Справа № 758/2650/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2016 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Шаховніної М. О. ,

при секретарі - Якимович К. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Київської міської ради, третя особа - Головне управління юстиції м. Києва, ОСОБА_3 про визнання право власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В :

У 2015 році ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Київської міської ради, третя особа - Головне управління юстиції м. Києва, ОСОБА_3 про визнання право власності на спадкове майно.

Свої вимоги мотивують тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їх бабуся - ОСОБА_4, після її смерті відкрилася спадщина на 1/3 частку від 3/20 частин житлового будинку АДРЕСА_1 та 1/3 частку від 3/20 частини земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_1, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Іншими співвласниками у розмірі 1/3 частки від 3/20 частин житлового будинку та земельної ділянки є - ОСОБА_3 та ОСОБА_1

Позивачі вказали, що зазначене майно померла заповідала їм у рівних частках кожному згідно заповіту від 10 лютого 2009 року.

Зазначили, що відповідно до норм діючого законодавства та у встановлені строки вони звернувся до Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після смерті бабусі, однак їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок та земельну ділянку.

Уточнивши позовні вимоги, посилаючись на те, що були порушені їх права на спадкування за заповітом, просили визнати за кожним з них право власності на 1/6 частку від 3/20 частин житлового будинку АДРЕСА_1 та на 1/6 частку від 3/20 частини земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_1, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

У судовому засіданні позивач-1 та представник позивача-2 позов підтримали у повному обсязі та просили його задовольнити. Позивач пояснив, що він та його сестра ОСОБА_2 позбавлені можливості отримати свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом після смерті своєї бабусі, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок та земельну ділянку.

Представник Київської міської ради в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направили до суду пояснення по справі, в яких просять слухати справу у відсутність їх представників та на підставі поданих стороною доказів, прийняти рішення згідно вимог чинного законодавства (а.с. 27-28).

Представник Головного управління юстиції в м. Києві в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направили до суду пояснення по справі, в яких просять слухати справу у відсутність їх представника та ухвалити рішення згідно вимог діючого законодавства ( а.с. 18-20).

Третя особа ОСОБА_3 не заперечував проти задоволення позовних вимог позивачів.

Заслухавши пояснення позивача-1, представника позивача-2, третьої особи ОСОБА_3, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено у судовому засіданні, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся позивачів - ОСОБА_4 (а.с. 4).

Після її смерті відкрилася спадщина на 1/3 частку від 3/20 частин житлового будинку АДРЕСА_1 та 1/3 частку від 3/20 частини земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_1, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Іншими співвласниками у розмірі 1/3 частки від 3/20 частин житлового будинку та земельної ділянки є - ОСОБА_3 та ОСОБА_1

09 лютого 2009 року ОСОБА_4 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті свого чоловіка ОСОБА_5 на 1/3 частку від 3/20 частин житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с. 9) та 1/3 частку від 3/20 частини земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_1, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 113 зворот), однак не зареєструвала своє право власності.

У судовому засіданні представник позивача-2 пояснювала, що померла не зареєструвала своє право власності на зазначене нерухоме майно у зв'язку з тим, що у 2009 році захворіла на рак.

18 липня 2013 року позивачі, у строки передбачені ЦК України, звернулися до Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_4 на підставі заповіту від 10 лютого 2009 року (а.с. 36, 36 зворот).

З тексту заповіту від 10 лютого 2009 року вбачається, що ОСОБА_4 заповідала все своє майно де б воно не було, та з чого б воно не складалося на день її смерті ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частинах кожному (а.с. 5).

Чотирнадцятою Київською державною нотаріальною конторою було відкрито спадкову справу після смерті ОСОБА_4 (а.с. 35-42).

Нотаріальна контора надала позивачам відмову у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок та земельну ділянку (а.с. 42).

У ст.ст. 1216, 1217 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов»язків (спадщини) від фізичної особи , яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за законом або за заповітом.

Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Як вбачається з матеріалів справи позивачі належать до спадкоємців за заповітом.

Відповідно до копії спадкової справи позивачі звернулися до Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_4

Враховуючи неможливість видачі Свідоцтва про право на спадщину на частину житлового будинку та земельну ділянку, питання про визнання права власності підлягає вирішенню у судовому порядку.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно роз'яснень п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

ОСОБА_4 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті свого чоловіка ОСОБА_5 на 1/3 частку від 3/20 частин житлового будинку АДРЕСА_1 та 1/3 частку від 3/20 частини земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_1, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 і мала право зареєструвати право власності на спірне майно.

Зазначені свідоцтва про право на спадщину за законом свідчать про те, що ОСОБА_4 прийняла спадщину та до неї перейшло право на нерухоме майно.

ОСОБА_4 прийняла спадщину і відповідно до положень ст. 1296, ч. 1 ст. 1297 ЦК України одержала свідоцтво про право на спадщину за законом на нерухоме майно.

Та обставина, що ОСОБА_4 не встигла за життя зареєструвати успадковане нерухоме майно у зв'язку з об'єктивними обставинами, не позбавляло її, як спадкоємця, реалізувати своє право на спадкування, оскільки свідоцтво про право на спадщину за законом, яке отримала ОСОБА_4, є правовстановлюючим документом, який підтверджує право спадкодавця на спірне майно. Однак, лише відсутність факту державної реєстрації майна не перешкоджає позивачам оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі.

Відповідно до ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: подружжя, співвласників жилого будинку, тощо.

Як вбачається з Державного акту на право приватної власності на землю 1/3 частка від 3/20 частини земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_1, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована за чоловіком померлої (а.с. 8).

Статтею 1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Частиною 1 ст. 377 ЦК України визначено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року N 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, тому відповідно до статті 88 ЗК України слід брати до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою.

Оскільки позивачі в інший спосіб, крім звернутися з позовом до суду про визнання права власності в порядку спадкування, захистити своє порушене право не можуть, суд вважає, що позов про визнання за позивачами права власності на 1/6 частку від 3/20 частин житлового будинку АДРЕСА_1, що становить 148,30 кв.м. житлової площі та 1/6 частку від 3/20 частини земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_1, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 за кожним у порядку спадкування після померлої ОСОБА_4 обґрунтований та підлягає задоволенню.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 392, 1216, 1218, 1222, 1261, 1296, 1297, 1299 ЦК України, ст. 86 ЗК України, ст. ст. 3, 4, 8, 10, 11, 15, 56, 58, 60, 88, 174, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частку від 3/20 частин житлового будинку АДРЕСА_1, що становить 148,30 кв.м. житлової площі та на 1/6 частку від 3/20 частини земельної ділянки, площею 3/20 від 0,1000 га за кадастровим номером НОМЕР_1, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частку від 3/20 частин житлового будинку АДРЕСА_1, що становить 148,30 кв.м. житлової площі та на 1/6 частку від 3/20 частини земельної ділянки, площею 3/20 від 0,1000 га за кадастровим номером НОМЕР_1, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва шляхом подання через Подільський районний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М. О. Шаховніна