Справа № 645/5755/15-ц
Провадження № 2/645/159/16
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 березня 2016 року м. Харків
Фрунзенський районний суд м. Харкова в складі: головуючого - судді Алфьорової Т.М., за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такої, що втратила права користування житловим приміщенням припинення реєстрації,
Позивач ОСОБА_2звернулася до суду з позовною заявою про припинення реєстрації, посилаючись на те, що 15.03.1999 року, згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» квартира № 41 за адресою пр-т. Московський, 248-В у м. Харкові було приватизовано на нею, її доньку ОСОБА_4, її чоловіка ОСОБА_3 та на онуку ОСОБА_5 Спільне життя дочки з її чоловіком не склалося і у жовтні 2004 року він покинув сім*ю і з того часу вони немають ніяких відомостей про нього, фінансової допомоги з його сторони не отримують. Вважає, що у звязку з тим, що ОСОБА_3, вже більше десяти років не проживає в квартирі № 41 по пр-т. Московському 248-В, у м. Харкові, тому необхідно припинити реєстрацію.
В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги і дав пояснення про обставини, викладені вище
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений за зареєстрованою у встановленому порядку адресою проживання: м. Харків, пр-т. Московський, 248-В, кв.41. Відповідно до ст. 74 ЦПК України, суд вважає, що відповідач був сповіщеній належним чином і тому розглядає спір за його відсутністю.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Вислухавши пояснення позивача, свідків та дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.
Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Судовим розглядом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого центром приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради 15 березня 1999. власниками трьохкімнатної ізольованої квартири № 41 за адресою м. Харків, пр-т. Московський, 248-Вє позивач ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 та онука ОСОБА_5. Квартира житловою площею 39,70 кв. м. загальною площею 66,00 кв. м.
В матеріалах справи міститься рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17.07.2015р., відповідно до якого шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 розірваний.
Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судовому засіданні дали пояснення, що протягом тривалого часу: відповідач в цій квартирі не проживає, майна його нема. В квартири зараз проживає його колишня дружина ОСОБА_4 з дочкою та позивач ОСОБА_2 Відомостей за вказаний час про нього не було, питання про вселення не ставив .
Всі ці докази свідчать, про те, що власник ОСОБА_3 який має частину власності у квартирі зараз не проживає, але це не є підставою для припинення його реєстрації у спірній квартирі, так як він є власником цього майна.
Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до положень ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; с
Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою).
Позбавити особу права проживати у житловому приміщенні (висилити), що знаходиться в приватній власності, та зняти її з реєстрації (виписати) можливо за умови, що дана особа не являється власником або співвласником даного житлового приміщення. Якщо особа є власником або співвласником житлового приміщення то її можна виписати тільки за її згоди у формі письмової заяви
З урахуванням викладеного , суд вважає, що підстав для задоволення позову немає.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213, 215, 224-226 ЦПК України, ст. 15,16 ЦК України, суд-
Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та припинення реєстрації.
Рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії, відповідно до вимог ст. 229 ЦПК України.

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про перегляд заочного рішення відповідачами, які не приймали участі у розгляді справи, якщо заяву про перегляд заочного рішення не було подано.

Головуючий суддя Алфьорова Т.М.