, вони разом з позивачкою вирішили йти до державного нотаріуса Литвинової. Через деякий час позивачка ОСОБА_2 сказала їм, що бажає отримати кошти за угоду по купюрах номіналом 500 гривень. 25.04.2014 року їм подзвонили та сказали, що все готово. Вони разом з позивачкою сіли в машину і поїхали до нотаріуса. По дорозі, в машині, вони віддали позивачці 15 000 гривень, залишок 25 000 гривень, позивачці було віддано у нотаріуса. В процесі укладення угоди нотаріус прочитала договори, спитала, чи добровільно ОСОБА_2 вчиняє дану угоду, на що та відповіла, що добровільно, всі підписали договори, і поїхали по своїх домівках. В них з позивачкою ОСОБА_2 були хороші відносини. Після цього вони приїхали до будинку, стали наводити там порядок, вивезли 4 лафета сміття, завезли будматеріали, відремонтували дах, провели воду. Вони не довго прожили в будинку, бо після військових дій син поїхав до м. Києва, вона з чоловіком теж виїхала до м. Києва, оскільки в червні син попав до реанімації, вони, як батьки, знаходилися поруч з сином. В серпні їх син помер. Вона позивачці нічого не обіцяла, за ОСОБА_2 доглядала ОСОБА_9 з соціальної служби. Їй відомо, що в позивачки є рідні племінниця. Просила відмовити в задоволення позову.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 підтримав думку відповідачки, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, зазначивши, що позивачка чітко розуміла, які договори укладалися, і що вона підписувала. Підстави, на які посилалися позивачка та її представник при подачі позову до суду, нічим не підтверджені, всі угоди були укладені відповідно норм діючого законодавства України.

Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, спеціаліста, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що згідно договору купівлі-продажу жилого будинку від 25 квітня 2014 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Артемівської державної нотаріальної контори ОСОБА_10, та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 1098, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, продавець ОСОБА_2 продала, а покупець ОСОБА_4

Л.О. купила жилий будинок № 19, що знаходиться у с. Діброва Краснолиманського

району Донецької області, по вул. Сонячна, розташований на земельній ділянці. На вказаній земельній ділянці розташований один цегляний будинок, загальною площею 46,10 кв. м., житловою площею 26,80 кв. м. з усіма надвірними спорудами та забудовами: вбиральня, колодязь (л. с. 72).

ОСОБА_11 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 20977583 від 25.04.2014 року ОСОБА_4 є власником житлового будинку № 19 по вул. Сонячна в с. Діброва Краснолиманського району Донецької області на підставі договору купівлі-продажу серія та № 1098, виданого 25.04.2014 року Другою Артемівською державною нотаріальною конторою (л. с. 73).

ОСОБА_11 договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25 квітня 2014 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Артемівської державної нотаріальної контори ОСОБА_10, та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 1100, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, продавець ОСОБА_2 продала, а покупець ОСОБА_4 купила земельну ділянку площею 0,1463 Га, що розташована у с. Діброва Краснолиманського району Донецької області, по вул. Сонячна, 19. Земельну ділянку площею 0,1463 Га передано для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель (л. с. 74).

ОСОБА_11 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 20978449 від 25.04.2014 року ОСОБА_4 є власником земельної ділянки, розташованої за адресою: с. Діброва Краснолиманського району Донецької області, вул. Сонячна, 19 на підставі договору купівлі-продажу серія та № 1100, виданого 25.04.2014 року Другою Артемівською державною нотаріальною конторою (л. с. 75).

В матеріалах справи мається паспорт гр. України серії ВА № 170849, виданий на ім»я ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, Артемівським РВ УМВС України в Донецькій області 23.01.1996 року (л. с. 4-5).

Також мається свідоцтво про смерть ІІІ-НО № 301759, видане Сіверською міською радою Артемівського району 11.03.1981 року, згідно якого ОСОБА_5 помер 08.03.1981 року (л. с. 8), та свідоцтво про смерть І-НО № 006385, видане Сіверською міською радою Артемівського району Донецької області 22.07.1994 року, згідно якого ОСОБА_12 помер 21.07.1994 року (л. с. 8).

В матеріалах справи мається епікриз № 4404/1605, згідно якого мається інформація про те, що ОСОБА_2 знаходилася на стаціонарному лікуванні в кардіологічному відділенні ЦРЛ м. Артемівська з 19.11.2012 року по 30.11.2012 року (л. с. 6), епікриз відділення ЦРЛ м. Артемівська (карта стаціонарного хворого № 578) від 28.02.2013 року з інформацією про те, що ОСОБА_2 пройшла мед. обстеження, та останній був поставлений діагноз: поліпоз шлунку, та рекомендовано пройти подальше лікування у лікаря-гастроентеролога (л. с. 7).

В матеріалах справи мається свідоцтво про смерть І-НО № 908290, видане виконавчим комітетом Сіверської міської ради Артемівського району Донецької області 25.08.2015 року, згідно якого ОСОБА_13 помер 23.08.2014 року (л. с. 60), та довідка про причину смерті від 25.08.2015 року, згідно

якої ОСОБА_13 помер 23.08.2015 року в віці 38 років від

ракової інтоксикації (неходжкінська лімфома, ІІІ стадія, ІV клінічна група) (л. с. 61).

В судовому засіданні була допитана в якості свідка ОСОБА_14, яка показала, що вона є сусідкою позивачки по будинках в с. Діброва, вона знає останню більш ніж 30 років, вони разом працювали, знаходилися в дружніх відносинах. Із слів ОСОБА_2 їй стало відомо, що ОСОБА_4 буде доглядати останню. Через деякий час вона побачила на подвір»ї ОСОБА_2 сина ОСОБА_4, а самої ОСОБА_2 там не було. Декілька раз вони привозили позивачку на подвір»я. Одного разу ОСОБА_2 Є,І. подзвонила їй з проханням зустріти її, вони зустрілися, і на подвір»ї ОСОБА_2 вони побачили, що син ОСОБА_4 там хазяйнує, повивозили багато сміття, заклав фундамент під сараї. Пізніше, коли лежав сніг, вона бачила, як двоє молодих людей роздивлялися будинок ОСОБА_2, та коли вона спитала їх, що їм тут треба, вони відповіли, що бажають придбати цей будинок, на що вона відповіла, що будинок не продається, та отримала відповідь про те, що будинок продається. Також їй відомо, що колись ОСОБА_2 близько двох тижнів жила в будинку в с. Діброва разом із сином ОСОБА_4.

Свідок ОСОБА_9 показала суду, що вона працює соцпрацівником, та регулярно відвідує ОСОБА_2 Близько двох років тому вона примітила, що ОСОБА_4 стала часто відвідувати ОСОБА_2, а одного разу навіть сховалася в дальній кімнаті, щоб її не замітили, приховуючи, що вона знаходилася у позивачки. Хоча насправді вона була там, так сусіди казали. Потім з»ясувалося, що трапилося, бо ОСОБА_4 звернулася до неї з проханням найняти машину, щоб поїхати з ОСОБА_2 до нотаріуса, та вияснити, що підписувала позивачка. В ОСОБА_2 є племінниця, однак її вона не бачила. Вона відвідує ОСОБА_2 близько п»яти років, по вівторках та п»ятницях.

Свідок ОСОБА_15 показав суду, що він є чоловіком відповідачки ОСОБА_4 Одного разу, два роки тому, на початку осені, коли він прийшов з роботи, дружина сказала йому, що ОСОБА_2 запропонувала їй купити в неї будинок. Він заперечував, але ОСОБА_2 неодноразово наполягала на тому, щоб в неї купили будинок, і вони погодилися, поїхали та подивилися на будинок і подвір»я, на якому знаходився вигорілий сарай, і все ж домовилися за сорок тисяч гривень здійснити купівлю-продаж. Вони вирішили придбати будинок для сина, бо він хворів на рак, та після сеансу хіміотерапії в нього випало волосся, він став комплексувати, уникати спілкування з людьми. Саме з цих причин ми вирішили купити у ОСОБА_2 будинок, щоб син знаходився на природі, більш знаходився на свіжому повітрі. ОСОБА_2 знала про це. Ми зробили оцінку за свої кошти, але їздили до оцінщика разом з ОСОБА_2, передали все нотаріусу, позивачка була в курсі всього, що відбувалося тоді. Частину грошей в розмірі 15 000 гривень було передано ОСОБА_2 по дорозі до нотаріуса в машині, решта грошей 25 000 гривень було передано позивачці в нотаріуса. Особисто він не бачив, як передавалися гроші у нотаріуса, бо знаходився в коридорі, за дверима кабінету нотаріуса.

Свідок ОСОБА_16 показала суду, що вона є подругою позивачки. Їй

відомо, що ОСОБА_17 приходила до ОСОБА_2, та умовляла

останню продати їй будинок в с. Діброва. ОСОБА_4 ходила до ОСОБА_2 неодноразово, капала їй очі, хоча подругами вони не були. Їй відомо, що ОСОБА_2 не планувала продавати будинок, вона бажала, щоб хтось доглядав її. В нотаріуса були тільки ОСОБА_2 та ОСОБА_4, хто кого вмовляв продавати будинок, вона не чула.

В судовому засіданні був допитаний в якості спеціаліста державний нотаріус Другої Артемівської державної нотаріальної контори ОСОБА_10, письмові пояснення якої залучені до матеріалів справи, яка пояснила, що перед посвідченням договорів купівлі-продажу жилого будинку та земельної ділянки, нею було роз»яснено сторонам всі права, обов»язки та правові наслідки правочинів, які будуть вчинятися. За роки своєї багаторічної практики нею взято за правило завжди перед укладенням будь-якого нотаріального договору або угоди спілкуватися з людьми, особливо похилого віку, з»ясовувати всі обставини та наслідки вчиненого, чи усвідомлює людина, який правочин здійснює, що було і здійснено при даного правочину. Після чого сторони особисто, в її присутності, прочитали та підписали договір. При цьому ОСОБА_2 усвідомлювала значення своїх дій, на стан здоров»я не скаржилася. На час підписання договору жодна із сторін не вказувала на те, що умови договору викладені не вірно, або не відповідають дійсним намірам сторін. При підписанні договору жодна із сторін не заявляла про те, що договір вчиняється нею внаслідок обману, тяжких обставин, під впливом яких вона вчиняє цей правочин, і жодна із сторін не перебувала під час посвідчення договору у стані хвороби, не підписувала договір під примусовим впливом та усвідомлювала значення своїх дій і могла керувати ними. У разі, якщо будь-яка із зазначених обставин мала б місце, вона відмовила б сторонам у вчиненні нотаріальної дії. Вищезазначені договори були підписані сторонами власноручно після прочитання договору, що може свідчити, що сторони розуміли вищеперераховані умови. Ні Цивільним кодексам України, ні Законом України «Про нотаріат», на Порядком вчинення нотаріальних дій не передбачено, що нотаріус зобов»язаний читати текст договору сторонам вголос. Нотаріусом може бути прочитано текст договору за проханням сторін.

ОСОБА_11 ч. ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

ОСОБА_11 ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, посилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Правові наслідки правочину, який вчинено під впливом помилки, передбачають наслідки правочинів, укладених з так званими «вадами волі», тобто, за умов, що перешкоджають вільному формуванню волі сторони, яка вчинила правочин, а отже тягнуть за собою невідповідність волі і волевиявлення.

Обман має місце тоді, коли одна сторона навмисно вводить іншу

сторону правочину стосовно природи правочину, прав та обов»язків сторін,

таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням (ст. 229). Крім того, обман має місце тоді, коли сторона правочину заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або замовчує їхнє існування. Отже, для визнання правочину недійсним байдуже, чи здійснюються обманні дії в активній формі (повідомлення неправдивих відомостей) або ж виражаються у бездіяльності (навмисне замовчування обставин, знання яких може перешкодити здійсненню правочину). Обман має місце і тоді, коли неправильні відомості про обставини, що мають значення для укладення правочину, повідомляються третіми особами з відома або на прохання сторони правочину.

Закон вимагає від позивача надання суду доказів того, що відповідачку було введено в оману, та, як наслідок, укладені договори купівлі-продажу є недійсними.

Зазначених обставин позивач не довів, чим не виконав вимоги ст. 10 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, оскільки в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження той факт, що при укладанні вищевказаних договорів купівлі-продажу між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 позивачка не знала, що укладає договір саме купівлі-продажу, що ОСОБА_2 введена в оману, оскільки державний нотаріус ОСОБА_10 показала, що, з урахуванням похилого віку позивачки, вона мала з нею розмову до підписання договорів про те, чи усвідомлює вона, який правочин здійснює, чи згодна вона з цим, з»ясовувала, де буде жити ОСОБА_2 після цього, чи все її влаштовує, чи отримала вона гроші, на що остання надавала позитивні відповіді.

Крім того, ніхто з допитаних свідків не вказав на те, що ОСОБА_2 була введена в оману відповідачкою та її чоловіком.

З огляду на вищевказане суд вважає, що позивачкою не доведені ті обставини та доводи, на які вона посилається, тому, оцінюючи всі докази в їх сукупності, суд доходить до висновку, що в задоволенні позову представника позивача за договором ОСОБА_1, діючої в інтересах ОСОБА_2, до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним слід відмовити, оскільки судовому засіданні не встановлено, що договори, складені між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, посвідчені державним нотаріусом Другої Артемівської державної нотаріальної контори ОСОБА_10, та зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно були укладені під впливом обману, оскільки і поясненнями сторін, і поясненнями самої позивачки, і поясненнями свідків та спеціаліста підтверджується той факт, що ОСОБА_2 на момент укладення договорів усвідомлювала свої дії, розуміла, що трапляється, приймала учать в підготовці документів, оцінці об»єкту продажу, також безпосередньо була стороною правочину, брала участь в укладанні договорів, підписувала їх, отримувала гроші, крім того, сама була

ініціатором продажу свого будинку, тому доводи позивачки та її представника

щодо того, що ОСОБА_2 вчиняла даний правочин під впливом обману, є безпідставними, та такими, що не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 229, 230 ЦК України, ст. ст. 5, 6, 10, 107, 208-209, 213-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог представника позивача ОСОБА_1, діючої в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання недійсним:

-договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25.04.2014 року, площею 0,1463 Га, що розташована по вул. Сонячна, 19 в с. Діброва, м. Красний Лиман Донецької області, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_4,

-договору купівлі-продажу жилого будинку від 25.04.2014 року загальною площею 46,10 кв. м., житловою площею 26,80 кв. м., який розташований за адресою: с. Діброва, м. Красний Лиман Донецької області, вул. Сонячна, 19, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 - відмовити.

Це рішення набирає законної сили, якщо його не буде оскаржено в строк, передбачений для оскарження останнього.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом 10 днів з дня його проголошення.

14.03.2016

.

Головуючий суддя Н.М.Медінцева