Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.01.2016 Справа №607/13142/15-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі :

головуючого Ромазана В.В.

за участю секретаря Буцик О.П.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, житлово-комунальна контора ТОВ «Тернопільбуд», ОСОБА_4 про визнання права на користування квартирою, усунення перешкод в користування квартирою та вселення ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_6, третя особа служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, житлово-комунальна контора ТОВ «Тернопільбуд», ОСОБА_4, у якому просить визнати за нею та її неповнолітнім сином право користування житловим приміщення, а саме квартирою №167 в будинку №5 по вул. Макаренка в м.Тернополі та усунути перешкоди у користуванні даним житловим приміщенням, витребувавши ключі у відповідача ОСОБА_6; зобовязати відповідача ОСОБА_6 не перешкоджати позивачці та її неповнолітньому сину ОСОБА_5 у користуванні квартирою №167 в будинку №5 по вул. Макаренка в м.Тернополі та вселити їх у спірну квартиру.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка вказує на те, що із 03.03.2000 р. по 14.05.2003 р. вона перебувала в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4, у якому народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 У 2001 році вона вселилася у квартиру АДРЕСА_1 за добровільною згодою її власника, матері колишнього чоловіка відповідачки по справі ОСОБА_6 Після розірвання шлюбу і по теперішній час позивачка із сином продовжували проживати у даній квартирі без реєстрації. Із 2001 року вона самостійно утримує квартиру, оплачує комунальні послуги, проводить ремонт. 23.07.2015 року її колишня свекруха ОСОБА_6 та колишній чоловік ОСОБА_4, за участю працівників міліції, незаконно проникли у спірну квартиру, пошкодивши замок вхідних дверей, мотивуючи це тим, що вона повинна виселитись, оскільки є новий власник квартири. З приводу даного факту вона зверталася із заявою в міліцію. Із 2003 року, позивачкою, за кошти її матері ОСОБА_7, яка працювала за кордоном, було проведено ремонтні роботи у квартирі, придбано та встановлено вхідні броньовані двері, вхідні деревяні двері, врізні замки, пластикові вікна, меблі кухонні та кімнатні, штори, килими, сантехніку та побутову техніку. До спірної квартири та належного їй майна ОСОБА_1 не має доступу, оскільки у неї вилучили ключі, їй незаконно чинять перешкоди в користування житлом, у звязку з чим вона разом із неповнолітнім сином змушена поселилась у знайомих, оскільки іншого житла у них немає. Вважає, що право користування житловим приміщенням вона зберегла в силу вимог ст.64 ЖК України. Тому, вважає, що безумовне виселення позивачки, тільки внаслідок того, що право власності на житлове приміщення перейшло до іншої особи, є неправомірним та не відповідає природі спірних правовідносин.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просять суд їх задовольнити, з мотивів, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_6 ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, проти їх задоволення заперечив та суду пояснив, що однокімнатна квартира за адресою вул. Макаренка, 5/167 в м. Тернополі належить на праві приватної власності ОСОБА_6 Згідно ст.317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. ОСОБА_6 ніколи не надавала та не надає згоди на вселення позивача ОСОБА_1 у належну їй квартиру, договору на користування спірним майном з позивачкою не укладалось. Позивачка проти волі власника вселилася та тимчасово проживала за спірною адресою, про що ОСОБА_6 не знала, а коли довідалася, вимагала усунення порушення її законних прав, як власника житла. Позивачка не могла набути та не набула права користування (сервітуту) на чуже майно, оскільки у ОСОБА_1 відсутні будь-які докази правомірного вселення, проживання у квартирі, встановлення сервітуту на користування житловим приміщенням. ОСОБА_6 із позивачкою ОСОБА_1 спільно не проживали та не проживають, спільним побутом не повязані, не мають взаємних прав та обовязків, ОСОБА_1 не набула статусу члена сімї ОСОБА_6 Не відповідає дійсності також те, що позивачка сплачує комунальні послуги, оскільки згідно збережених ОСОБА_6 квитанцій, нею проводилась оплата комунальних послуг за 2014-2015 роки.

Представники третьої особи Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, житлово-комунальної контори ТОВ «Тернопільбуд» у судове засідання не з»явились, хоча належним чином повідомлялись про місце та час судового розгляду справи.

Третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають до задоволення. У судовому засіданні пояснив, що його колишня дружина ОСОБА_1 проживала у спірній квартирі без згоди її власника, його матері ОСОБА_6, про що останній не було відомо. Будь-яких договорів з позивачкою щодо користування квартирою №167 по вул..Макаренка,5 у місті Тернополі з власником не укладались.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив.

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано у 2003 році.

У даному шлюбі народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно довідки №1506 від 30.07.2015 р., виданої ЖКК ТОВ «Тернопільбуд», ОСОБА_1 разом із сином ОСОБА_5, з 2001 року проживають у квартирі за адресою: м. Тернопіль вул. Макаренка, 5/167, без реєстрації, згідно акту обстеження по факту проживання мешканців від 30.07.2015 р. За даною адресою зареєстрований ОСОБА_4.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень ЕКВ №986993 від 28.10.2015 року, ОСОБА_6 на праві приватної власності належить однокімнатна квартира по вул. Макаренка, 5/167 в м. Тернополі на підставі договору купівлі-продажу від 06 травня 2001 року.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_6 не є членом сім»ї власника квартири АДРЕСА_2, договору на користування зазначеним житлом із ОСОБА_6 не укладала та поселилась у зазначене житло і проживала у ньому без згоди власника.

Як вбачається із довідки №485 від 24 листопада 2015 року виданої виконавчим комітетом Великобірківської селищної ради, ОСОБА_1 та її неповнолітній син ОСОБА_5 зареєстровані у ІНФОРМАЦІЯ_3.

Згідно ст. 405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до пункту 39 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», члени сімї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК України). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України

З урахуванням зазначеного, суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сімї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК України.

Таким чином, суд вважає, що твердження позивача та її представника про те, що вона в силу вимог ст.64, 65 ЖК України має право на користування спірним жилим приміщенням та вселення не заслуговують на увагу, оскільки зазначеною нормою закону регулюється права і обов»язки членів сім»ї наймача, що випливають з договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду.

Згідно із ч.1 та ч.4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.

Таким чином, суд вважає що позов ОСОБА_1 не підлягає до задоволення, оскільки остання поселилась у спірну квартиру без дозволу її власника, договору на користування даним житлом із його власником не укладала, а тому не може вважатись такою, що набула право на користування квартирою №167 у будинку №5 по вул..Макаренка у місті Тернополі. Також суд відкидає докази, надані позивачем в обґрунтування своїх вимог, про купівлю будівельних матеріалів та встановлення нею металопластикових конструкцій у спірному житлі, як на підставу користування ним, оскільки вважає, що вони не можуть слугувати підтвердженням права на користування позивачем зазначеною квартирою. Також суд відкидає твердження позивача про те, що її було поселено у спірне житло за згодою колишнього власника квартири №167/5 по вул..Макаренка, оскільки доказів, які підтверджують вказану обставину суду не надано. Не представлено й суду доказів, які свідчать про виселення позивачки, вчинене ОСОБА_6 та колишнім чоловіком ОСОБА_4 із спірного приміщення. Крім цього, суд зазначає, що відповідно до довідки №485 від 24 листопада 2015 року виданої виконавчим комітетом Великобірківської селищної ради, позивач та її неповнолітній син ОСОБА_5 зареєстровані у ІНФОРМАЦІЯ_3, а тому має можливість проживати за вказаною адресою.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 84, 88, 213, 214, 215 ЦПК України, ст. 369, 383, 386, 391 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, житлово-комунальна контора ТОВ «Тернопільбуд», ОСОБА_4 про визнання права на користування квартирою, усунення перешкод в користування квартирою та вселення відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 03 серпня 2015 року щодо заборони ОСОБА_6 здійснювати будь-які дії по відчуженню квартири №167, що знаходиться по вул.Макаренка,5 у місті Тернополі, яка належить на праві власності ОСОБА_6.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяОСОБА_8