У Х В А Л А

і м е н е м у к р а ї н и

3 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,

суддів: Кадєтової О.В., Карпенко С.О.,

Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про визнання часткового недійсним договору про надання юридичних послуг за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Сумської області від 2 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі - ФОП) звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 29 березня 2013 року між ним та ОСОБА_4 укладений договір про надання юридичних послуг, відповідно до п. 1.1 якого він зобов'язувався надати ОСОБА_4 юридичні послуги з представництва його інтересів та захисту прав у суді при вирішенні спорів, пов'язаних з поділом спільного майна подружжя.

За умовами п. 2.2 вказаного договору, ціна послуг встановлюється за домовленістю сторін, що оформлюється відповідними додатками до договору, і може переглядатися за їх взаємною згодою залежно від строку дії договору та інших обставин.

На виконання цього пункту договору 29 березня 2013 року між сторонами укладено додаткову угоду № 1, п. 1.7 якої у ціну договору включено, зокрема, додаткову винагороду у сумі 40 000 грн, що еквівалентно 5 000 доларів США, які ОСОБА_4 повинен сплатити протягом семи днів з дати фактичного закінчення надання послуг у зв'язку з набранням законної сили рішенням суду про поділ спільного майна подружжя, визнанням судом мирової угоди чи фактичним примиренням клієнта з колишньою дружиною.

Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 3 вересня 2014 року визнано мирову угоду між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та закрито провадження у справі, а отже, ФОП ОСОБА_3 зобов'язання за договором про надання юридичних послуг виконав.

Оскільки ОСОБА_4 у встановлені договором строки не оплатив його послуги у сумі, визначеній п. 1.7 додаткової угоди № 1 від 29 березня 2013 року, ФОП ОСОБА_3 просив стягнути 78 850 грн, що є еквівалентом 5 000 доларів США, основного боргу, 641,68 грн - 3 % річних та відшкодувати 794,92 грн судового збору.

14 січня 2015 року ОСОБА_4 звернувся із зустрічним позовом до ФОП ОСОБА_3, в якому просив визнати недійсним п. 1.7 додаткової угоди № 1 до договору про надання юридичних послуг від 29 березня 2013 року, посилаючись на те, послуги, вказані в п. 1.7 додаткової угоди № 1, не є юридичними послугами, а фактично є процесуальними діями суду.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 19 січня 2015 року у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 2 березня 2015 року рішення Зарічного районного суду м. Суми від 19 січня 2015 року в частині вирішення первісного позову скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ФОП ОСОБА_3 79 491,68 грн.

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_4 суд апеляційної інстанції не переглядав.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 порушує питання про скасування рішення апеляційного суду та залишення в силі рішення суду першої інстанції з посиланням на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, фактично оспорюючи рішення апеляційного суду в частині вирішення позову ФОП ОСОБА_3

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ФОП ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що ним не надано доказів на підтвердження обґрунтованості ціни наданих юридичних послуг, а також їх належного виконання.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 про визнання частково недійсним п. 1.7 додаткової угоди № 1 до договору про надання юридичних послуг від 29 березня 2013 року, суд виходив з недоведеності позовних вимог.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову ФОП ОСОБА_3, апеляційний суд виходив з доведеності настання умов, визначених п. 1.7 додаткової угоди № 1, що є підставою для виплати винагороди, суму якої визначив з урахуванням офіційного курсу гривні до долара США, відповідних штрафних санкцій за невиконання грошового зобов'язання.

Повністю з такими висновками суду погодитись не можна.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 628 ЦК Українипередбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За змістом цієї статті умови договору є юридично обов'язковими, а цивільні права, що ґрунтуються на умовах договору, підлягають захисту в тій же мірі і в той же спосіб, що і права, які прямо передбачені актами цивільного законодавства або випливають із них.

Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину і ця презумпція поширюється на договір в цілому та його окремі умови; умови договору підлягають застосуванню, поки ці умови або договір в цілому не визнані недійсними судом. Лише у випадках, коли договір в цілому або окремі його умови визнані недійсними (є нікчемними), договір в цілому чи окремі його умови застосуванню не підлягають.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у визнанні недійсним п. 1.7 додаткової угоди набрало законної сили.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Частиною 1 ст. 903 ЦК Українипередбачено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частин 1-3 ст. 632 ЦК Україниціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 99 Конституції Українивизначено, що грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тому не можна погодитись із висновком апеляційного суду в частині визначення суми коштів, стягнутих на користь ФОП ОСОБА_3

Встановлено, що 29 березня 2013 року між сторонами укладено договір про надання юридичних послуг, за умовами якого ФОП ОСОБА_3 надає ОСОБА_6 юридичні послуги з представництва та захисту прав в суді при вирішенні спорів, пов'язаних із поділом спільного майна подружжя.

Крім того, 29 березня 2013 року сторонами підписано додаткову угоду № 1 про визначення ціни договору, пунктом 1.7 якої встановлена додаткова винагорода у сумі 40 000 грн, що становить еквівалент 5 000 доларів США, які повинні бути сплачені протягом семи днів з дати фактичного закінчення надання послуг у зв'язку з набранням законної сили рішенням суду про поділ спільного майна подружжя, посвідченням судом мирової угоди чи фактичним примиренням ОСОБА_6 з колишньою дружиною.

За вказаним договором позивач надавав юридичні послуги та здійснював представництво інтересів ОСОБА_6 у цивільній справі №1805/8665/12 за його позовом до ОСОБА_7 про поділ спільного майна подружжя, розгляд якої закінчено визнанням ухвалою колегії суддів апеляційного суду Сумської області від 3 березня 2014 року мирової угоди.

При апеляційному перегляді цієї справи колегією суддів досліджена цивільна справа №1805/8665/2012, з якої суд встановив, що ФОП ОСОБА_3 на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 29 березня 2013 року брав участь у розгляді вказаної справи з 15 серпня 2014 року до 3 вересня 2014 року.

За таких обставин апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про виконання ФОП ОСОБА_3 зобов'язань за договором про надання юридичних послуг та додатковою угодою № 1 (п. 1.7) і іншого ОСОБА_6, у порушення ст. 10, 60 ЦПК України, не доведено.

Також встановлено, що додатковою угодою суму винагороди визначено у національній грошовій одиниці - гривні.

Визначаючи розмір винагороди за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу в еквіваленті 5 000 доларів США, апеляційний суд, у порушення приписів ст. ст. 212-214 ЦПК України, не звернув уваги на те, що у договорі сторонами досягнута домовленість про оплату наданих послуг у гривні, а саме у розмірі 40 000 грн.

За таких обставин ухвалене судом апеляційної інстанції рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв'язку з чим, відповідно до ст. 338 ЦПК України, таке рішення підлягає скасуванню з направленням справи до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Сумської області від 2 березня 2015 року скасувати в частині вирішення позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О.Кузнєцов
Судді: О.В.Кадєтова С.О.Карпенко Г.І.Мостова М.І.Наумчук