РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/15969/15-ц

Провадження № 2/643/816/16

18.03.2016 р. м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Харченко А.М.

при секретарі Горборуковій М.О.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», треті особи Державна інспекція України з питань захисту прав споживачів, Відділення № 3 ПАТ «Дельта Банк» в м. Харкові, про захист прав споживачів щодо приведення договірних кредитних зобовязань відповідно до вимог законодавства,

В С Т А Н О В И В:

16.09.2015 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ «Дельта Банк», в якому просила зобовязати відповідача привести договірні зобовязання по кредитному договору № 208/ФКВ-07 від 03 квітня 2007 року, укладеному між позивачкою і ТОВ «Укрпромбанк» відповідно з вимогами законодавства; укласти додаткову угоду до основного зобовязання договору кредиту з ТОВ «Укрпромбанк» № 208/ФКВ-07 від 03 квітня 2007 року про перехід до ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитним зобовязанням за цим договором або укласти з позивачкою новий договір кредиту на залишок суми невиплаченого кредиту, попередньо провівши розрахунок платежів по кредиту; укласти з позивачкою додаткову угоду до основного договору іпотеки з ТОВ «Укрпромбанк» № 208/Zфквіn-07 від 03.04.2007 року про перехід до ПАТ «Дельта Банк» прав іпотекодержателя на квартиру № 48 по Салтівському шосе, буд. 242-А в м. Харкові за основним кредитним зобовязанням, або укласти новий договір іпотеки та зареєструвати його у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно як передбачено законом; укласти з позивачкою та ОСОБА_2 додаткову угоду до основного договору поруки з ТОВ «Укрпромбанк» № 208/Zфпор-07 від 03.04.2007 року про перехід до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги від поручителя за кредитним зобовязанням або укласти новий договір поруки; реструктуризувати залишок кредитної заборгованості станом на день звернення шляхом зміни існуючого кредитного зобовязання в іноземній валюті за договором про надання споживчого кредиту на зобовязання, забезпечене іпотекою, у розмірі залишку кредиту на момент реструктуризації, вираженого в гривнях за курсом НБУ, що діяв на момент отримання кредиту, відповідно до п.4 абз.2 ч.12 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»; визначити момент вступу в дію вказаних змін до кредитного договору з моменту їх підписання; зобовязати ПАТ «Дельта Банк» після проведення реструктуризації кредитного боргу у національну валюту звільнити позивачку від будь-яких штрафних санкцій за несвоєчасне виконання умов кредитного договору, що виникли до дати такої реструктуризації відповідно до абз.3 ч.12 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». В обгрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що 03 квітня 2007 року між нею та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (далі ТОВ «Укрпромбанк»), в особі заступника керуючого ХФ ТОВ «Укрпромбанк», був укладений кредитний договір № 208/ФКВ-07 на споживчі цілі, згідно з яким ТОВ «Укрпромбанк» надало позивачці споживчий валютний кредит на ремонт житла, забезпечений іпотечним обтяженням належного їй нерухомого майна (договір іпотеки № 208/ Zфквіn-07 від 03.04.2007 року) та договором поруки з ОСОБА_2 (договір поруки № 208/Zфпор-07 від 03.04.2007 року), у розмірі 40800 доларів США, з кінцевим терміном погашення до 01 квітня 2022 року зі сплатою 14% річних за користування кредитом. З моменту укладення зазначеного кредитного договору позивачка використала кредитні кошти за цільовим призначенням, свої зобовязання перед банком виконує своєчасно і належним чином, заборгованості не мала. У 2010 році за рішенням НБУ ТОВ «Укрпромбанк» було ліквідовано, а переможцем конкурсу на придбання кредитного портфеля банку-банкрута став ПАТ «Дельта Банк», яке отримало право вимоги за кредитними зобовязаннями перед ТОВ «Укрпромбанк», оформлене відповідною угодою, підписаною між банками та НБУ. Від банку позивачка отримала поштове повідомлення № 03/1-2305 від 02.08.2010 року про те, що «Дельта Банк» став правонаступником ТОВ «Укрпромбанк». Згідно з зазначеним повідомленням, позивачка продовжувала виконувати свої кредитні зобовязання, сплачуючи грошові кошти на рахунок, вказаний у листі. Крім того, зверталася до працівників «Дельта Банку» з проханням укласти з нею відповідний договір з метою узаконити виниклі між ними правовідносини, що склалися з приводу кредитних зобовязань, але на всі її звернення вона отримала відмову. В звязку з виниклою економічною ситуацією в країні, позивачці стало важко виконувати кредитні зобовязання належним чином та своєчасно і в повному обсязі сплачувати кредит, оскільки платежі за кредитом у гривневому еквіваленті збільшилися у кілька разів, при цьому дохід позивачка отримує у гривні. Позивачка вважає, що з нею повинен бути укладений письмовий договір, графік кредитних платежів, погоджений з банком правонаступником банкрута та проведення узгодження і підписання з нею відкриття нового позичкового рахунку для зарахування кредитних коштів у ПАТ «Дельта Банк», але такі документи від відповідача позивачка до цього часу не отримала. Вважаючи, що банки порушують її права, позивачка припинила сплату кредитних платежів. Після приведення правовідносин у відповідність із законом, позивачка вважає, що також має право на проведення реструктуризації кредитного боргу відповідно до положень ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Надавши позивачці кредит в доларах США навіть без зазначення у договорі вартості кредиту у гривневому еквіваленті на час його надання є незаконною дією з боку банківської установи та є порушенням її прав та законних інтересів. В звязку з суттєвою зміною курсу на валютному ринку в сторону збільшення та відсутністю у позивачки додаткового доходу у неї виникли серйозні фінансові складнощі по виконанню взятих на себе зобовязань, але державі та фінансовим установам мало клопоту до фінансових ускладнень громадян. Дії відповідача у виді ненадання розрахунків повної вартості кредиту, відсутність у договорі відомостей про граничні мінімуми та максимуми варіацій коливання курсу іноземних валют до гривні на день фактичного погашення кредиту, привели до виникнення у позивачки суттєвої матеріальної шкоди. Взагалі, надання споживчого кредиту в іноземній валюті прямо заборонено ч.1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». За даними НБУ на день укладення кредитного договору (03 квітня 2007 року) курс долара США по відношенню до гривні складав 100 доларів США 505,0000 грн., відповідно розмір щомісячного платежу складав 3548,4835 грн. (з розрахунку платіж у доларах 702,67 х 5,05). У даний час (станом на серпень 2015 року) курс долара США по відношенню до гривні складає 100 доларів США 2118,5441 грн., таким чином, вартість 1 у.о. та розмір щомісячного платежу (платіж у доларах 440,87 х 21,19 поточний курс долара 9342,0353 грн.) майже втричі перевищує розмір первісного платежу та в кілька разів перевищує місячний дохід позивачки. Кредитний договір, укладений з ТОВ «Укрпромбанк», з початку був направлений на ущемлення прав споживача, а саме не зазначений можливий курс долара США на період погашення боргу. Оскільки зазначені обставини для позивача як споживача фінансових послуг банк, вважає, є суттєвим порушенням її законних прав та інтересів, а в даний час повернення кредитного боргу в порядку і розмірі, встановленого кредитним договором для неї неможливий з незалежних від неї причини, що є форс-мажорною обставиною і може звільнити її від відповідальності перед банком згідно з цивільним законодавством. Позивачка не заперечує наявність заборгованості по відсоткам перед банком за кілька місяців, однак, вважає, що повернення нею кредитного боргу повинно здійснюватися надалі в українській гривні по курсу НБУ на дату укладення договору, що складав за 100 доларів США 505 грн. або відповідно до Меморандуму про врегулювання питання реструктуризації споживчих кредитів у іноземній валюті, який набрав чинності 07 травня 2015 року разом із Законом України «Про внесення змін у Податковий кодекс України відносно кредитних зобовязань» та до цього часу не виконується банками.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_4, який діє на підставі виданої довіреності, підтримав позовні вимоги позивачки, посилаючись на вищенаведене, та просив позов задовольнити.

Представник відповідача ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_5, яка діє на підставі виданої довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги позивачки не визнала та надала письмові заперечення, в яких зазначила, що відповідно до ст. 192 ЦК України, грошовими коштами є грошова одиниця України гривня, яка є законним засобом платежу, а також іноземна валюта, яка використовується у випадках і в порядку, встановленим законом. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», кошти це гроші у національній чи іноземній валюті чи їх еквівалент. Відповідно до п.5.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затверджених постановою Правління НБУ від 17 липня 2001 р. № 275, письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.93 № 15-93. Відповідно до п. 2.3. зазначеного Положення за умови отримання письмового дозволу Національного банку, банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями по залученню та розміщенню іноземної валюти на валютному ринку України. Оскільки банк отримав банківську ліцензію та дозвіл Національного банку на здійснення операцій з валютними цінностями, він має право на постійній основі здійснювати операції щодо розміщення іноземної валюти. Таким чином, ОСОБА_6 має право на постійній основі здійснювати діяльність з надання кредитів в іноземній валюті на підставі отриманої від Національного банку банківської ліцензії та генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій. Крім того, аналіз положень ст. 47 та ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» дозволяє зробити висновок, що наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій є достатньою підставою для здійснення банком операцій з валютними цінностями, в тому числі операцій з використанням іноземної валюти як засобу платежу. Таким чином, Національний банк України у своєму нормативно-правовому акті підтвердив позицію, закріплену в Декреті, та встановив, що операції з використання іноземної валюти як засобу платежу на території України дозволяються без отримання індивідуальної ліцензії, якщо однією стороною операції є банк, який має генеральну ліцензію. Правомірність кредитування банками в іноземній валюті закріплена в Узагальненнях судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин (2009-2010 рр.) Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України. Такої ж позиції дотримується і Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, про що викладено в постанові Пленуму зазначеного суду № 5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Національним банком України було видано ПАТ «Укрпромбанк» банківську ліцензію № 67 від 01.12.2001 року на право здійснювати банківські операції, визначені ч.1 та п.п.5-1 ч.2 ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність», серед яких передбачено право здійснювати операції з валютними цінностями. Невідємною частиною ліцензії є дозвіл № 67-5 від 27.06.2006 року з додатком, в якому наведено перелік операцій, які має право здійснювати ПАТ «Укрпромбанк» з валютними цінностями. Також ПАТ «Дельта Банк», яке зареєстроване як юридична особа, згідно з свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи від 01.10.2009 року, має банківську ліцензію № 225 від 08.10.2011 року та дозвіл № 225-4 від 08.10.2009 року з додатком переліку валютних операцій, які має право здійснювати ПАТ «Дельта Банк». Таким чином, аналіз вищезазначених нормативно-правових актів України дозволяє зробити висновок про те, що надання ОСОБА_7 кредиту в іноземній валюті та повернення позичальником такого кредиту здійснюється на підставі ліцензії на здійснення валютних операцій, виданої ОСОБА_7 Національним банком України та Дозволу на операцію з надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, та операцію з використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави. Крім того, Відповідно до «Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин (2009 - 2010 роки) Верховного Суду України світова фінансова криза є явищем, яке не відноситься до обставин непереборної сили, що позбавляють Позивача виконувати умови укладеного договору. Ураховуючи ст. 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору, й позичальник при належній завбачливості міг виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

Крім того, при здійсненні кредитних операцій ОСОБА_7 в процесі своєї діяльності залучають на договірних засадах ресурси у формі депозитів, позик в інших банках і т.п. ОСОБА_8 кредитні кошти в іноземній валюті це також запозичені ОСОБА_7 кошти і які ОСОБА_6 зобовязаний повернути в тій валюті, в якій вони були запозичені. Таким чином, обидві сторони опинилися в однаковому положенні у звязку із зміною курсу гривні до іноземної валюти і співвідношення їх майнових інтересів не порушено. До того ж, підписуючи власноруч Кредитний договір ОСОБА_8 взяв на себе ризик повернення кредиту саме в цій валюті, незалежно від курсу на день повернення заборгованості. Позивачем не доведено, що сторони при укладенні спірного кредитного договору були впевнені в тому, що така зміна обставин не настане. Крім того, відповідно до статті 36 Закону України "Про Національний банк України" офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним банком України. Валютні курси, як зазначено у частині першій статті 8 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю", встановлюються Національним банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України. Поряд з цим, згідно з Положенням про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного ОСОБА_7 України від 12 листопада 2003 року N 496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до швейцарського франку, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату. Отже, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена. Таким чином, укладаючи спірний кредитний договір в іноземній валюті, сторони приймали на себе певні ризики, на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане. Виходячи із змісту статей 1046, 1054 ЦК України відповідальність за валютні ризики лежить саме на позичальнику. Також вважають, що даний позов заявлений з порушенням строків позовної давності. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст. 261 ЦК України). Оспорюваний кредитний договір був укладений 03 квітня 2007 року. Права вимоги за кредитним зобов'язанням перейшло АТ «Дельта Банк» у 2010 році. Позов був пред'явлений у 2015 р. Таким чином, з моменту укладення оспорюваного кредитного договору до моменту подання позову до суду минуло більш семи років. Відповідно до статті 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Підсумовуючи вищенаведене, строк позовної давності сплинув у листопаді 2010 р., тобто Позивач пропустив строк позовної давності без поважних причин, що є підставою для відмови у задоволенні позовної заяви. Щодо внесення змін чи переукладання договорів, підписаних між первісним кредитором та боржником, у звязку зі вступом нового кредитора в якості сторони до правовідносин, що були предметом договору уступки, зазначили, що 30.06.2010 між ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено та посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 Договір про передачу активів та кредитних зобовязань ТОВ «Укрпромбанк» на користь АТ «Дельта Банк» (зареєстровано в реєстрі за №2258), відповідно до п.4.1 якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, ОСОБА_10 передає (відступає) ОСОБА_7 права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобовязань перед Національним банком України, внаслідок чого ОСОБА_6 замінює ОСОБА_10 як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях, а згідно з п.4.2 внаслідок передачі ОСОБА_10 ОСОБА_7 прав вимоги до боржників, ОСОБА_7 переходить (відступається) право вимагати (замість ОСОБА_10) від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами. Внаслідок укладення 30 червня 2010 року між ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Укрпромбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» Договору про передачу Активів та Кредитних зобов'язань ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 в рахунок погашення заборгованості, надалі, - «Договір про передачу активів», до відповідача перейшли права вимоги до боржників ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Укрпромбанк» за кредитними та забезпечувальними договорами, в тому числі і до ОСОБА_1 за кредитним договором №208/ФКВ-07 від 03.04.2007 року. Заміна осіб у зобовязанні повязана з тим, що попередні учасники зобовязань вибувають з цих відносин, а їх права та обовязки у повному обсязі переходять до субєктів, які їх заміняють. Заміна осіб у зобовязанні може набувати форми заміни кредитора або заміни боржника. Заміна кредитора - це уступка кредитором своїх прав вимоги за зобовязанням іншій особі. Цессія (лат. cessio-уступка, передача) - це уступка прав вимоги або іншого майна, права власності, яке підтверджено певними документами (титулом). Для цесії необхідною є угода між старим і новим кредитором. Згоди боржника на здійснення цессії не потрібно, оскільки вона ніякою мірою не погіршує його становище. Вимога, що передається іншій особі в порядку цесії, переходить до нього в тому обсязі, в якому вона раніше належала цедентові. Для цесіонарія зберігають силу всі засоби забезпечення зобовязання. Якщо боржник ухиляється від виконання, то тільки до нього і може бути предявлена вимога з боку цесіонарія. Згідно з ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Виходячи з комплексного аналізу ст.ст. 512, 513, 514, 516 та 517 ЦК України можна зробити висновок про те, що заміна кредитора в зобовязаннях, в тому числі і шляхом відступлення права вимоги, є особливим способом зміни зобовязання на боці кредитора та окремим інститутом зобовязального права, який регулюється спеціальними правовими нормами. Так, зі змісту п.1 ч. 1 ст. 512 та ст. 513 ЦК України слідує, що зміна кредитора у зобовязанні здійснюється шляхом оформлення між первісним кредитором та новим кредитором відповідного договору в тій же самій формі, що і угода, за якою права відступаються. При цьому, боржник не приймає ніякої участі в підписанні договору про відступлення та не є його стороною. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Частиною 1 ст. 516 Цивільного кодексу України визначено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника. Боржник лише письмово повідомляється про заміну кредитора після укладення договору уступки. Після отримання такого повідомлення боржник повинен виконувати свої зобовязання вже на користь нового кредитора, і тільки таке виконання буде вважатися належним. При цьому, заміна кредитора у грошовому зобовязанні апріорі передбачає умову сплати боржником своєї заборгованості вже на рахунки нового кредитора, про реквізити яких боржник інформується в повідомленні про здійснену уступку. Загальні правові норми, які містяться в ст.ст. 651, 652, 653 та 654 ЦК України та якими встановлюються правила про підстави та порядок зміни зобовязання, не застосовуються до правовідносин із заміни кредитора у зобовязанні, в тому числі і до випадків укладення договорів про відступлення права вимоги. Відтак, зробивши порівняльне та системне дослідження вказаних норм, - статей 512 - 517 ЦК України та статей 651 - 654 ЦК України, можна визнати, що заміна кредитора у зобовязанні регулюється не загальними, а спеціальними законодавчими правилами, а отже не потребує від сторін внесення змін чи переукладання договорів, підписаних між первісним кредитором та боржником, у звязку зі вступом нового кредитора в якості сторони до правовідносин, що були предметом договору уступки. З огляду на викладене, вважали, що АТ «Дельта Банк» після набуття статусу нового кредитора за Кредитним договором та договором іпотеки не повинен ініціювати внесення зміни та доповнення до них в письмовій формі шляхом укладання з Боржником додаткових договорів. Також вважали, що наведені позовні вимоги Позивача не можуть бути задоволені, оскільки не передбачені жодною правовою нормою в якості способу захисту. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених,невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушення права чи охоронюваного інтересу та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний Позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права Позивача. Відповідно до ч.3 ст. 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Звертаючись до суду з позовом за захистом свого порушеного права відповідно до положень ст. ст. 3, 11, 15 ЦПК України, позивач не врахував, що відповідно до діючого законодавства, він може скористуватися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів наведений в ст. 16 ЦК України та такий спосіб захист цивільних прав шляхом зобов'язання банківської установи вчинити певні дії не передбачено зазначеною нормою закону в якості способу захисту прав. У звязку з цим, вважали, що позивачем при предявленні позову, невірно обрано спосіб захисту права позивача. Крім того, на підставі постанови Правління Національного банку України від 02.10.2015 №664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.10.2015 прийнято рішення № 181 «Про початок здійснення процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», відповідно до якого розпочато процедуру ліквідації АТ «Дельта Банк» та призначено уповноважену особу Фонду провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_11, строком на 2 роки з 05 жовтня 2015 року до 04 жовтня 2017 року включно. Дана інформація опублікована на сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - fg.gov.ua, є загальновідомою та в силу ч.2 ст. 61 ЦПК України такою, що не потребує доказування. Звернули увагу, що під час процедури ліквідації ОСОБА_12 України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальним і пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Згідно з ст.48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку приймає в управління майно (у тому числі кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури ліквідації банку Фонд приступає до інвентаризації та оцінки майна банку з метою формування ліквідаційної маси банку. До ліквідаційної маси банку включаються будь-яке нерухоме та рухоме майно, кошти, майнові права та інші активи банку. Згідно з ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд зобовязаний забезпечити збереження активів та документації банку. Таким чином, вважали, що задоволення позовних вимог ОСОБА_1 створить перешкоди належній діяльності Фонду та виконанню покладених державою на нього завдань. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 просили відмовити в повному обсязі внаслідок їх необґрунтованості та не відповідності вимогам діючого законодавства України (т.2 а.с. 17-22).

Третя особа Державна інспекція України з питань захисту прав споживачів направили суду заяву, в якій просили розглянути справу за відсутністю їх представника (т.2 а.с.14).

Третя особа Відділення № 3 АТ «Дельта Банк» в м. Харкові в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки не повідомили. Суд розглянув справу на підставі наявних доказів.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази, прийшов до наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судовим розглядом встановлено, що 03 квітня 2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», в особі заступника керуючого ХФ ТОВ «Укрпромбанк», був укладений Кредитний договір № 208/ФКВ-07, копія якого знаходиться в матеріалах справи, на капітальний ремонт квартири у розмірі 40800 доларів США зі сплатою 14% річних, дата повернення кредиту 1 квітня 2022 року (т.1 а.с. 12-19).

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, між ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 був укладений Іпотечний договір № 208/Zфквіn-07, посвідчений 03 квітня 2007 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_13, зареєстровано в реєстрі № 1150 (т.1 а.с.20-23).

Крім того, в забезпечення виконання зазначеного кредитного договору також 03 квітня 2007 року був укладений Договір поруки № 208/Zфпор-07 між ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та поручителем ОСОБА_2, боржником ОСОБА_1 (т.1 а.с.24).

Відповідно до п.5.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затверджених постановою Правління Національного банку України від 17 липня 2001 р. № 275, письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 № 15-93. Відповідно до п. 2.3. зазначеного Положення за умови отримання письмового дозволу Національного банку, банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями по залученню та розміщенню іноземної валюти на валютному ринку України.

Національним банком України було видано ТОВ «Укрпромбанк» банківську ліцензію № 67 від 13.12.2001 року на право здійснювати банківські операції, визначені ч.1 та п.п.5-1 ч.2 ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність», серед яких передбачено право здійснювати операції з валютними цінностями. Невідємною частиною ліцензії є дозвіл № 67-5 від 27.06.2006 року з додатком, в якому наведено перелік операцій, які має право здійснювати ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Укрпромбанк» з валютними цінностями (т.2 а.с. 27, 28-30).

Оскільки ТОВ «Укрпромбанк» отримав банківську ліцензію та дозвіл Національного банку на здійснення операцій з валютними цінностями, він мав право на постійній основі здійснювати операції щодо розміщення іноземної валюти.

Таким чином, ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» мало право на постійній основі здійснювати діяльність з надання кредитів в іноземній валюті на підставі отриманої від Національного банку України банківської ліцензії та генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій.

Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями статті 24 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди Іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобовязанням. Якщо не буде доведене інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобовязанням. Іпотекодержатель зобовязаний письмово у пятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобовязанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

30 червня 2010 р. між ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України укладено Договір про передачу Активів та Кредитних зобовязань ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9, зареєстрованим в реєстрі за № 2258, копія якого знаходиться в матеріалах справи, відповідно до п.4.1 якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, ОСОБА_10 передає (відступає) ОСОБА_7 права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобовязань перед Національним банком України, внаслідок чого ОСОБА_6 замінює ОСОБА_10 як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях, а згідно з п.4.2 внаслідок передачі ОСОБА_10 ОСОБА_7 прав вимоги до боржників, ОСОБА_7 переходить (відступається) право вимагати (замість ОСОБА_10) від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Внаслідок укладення 30 червня 2010 року між ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Укрпромбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» Договору про передачу Активів та Кредитних зобов'язань ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 в рахунок погашення заборгованості, надалі, - «Договір про передачу активів», до відповідача перейшли права вимоги до боржників ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Укрпромбанк» за кредитними та забезпечувальними договорами, в тому числі і до ОСОБА_1, за кредитним договором №208/ФКВ-07 від 03.04.2007 року.

ПАТ «Дельта Банк» мав банківську ліцензію № 225 від 08.10.2009 року на право здійснювати банківські операції, визначені ч.1 та п.п.5-11 ч.2 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», серед яких передбачено право здійснювати операції з валютними цінностями. Невідємною частиною ліцензії є дозвіл № 225-4 від 08.10.2009 року з додатком, в якому наведено перелік операцій, які має право здійснювати відповідач з валютними цінностями (т.2 а.с. 24, 25-26).

Листом від 02.08.2010 р. ліквідатор ТОВ «Укрпромбанк» повідомив позивачку, що право вимоги за кредитним договором № 208/ФКВ-07 від 03.04.2007 р. передані до ПАТ «Дельта Банк» (т.2 а.с.37).

Крім того, ПАТ «Дельта» листом від 18 жовтня 2010 року пропонував ОСОБА_1 перевести заборгованість по Кредитному договору з валюти долар США в гривню по фіксованому курсу 7,85 грн./дол.США (або 10 грн./ОСОБА_5) (т.1 а.с.39-40).

Згідно з положеннями ч.12 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавець має право проводити за погодженням із споживачем реструктуризацію заборгованості за договором про надання споживчого кредиту. ОСОБА_7 має право за реструктуризованими згідно із цією частиною договорами звільнити позичальників від сплати будь-яких штрафних санкцій за несвоєчасне виконання умов кредитних договорів, що виникли до дати такої реструктуризації. У разі якщо позичальник у повному обсязі та своєчасно виконає реструктуризовані зобов'язання за кредитним договором протягом трьох років з дня реструктуризації боргу, комерційний банк має право на щорічне зменшення на 0,5 відсотка суми основного непогашеного боргу протягом наступних п'яти років з віднесенням зазначеної суми до складу витрат банку.

Таким чином, діючим законодавством передбачено право банку проводити реструктуризацію заборгованості та за реструктуризованими договорами звільнити позичальника від сплати будь-яких штрафних санкцій за несвоєчасне виконання умов кредитних договорів, що виникли до дати такої реструктуризації.

Постановою Правління Національного банку України № 150 від 02.03.2015, АТ «Дельта Банк» було віднесено до категорії неплатоспроможних, у звязку з чим, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийняте рішення № 51 від 02.03.2015 про процедуру виведення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації з 03 березня 2015 року.

На підставі Постанови Правління Національного банку України № 664 від 02.10.2015 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.10.2015 прийнято рішення № 181 «Про початок здійснення процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», відповідно до якого розпочато процедуру ліквідації АТ «Дельта Банк» та призначено уповноважену особу Фонду провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_11 строком на 2 роки з 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2017 року включно.

Відповідно до вимог частини першої статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку приймає в управління майно (у тому числі кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку.

Згідно з положеннями статті 50 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», з дня початку процедури ліквідації банку Фонд приступає до інвентаризації та оцінки майна банку з метою формування ліквідаційної маси банку. До ліквідаційної маси банку включається будь-яке нерухоме та рухоме майно, майнові права та інші активи банку.

Статтею 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що Фонд зобовязаний забезпечити збереження активів та документації банку.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», треті особи Державна інспекція України з питань захисту прав споживачів, Відділення № 3 ПАТ «Дельта Банк» в м. Харкові, про захист прав споживачів щодо приведення договірних кредитних зобовязань відповідно до вимог законодавства відмовляє у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 192, 203, 512-517, 627, 1054 ЦК України, Законом України «Про Національний банк України», ст.ст. 2, 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст.ст. 5, 8 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 р. № 15-93, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», треті особи Державна інспекція України з питань захисту прав споживачів, Відділення № 3 ПАТ «Дельта Банк» в м. Харкові, про захист прав споживачів щодо приведення договірних кредитних зобовязань відповідно до вимог законодавства відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Московський районний суд м. Харкова протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Харченко А.М.