У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2016 року Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого-судді Василенка В.В.

при секретарі Костроміній Л.В.

представника заявника ОСОБА_1

представника ДВС Черкаського

районного управління юстиції ОСОБА_2С

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Черкаського районного управління юстиції про стягнення з боржника виконавчого збору, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся до Черкаського районного суду із скаргою на постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Черкаського районного управління юстиції про стягнення з боржника виконавчого збору.

Свої вимоги ОСОБА_3 мотивує тим, що рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 13 листопада 2014 року по справі № 2/707/14 з нього ОСОБА_3 стягнуто на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № СSIPG00000142 від 06.07.2007 року на загальну суму 363 333, 40 грн. та судовий збір в сумі 3633, 33 грн.

На підставі вказаного рішення суду Черкаським районним судом 30.01.2015 року був виданий виконавчий лист №2/707/1288/14 про стягнення з нього на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № СSIPG00000142 від 06.07.2007 року на загальну суму 363 333, 40 грн. та судового збору в сумі 3633, 33 грн.

На підставі виконавчого листа № 2/707/1288/14 та відповідної заяви представника ПАТ КБ «Приватбанк» від 03.03.2015 року 18 березня 2015 року державним виконавцем ДВС Черкаського районного управління юстиції ОСОБА_4 було відкрите виконавче провадження ВП № 46934828 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № СSIPG00000142 від 06.07.2007 року на загальну суму 363 333, 40 грн. та судового збору в сумі 3633, 33 грн.

30 липня 2015 року державним виконавцем ДВС Черкаського районного управління юстиції ОСОБА_4 була винесена постанова про закінчення виконавого провадження ВП № 46934828 на підставі п.10 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження».

12 січня 2016 року на підставі того ж виконавчого листа №2/707/1288/14 від 30.01.2015 року та відповідної заяви представника ПАБ КБ «Приватбанк» від 06.01.2016 року 12 січня 2016 року державним виконавцем ДВС Черкаського районного управління юстиції ОСОБА_2 було відкрито виконавче провадження № 50015125 про стягнення ОСОБА_5 стягнуто на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № СSIPG00000142 від 06.07.2007 року на загальну суму 363 333, 40 грн. та судового збору в сумі 3633, 33 грн.

5 березня 2016 року він отримав постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Черкаського районного управління юстиції ОСОБА_2 від 29.09.2016 року про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 36696, 67 грн. по виконавчому провадженню № 50015125 від 12 січня 2016 року.

Вважає, що дана постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору є незаконною, оскільки не відповідає вимогам ч.3 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки це не перше надходження виконавчого документу № 2/707/1288/14 від 30.01.15 року державному виконавцю, а наступне, перше надходження було у березні 2015 року, виконавче провадження ВП № 46934828 від 18 березня 2015 року. Тому просить суд постанову державного виконавця відділу ДВС Черкаського районного управління юстиції ОСОБА_2 від 29.02.2016 року про стягнення з нього виконавчого збору визнати незаконною та скасувати.

Представник скаржника ОСОБА_1 в судовому засіданні скаргу підтримала з підстав викладених у ній, просила її задовольнити.

В судовому засіданні представник відділу державної виконавчої служби Черкаського районного управління юстиції ОСОБА_2 заперечувала про скасування постанови про стягнення судового збору з боржника ОСОБА_3 і суду пояснила, що 12.01.2016 року до відділу державної виконавчої служби Черкаського районного управління юстиції представником ПАТ КБ «Приватбанк» предявлено до виконання виконавчий документ № 2/707/1288/14 виданий 30.01.2015 року Черкаським районним судом про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № СSIPG00000142 від 06.07.2007 року на загальну суму 363 333, 4 грн. та судовий збір в сумі 3633, 33 грн.

12.01.2016 року керуючись вимогам п.1 ч.1 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» відкрите виконавче провадження № 50025125 про що винесена відповідна постанова.

Ріішення суду боржником у строк для самостійного виконання не виконано. На підставі ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» 29.02.2016 року державним виконавцем винесена постанова про стягнення з боржника виконавчого збору на користь держави у сумі 36 696,67 грн. та направлена боржнику для виконання. Дана постанова відповідає вимогам ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» тому просить у задоволенні скарги відмовити.

Суд, заслухавши доводи представника заявника, представника ДВС Черкаського РУЮ, вивчивши матеріали справи, вважає що скарга ОСОБА_3 не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» N 606-XIV від 21 квітня 1999 року (далі Закон №606) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону №606 примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

За приписами ч. 2 ст. 2 Закону №606 примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу" (далі - державні виконавці).

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону №606 вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону №606 державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Судом у судовому засіданні досліджено матеріали додані до скарги та встановлено, що підставою для відкриття виконавчого провадження №ВП 50015125 від 12.01.2016 року стала письмова заява стягувача ПАТ КБ «Приватбанк» від 06.01.2016 року та власне сам виконавчий лист суду від 13.11.2014 року зі строком предявлення до виконання до 13.01.2016 року. Таким чином суд вважає, що стягувач своєчасно скористався своїм правом та подав до ДВС відповідну заяву про відкриття виконавчого провадження.

Згідно ч. 2 ст. 19 Закону №606 у заяві про відкриття виконавчого провадження стягувач вправі зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, місцезнаходження його майна тощо), а також шляхи отримання ним коштів, стягнутих з боржника.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 Закону №606 у заяві про відкриття виконавчого провадження щодо виконання рішення про майнове стягнення стягувач має право просити державного виконавця накласти арешт на майно та кошти боржника та оголосити заборону на його відчуження.

У відповідності до ч. 1 ст. 25 Закону №606 державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Згідно ч. 2 ст. 25 закону №606 Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до ч. 5 ст. 25 Закону №606 копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Дослідивши надані матеріали, суд встановив, що державним виконавцем після відкриття виконавчого провадження виготовлено супровідний лист на імя боржника, який датований 12 січня 2016 року, однак як вбачається з копії поштового відправлення даний лист надійшов до поштового відділення лише 16.02.2016 року, тобто з порушенням ч. 5 ст. 25 Закону № 606. Однак суд вважає, що дане порушення відповідного строку ніяким чином на права скаржника не вплинуло, оскільки його скарга на постанову про відкриття виконавчого провадження судом прийнята до розгляду і ухвалою Черкаського районного суду від 12.03.2016 року залишена без задоволення.

Посилання скаржника на те що ДВС не мала права повторно відкривати виконавче провадження яке згідно постанови від 30.06.2015 року є закінченим, суд вважає, не обґрунтованим та таким що не заслуговує на увагу з огляду на наступне.

Відповідно до постанови ВДВС від 30.06.2015 року до ДВС надійшла заява стягувача про направлення виконавчого документа за місцем роботи боржника і на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 закону №606 указане виконавче провадження закінчено.

Згідно п. 10 ч. 1 ст. 49 закону №606 виконавче провадження підлягає закінченню у разі направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.

Тобто указане виконавче провадження не є завершеним у розумінні ст. 50 Закону №606, якою встановлено саме виключення даного випадку з поняття закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону №606 у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що ДВС діяла в межах наданих їй повноважень та у спосіб визначений тому вимога про скасування постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 29.02.2016 року є незаконною та необґрунтованою.

За таких обставин, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд вважає вимоги скаржника, необґрунтованими, а заяву такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 383 - 387 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Скаргу ОСОБА_3 на постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Черкаського районного управління юстиції від 29.02.2016 року про стягнення з ОСОБА_3 виконавчого збору залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя В. В. Василенко