АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 688/1823/15-ц
Провадження № 22-ц/792/718/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого - судді Янчук Т.О.,

суддів: Кізюн О.Ю., Марцинкевича А.М.,

за участю секретаря Дубової М.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Шепетівський міський відділ Державної міграційної служби України в Хмельницькій області, приватне підприємство «Управлінська компанія «Управдом», орган опіки та піклування виконавчого комітету Шепетівської міської ради Хмельницької області, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом припинення права користування жилим приміщенням, виселення та скасування реєстрації та виселення, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 6 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що на підставі договору купівлі - продажу від 27 жовтня 1999 року вона є власником квартири АДРЕСА_1. У квартирі зареєстровані та проживають її син ОСОБА_3 з дружиною ОСОБА_2 та їхні неповнолітні діти: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 У сина з невісткою подружнє життя не склалося, ОСОБА_2 замінила замки та чинить перешкоди у користуванні квартирою. Вона також позбавлена доступу до свого майна та користування ним. ОСОБА_2 своєчасно не сплачує комунальні послуги, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 592 грн, яку вона як власник квартири змушена сплатити. На даний час її сім'я перебуває у скрутному матеріальному становищі, вона та чоловік пенсіонери, син не працює та проживає разом з ними. Чоловік є інвалідом та потребує значних витрат на лікування, яких у родини немає, у зв'язку з чим вона змушена продати спірну квартиру, проте реєстрація відповідачів позбавляє її такої можливості. Просила позов задовольнити.

Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 червня 2015 року до учаеті у справі як співвідповідачів залучено неповнолітню ОСОБА_4 та малолітнього ОСОБА_5, законними представниками ________________________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: Козачук С.В. Категорія: 43,44

Доповідач: Янчук Т.О

яких є батько ОСОБА_3 та мати ОСОБА_2

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 6 липня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судове рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову. В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції не враховано, що відповідачі були вселені та зареєстровані в спірну квартиру на певних умовах, зокрема користування житловим приміщенням лише до того часу, поки у власника не виникне потреба його продати. А невістка має право проживання, користування даним жилим приміщенням лише будучи дружиною її сина. Оскільки шлюб між відповідачами розірвано, невістка не допускає її до квартири, що надає їй підстави для скасування права користування даною квартирою відповідачами. ОСОБА_2 не заперечувала в судовому засіданні, що забрала ключі від квартири та чинить перешкоди у доступі до житла власнику квартири, добровільно звільнити квартиру відмовляється, проте суд не дав оцінки даним обставинам. Крім того, поза увагою суду залишилося її пояснення щодо крайньої необхідності продати спірну квартиру, як наслідок її скрутного матеріального становища та необхідності значних витрат на лікування, яких у сім'ї не має. Судом не прийнято до уваги той факт, що відповідачі не є і не були членами її сім'ї як власника житла. Оскільки її син працює в іншому регіоні України та не в змозі самостійно приїхати і скасувати свою реєстрацію, просить скасувати його реєстрацію у спірній квартирі.

В судове засідання позивачка не з'явилася про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення судової повістки.

Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомлення про вручення судових повісток.

Від відповідачки ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи без її участі.

Представники третіх осіб в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток.

Згідно з ч.2 ст.305 ЦПК України неявка сторін, або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, рішення суду скасуванню з наступних підстав:

Відповідно до п. 1, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України визначено, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач є власником спірного жилого приміщення, на підставі чого має право володіти, користуватися та розпоряджатися таким жилим приміщенням та відповідно до ст. 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, проте у матеріалах справи відсутні правові підстави для виселення відповідачів із спірної квартири, зняття з реєстрації та припинення користування ними цим жилим приміщенням, застосувавши до спірних правовідносин норми ст.ст. 64, 116, 156 та 157 ЖК України.

Проте повністю з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом установлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1, про що свідчить копія договору купівлі-продажу квартири від 27 жовтня 1999 року. Позивачка зареєстрована та проживає разом зі своїм чоловіком в квартирі АДРЕСА_2 в цьому ж населеному пункті.

Зі згоди позивача у червні 2000 року в квартиру вселилася невістка ОСОБА_2, пізніше син позивачки ОСОБА_3 та їх неповнолітні діти - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2, які зареєстровані в квартирі на даний час, що сторонами по справі не заперечувалось. Рішенням суду від 06 липня 2015 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірваний.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 17.08.1998 року ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_3.

Зважаючи на зазначене, оскільки позивачка з відповідачами в спірній квартирі не мешкала, спільно господарства з ними не вела, а тому неправильними є застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин положень ст.ст. 64, 116, 156 та 157 Житлового кодексу УРСР.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 просила виселити відповідачів із квартири, тому що має намір продати квартиру, з посиланням на норми ст. 391 ЦК України, відповідно до якої власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно із частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.

У відповідності до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У разі порушення своїх прав власник згідно зі статтею 391 ЦК України має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

При цьому положення статті 391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору.

Як вбачається із матеріалів справи між сторонами договір найму (оренди) житла не укладався, відповідачі користувалися спірною квартирою за згодою її власника, здійснюючи тільки оплату квартирної плати та комунальних послуг за спірну квартиру.

Зазначені обставини підтверджуються позивачкою, відповідачами доказів, які підтвердили існування договірних відносин не надано.

З урахуванням того, що між сторонами договірних зобов'язань не існувало, крім того позивачка зазначала, що дозволила вселитися в квартиру відповідачам лише за певних умов на тимчасове проживання (мають проживати в квартирі лише до того часу поки в неї не виникне потреба її продати), до спірних правовідносин застосовуються положення статті 391 ЦК України.

Вирішуючи позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом позбавлення права користування спірною квартирою та виселення, апеляційний суд вважає буде правильним застосувати до спірних правовідносин норму ст. 98 ЖК УРСР, оскільки ці правовідносини не врегульовані нормами глави 6 ЖК УРСР і застосування до них цієї норми не суперечить її змісту.

Відповідно до ст. ст. 98, 99 ЖК України тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом із ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Самостійного права на займане жиле приміщення тимчасові жильці не набувають.

Виходячи із аналізу вищенаведених норм права та з урахуванням того, що ОСОБА_1 виявила намір на власний розсуд користуватися своєю власністю, а тому вимоги позивачки щодо усунення перешкод у користуванні її власністю шляхом виселення із квартири АДРЕСА_1 є обґрунтованими, а порушене право користування власністю - відновленню.

Заявлена позовна вимога про припинення права користування спірною квартирою на думку апеляційного суду є зайвою, оскільки при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата відповідачів права на житло.

Розглядаючи позовні вимоги про зняття з реєстрації та покладення зобов'язання на Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб (далі ВГІРФО) ДМУ УМВС провести зняття реєстрації відповідачів із квартири АДРЕСА_1, то такі вимоги позивача є передчасними, оскільки відповідно до вимог статті 7 Закону України від 11 грудня 2003 року N 1382-IV "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду, у зв'язку з чим у задоволені такої вимоги апеляційний суд вважає слід відмовити.

З урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню через не застосування судом норм матеріального права, які підлягають застосуванню при вирішенні цього спору з ухваленням нового рішення, про часткове задоволення позовних вимог, а саме задоволення позову в частині усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом виселення .

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 06 липня 2015 року скасувати.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Шепетівський міський відділ Державної міграційної служби України в Хмельницькій області, приватне підприємство «Управлінська компанія «Управдом», орган опіки та піклування виконавчого комітету Шепетівської міської ради Хмельницької області, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом припинення права користування жилим приміщенням, виселення та скасування реєстрації задовольнити частково.

Усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні квартирою АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1 на праві власності, шляхом виселення ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5 із квартири АДРЕСА_1.

В задоволені інших позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду Т.О. Янчук