Справа №751/1929/16-ц
Провадження №2/751/420/16
Рішення

Іменем України

21 березня 2016 року м. Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Маслюк Н. В.

при секретарі Дасюк Н. В.

з участю позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Чернігова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за розпискою,

В с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу в сумі 373 928,42 грн, яка складається із суми боргу 369 000 грн, 3% річних від простроченої суми 1 607,42 грн, інфляційних витрат 3 321 грн., а також понесених судових витрат (а.с.2-3).

Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 01.10.2015 року надав відповідачу у борг грошові кошти в сумі 369 000 грн, які останній зобовязувався повернути в строк до 31.12.2015 року. В порушення своїх зобовязань, відповідач у вищезазначений строк позику не повернув. Посилаючись на ст. 625, 1048 ЦК України просить стягнути суму позики, а також 1 607,42 грн - 3% річних від простроченої суми та 3 321,00 грн інфляційних витрат.

У судовому засіданні позивач позов підтримав, просив задовольнити повністю. Зазначив, що відповідачу були надані кошти у гривнях в строк до 31.12.2015 року. Однак, відповідачем не вчинено жодних дій на повернення коштів.

Представник відповідача позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Зазначив, що відповідач власноручно написав розписку про отримання позики у сумі 369000 грн., але такі дії були зумовлені тиском з боку позивача, вказаних в розписці коштів відповідач не отримував.

Вислухавши позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом по справі встановлено, 01.10.2015 року ОСОБА_3, в присутності свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, була власноручно написана розписка про те, що він взяв в борг у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 369 000 грн., в строк до 31.12.2015 року (а.с.18).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, ст.1046 ЦК України визначає договір позики як реальний. Він не може вважатися укладеним, поки не відбулося передання позикодавцем позичальникові грошей або речей.

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передачу йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Представник відповідача в судовому засіданні не заперечував сам факт написання ОСОБА_3 такої розписки, проте заперечував факт отримання останнім від позивача вказаної в розписці суми грошей.

Відповідно до ч. 3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В порушення зазначених вимог закону представником відповідача не надано доказів на підтвердження того, що гроші насправді не були одержані ОСОБА_3

Також, не заслуговують на увагу і доводи представника відповідача відносно того, що відповідач писав розписку примусово чи під тиском зі сторони позивача, оскільки, у відповідності з положеннями ст. 1051 ЦК України, в судовому порядку договір позики оспорено не було. Надані представником відповідача заяви ОСОБА_3 (а.с.21-22) не підтверджують факт написання відповідачем розписки під тиском зі сторони позивача.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законодавством, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту.

Оскільки позивачем було представлено суду оригінал розписки, за правилами ст. 545 ЦК України, вказана обставина свідчить про наявність у ОСОБА_3 невиконаного у строк боргового зобов`язання перед ОСОБА_1, а відтак, суд враховуючи положення ст. ст. 509, 525, 526, 1046, 1049 ЦК України, знаходить вимоги позивача щодо стягнення з відповідача боргу в сумі 369 000 грн обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

З огляду на те, що кошти за розпискою відповідач повинен був повернути в строк до 31 грудня 2015 року, то з цього часу відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання, що є підставою для застосування відповідальності, передбаченої договором та законом.

Згідно із ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, інфляційні нарахування за січень 2016 року, в межах заявлених вимог, які підлягають стягненню з відповідача становлять 3 321 грн 00 коп (0,9%х369 000).

Вимоги позивача про стягнення 3% річних від простроченої суми суд вважає обґрунтованими, оскільки відповідач взяв на себе зобовязання повернути грошові кошти у встановлений термін, при цьому обовязку свого не виконав, прострочив виконання зобовязання.

3% річних від простроченої суми боргу за період з 31.12.2015 року по 22.02.2016 року, в межах заявлених вимог, складають 1 607 грн 42 коп (369 000 х 3/100/365х53) та підлягають стягненню з відповідача.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають відшкодуванню понесені та документально підтверджені судові витрати у сумі 3793,29 грн. (а.с.1).

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 213-215, 218, 292 ЦПК України, ст.ст. 526, 527, 530, 611, 625, 1046, 1049,1050 ЦК України, суд,

Вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 369 000 грн суми боргу за розпискою від 01 жовтня 2015 року, 1 607 грн 42 коп - 3% річних від простроченої суми, 3 321 грн 00 коп суми індексу інфляції, а всього 373 928 (триста сімдесят три тисячі девятсот двадцять вісім) грн 42 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 3 739 (три тисячі сімсот тридцять девять) грн. 29 коп судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернігівської області через Новозаводський районний суд міста Чернігова, шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н. В. Маслюк