Справа № 307/3050/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

23 березня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Ігнатюка Б.Ю.

суддів - Куштана Б.П., Панька В.Ф.

при секретарі - Кухта М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тячівського районного суду від 25 січня 2016 р. по справі за позовом публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а :

ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що відповідно до укладеного кредитного договору №MKХ0SE00000297 від 25 липня 2006 року відповідач ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 15 000,00 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. В порушення умов кредитного договору відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконала і станом на 18 червня 2015 року її заборгованість перед банком становить 173 476 гривень 81 копійки, з яких: 7 812 гривень 04 копійки - заборгованість за кредитом, 52 693 гривень 77 копійок - заборгованість за відсотками, 3 600 гривень 00 копійок - заборгованість по комісії; 109371 гривень 00 копійок - заборгованість по пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором. Оскільки рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2012 року з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" було стягнуто суму в розмірі 83 958 гривень 21 копійок, позивач просив стягнути з відповідача різницю між загальною сумою заборгованості та стягнутою зазначеним рішенням суду. Така сума становить 89 518 гривень 60 копійок та судові витрати по справі.

Рішенням суду першої інстанції позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача 42 452 грн. 62 коп. боргу та 1 342 грн. 78 коп. судового збору.

З цим рішенням не погодилась відповідач, порушила питання про його скасування та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована порушенням судом першої інстанції норм матеріального права.

В судове засідання апелянт не явилась, але надіслала суду заяву про розгляд справи у її відсутності.

Представник позивача вважав, що підстав для задоволення скарги немає.

Заслухавши представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Апеляційна скарга обгрунтована одним доводом: позивачем пропущено строк позовної давності.

Цей довід є безпідставним.

У правовій позиції ВСУ, висловленій у постанові від 29 жовтня 2014 р. у справі № 6-1169 цс14, яка є обов'язковою для врахування відповідно до ст.360-7 ЦПК України, зазначено наступне.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Встановлені по справі обставини.

Наявність зазначеного кредитного договору, отримання кредиту, заборгованості відповідачем не оспорюється, а лише стверджується, що строк позовної давності пропущено, оскільки строк дії договору закінчився 24.07.2009 р.

Установлено, що належного виконання зобов'язання відповідачем по даному кредитному договору немає, відповідно, зобов'язання є невиконаним. Також установлено, що рішенням Індустріального суду м.Дніпропетровська від 16.11.2012 р. вже вирішувалось питання про стягнення заборгованості за цим кредитним договором і сума заборгованості, яка була на той час - з урахуванням безпосередньо суми кредиту - вже була стягнута. Тобто, права банку, які були порушені позичальником, були захищені. Однак після цього рішення, права банку знову були порушені по причині неповернення заборгованості. При цьому, зобов'язання по поверненню кредиту не припинились, оскільки це зобов'язання позичальником не виконано: відповідно до ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Хоча строк дії кредитного договору і закінчився, однак це не означає, що зобов'язання позичальника, який не виконав свої зобов'язання по поверненню кредитних коштів припинились: він і надалі повинен виконувати умови договору, оскільки продовжує користуватись кредитними коштами. Тому суд першої інстанції вірно вирішив справу, стягнувши з відповідача в межах строку позовної давності проценти за користування кредитом та пеню за період з часу постановлення зазначеного вище рішення Індустріального суду м. Дніпропетровськ, зверненням до якого відбулося переривання строку позовної давності, до часу заявлення даного позову. Зазначене відповідає правовій позиції ВСУ, висловленій по справі 6-1206 цс15. Аналогічні вимоги зазначено п.17 Постанови Пленуму ВССУ від 30 березня 2012 р. «Про практику застосування законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин».

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Оскільки по клопотанню апелянта сплата судового збору була відстрочена, сума цього збору - 1476грн. 97 коп. - підлягає стягненню з ОСОБА_2 відповідно до ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.307,308,315 ЦПК України, судова колегія,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Тячівського районного суду від 25 січня 2016 р. залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь держави 1476 грн.97 коп. судового збору.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді :