Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/16/16Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Стрелець Л.Г., Савченко О.В.

при секретарі Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25 березня 2015 року у справі за позовом Бердянського міжрайонного прокурора Запорізької області в інтересах Бердянської міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_4, треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу квартири, витребування квартири з чужого незаконного володіння

ВСТАНОВИЛА:

Бердянський міжрайонний прокурор звернувся до суду в інтересах Бердянської міської ради із вищезазначеним позовом, в якому на підставі ст. 121 Конституції України, ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру», ст. ст. 152, 203, 215, 335, 386, 387, 388, 1277 ЦК України, ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. ст. 3, 45, 152 ЦПК України просив:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 вартістю 146470 грн., укладений 24.10.2013 року між ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за №1820;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 вартістю 143075 грн., укладений 13.12.2013 року між ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за №1878;

- витребувати спірну квартиру із чужого незаконного володіння ОСОБА_2 та повернути вказане майно територіальній громаді в особі Бердянської міської ради.

В обґрунтування свого позову прокурор зазначав, що 25.12.2013 року СВ Бердянського МВ ГУМВС України у Запорізькій області за заявою ОСОБА_8 внесено відомості в ЄРДР за № 0007406 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, за фактом шахрайського заволодіння невстановленою особою однокімнатною квартирою № 46 у будинку №45 по вул. Горького у м. Бердянську, в результаті чого територіальній громаді міста Бердянська завдано майнову шкоду.

Під час досудового розслідування було встановлено, що 24.10.2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 був посвідчений договір купівлі-продажу вищевказаної квартири, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_4

13.12.2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 був посвідчений договір купівлі-продажу зазначеної квартири, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2

Також було встановлено, що ОСОБА_7 помер 15.04.2013 року, тобто до укладення договору купівлі-продажу від 24.10.2013 року; приватним нотаріусам для посвідчення договорів купівлі-продажу надавались паспорти на імя ОСОБА_7 та ОСОБА_4, які значаться як втрачені в 2011 році та 2007 році, відповідно.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25 березня 2015 року (т.с. 1 а.с. 162-164) позов Бердянського міжрайонного прокурора Запорізької області в інтересах Бердянської міської ради Запорізької області задоволено частково.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 вартістю 146 470,00 грн., укладений 24.10.2013 року між ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за №1820.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 вартістю 143 075,00 грн., укладений 13.12.2013 року між ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за №1878.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Всі особи, які беруть участь у справі, із зазначеним рішенням суду першої інстанції погодились, в апеляційному порядку останнє не оскаржували, окрім відповідача ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 у своїй апеляційній скарзі (т.с. 1 а.с. 174-178) просив рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове по суті позовних вимог, яким у задоволенні позову Бердянському міжрайонному прокурору в інтересах Бердянської міської ради відмовити.

Бердянським міжрайонним прокурором подано апеляційному суду письмові заперечення на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача (т.с. 1 а.с. 223-225).

Апеляційне провадження за цією скаргою відповідача було відкрито апеляційним судом (т.с. 1 а.с. 201) та справу призначено до розгляду (т.с. 1 а.с.203).

Розгляд цієї справи, призначений на 08 жовтня 2015 року був відкладений через першу неявку відповідача ОСОБА_4 у цій справі, відносно якої в апеляційного суду були відсутні дані про належне її повідомлення про час та місце розгляду цієї справи.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 08 жовтня 2015 року (т.с. 1 а.с. 227-228) в порядку ст. 10 ч. 4 ЦПК України з метою повного та всебічного апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 у Бердянської державної нотаріальної контори Запорізької області було витребувано для долучення до матеріалів цієї справи фотокопію спадкової справи № 456/2013, яка відкрилась після смерті 15.04.2013 року ОСОБА_7

Також апеляційним судом до адресно-довідкового бюро ДМС України в Дніпропетровській області було зроблено запит щодо реєстрації в установленому законом порядку відповідача ОСОБА_4 (т.с. 1 а.с. 235), на який у подальшому отримано відповідь (т.с.1 а.с.238), за змістом якої зареєстрованим в установленому законом порядку місцем проживання відповідача ОСОБА_4 є інша адреса, ніж та, що міститься у матеріалах цієї справи, а саме: м. Дніпропетровськ пр. Правди б. 70 б кв. 32.

Відповідач ОСОБА_4 була повідомлена апеляційним судом про час та місце розгляду цієї справи за вказаною адресою (повідомлення про отримання судової повістки т.с. 2 а.с. 3).

30 листопада 2015 року на виконання вищезазначеної ухвали суду апеляційної інстанції у матеріали цієї справи надійшла із Бердянської державної нотаріальної контори Запорізької області для долучення до матеріалів цієї справи фотокопія спадкової справи № 456/2013, яка відкрилась після смерті 15.04.2013 року ОСОБА_7 (т.с. 2 а.с.14-62), яка у подальшому була досліджена апеляційним судом в порядку ст. 10 ч. 4 ЦПК України у судовому засіданні10 грудня 2015 року (а.с.66) після доповіді судді-доповідача, пояснень прокурора Михальчук І.В. та представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3

Однак, розгляд справи був відкладений апеляційним судом через витребування в порядку ст. 10 ч. 4 ЦПК України у Бердянському міськрайонному суді Запорізької області для долучення до матеріалів цієї справи копії ухвали цього суду від 23 грудня 2014 року про залишення без розгляду заяви ОСОБА_8 про встановлення факту родинних відносин і ОСОБА_7, який помер 15.04.2013 року (т.с. 2 а.с.75).

24 грудня 2015 року копія зазначеної ухвали Бердянського міськрайонного суду Запорізької області була надана апеляційному суду для долучення до матеріалів цієї справи (т.с. 1 а.с.78) та у подальшому у судовому засіданні 04 лютого 2016 року зазначений документ був досліджений апеляційним судом.

У судове засідання 04 лютого 2016 року повідомлені апеляційним судом з додержанням вимог ст. ст. 754-77 ЦПК України (т.с. 2 а.с. 67-74)80-83) всі особи, які беруть участь у цій справі, окрім прокурора Михальчук І.В. та представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3, втретє не зявились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів апеляційного суду визнала неповажними причини неявки всіх цих нез'явившихся осіб та, враховуючи положення ст. 305 ч. 2 ЦПК України, ухвалила розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю останніх за присутністю прокурора Михальчук І.В. та представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, у тому числі:

- прокурора Михальчук І.В., який у тому числі в порядку ст. 10 ч. 4 ЦПК України просив долучити до матеріалів цієї справи копії матеріалів (т.с. 2 а.с. 84-91) на підтвердження того, що ОСОБА_8, як особу, яка звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у вигляді к. № 46 в будинку № 45 по вул. Горького в м. Бердянську Запорізької області, після смерті 15.04.2013 року спадкодавця ОСОБА_7, не можна вважати спадкоємцем взагалі та у тому числі таким, що прийняв цю спадщину, саме Бердянську міську раду Запорізької області визнано потерпілою особою у кримінальному провадженні № 0007406 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим,

-представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3, який у тому числі не заперечував проти долучення до матеріалів цієї справи копій вищезазначених матеріалів, на які посилався прокурор, але наполягав на тому, що Бердянська міська рада Запорізької області є неналежним позивачем у цій справі, має місце неповнота судового слідства при розгляді цієї справи судом першої інстанції, оскільки нотаріуси, які є третіми особами у цій справі, судом першої інстанції не допитувались, не досліджувалась судом першої інстанції спадкова справа після смерті 15.04.2013 року ОСОБА_7 тощо,

перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі частково, керувався ст. ст. 10, 11, 15, 57 -61, 212 - 215 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доказаності позовних вимог позивача в частині їх задоволення.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки основані на доказах, поданих сторонами, які оцінені судом у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, до встановлених правовідносин вірно застосовані норми матеріального права, відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що право власності на квартиру АДРЕСА_3 було зареєстровано за ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, на підставі: 1/2 частка свідоцтва про право власності на житло, виданого 04.06.1996 року Виробничим житловим ремонтно-експлуатаційним обєднанням; 1/2 частка - свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 31.05.2006 року Бердянською державною нотаріальною конторою за р.№ 2-497 (інформаційна довідка з державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо обєкта нерухомого майна (т.с. 1 а.с. 19-22).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖС №262319 (т.с. 1 а.с. 24) ОСОБА_7 помер 14 квітня 2013 року в м. Бердянську.

Разом з цим, 24 жовтня 2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 був посвідчений договір купівлі-продажу спірної квартири, що укладений між ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.с. 1 а.с.12-14).

При посвідченні договору був використаний паспорт на імя ОСОБА_7 серії ЕР №302883, виданий 29.08.2011 року Бердянським МВ ГУМВС України (т.с. 1 а.с. 38).

За інформацією Бердянського МВ УДМС України в Запорізькій області ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, мав паспорт серії СВ №613932, який був знищений 30.04.2013 року (т.с. 1 а.с.31).

За повідомленням УДМС України в Миколаївській області від 12.02.2014 року паспорт серії ЕР №302883, видавався 28.12.2007 року Миколаївським РВ УМВС України у Миколаївській області на імя ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5, (т.с. 1 а.с. 35-36) і з 2011 року значиться як втрачений (т.с. 1 а.с. 32).

Паспорт громадянина України серії АК №473305, виданий 19.04.1999 року Індустріальним РВ в Дніпропетровській області ОСОБА_4 значиться як втрачений в 2007 році.

13.12.2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 був посвідчений договір купівлі-продажу спірної квартири, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2

Відповідно до положень ч. 1, ч. 3 ст. 215, ч.1, ч.3 ст. 203 ЦК України, за якими зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а недодержання в момент вчинення правочину вказаних вимог є підставою недійсності правочину.

З огляду на встановлені у судовому засіданні обставини, суд вважає доведеним, що померлий 14.04.2013 року ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, не підписував та не міг підписувати договір купівлі-продажу від 24.10.2013 року та не мав волевиявлення на його укладання, оскільки помер ще 15.04.2013 року, що відповідно до положень ч.1, ч. 3 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України є підставою для визнання правочину недійсним.

За даних обставин, ОСОБА_4 заволоділа спірною квартирою без відповідної правової підстави та не мала права відчужувати її на користь ОСОБА_2, що відповідно до ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України є підставою для визнання недійсним договору купівлі-продажу від 13.12.2013 року.

Разом із тим, суд першої інстанції вважав, що не підлягає задоволенню позов в частині позовних вимог про витребування та передачі спірної квартири територіальній громаді міста Бердянська в особі Бердянської міської ради в звязку з наступним.

У відповідності до ст. 388 ЦК України право на витребування майна від добросовісного набувача належить власнику майна.

Як встановлено судом першої інстанції, спірна квартира не перебувала у власності територіальної громади м. Бердянська, а належала померлому 14.04.2013 року ОСОБА_7

Згідно ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Зява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини.

Прокурор та Бердянська міська рада Запорізької області із рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивача про витребування спірної квартири із чужого незаконного володіння ОСОБА_2 та повернення вказаного майна територіальній громаді в особі Бердянської міської ради у цій справі погодились, останнє в апеляційному порядку не оскаржували.

Тому, в силу вимог ст. 303 ч. 1 ЦПК України під час розгляду цієї справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 та вимог, заявлених у суді в першій інстанції прокурором в інтересах Бердянської міської ради Запорізької області.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 є такими, що не спростовують фактичних обставин цієї справи, встановлених судом першої інстанції, та висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію відповідача у цій справі, яку він та його представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

- Бердянська міська рада Запорізької області є належним позивачем у цій справі, а прокурор є належним представником цього позивача у цій справі.

Оскільки, судом першої інстанції було правильно встановлено, що ОСОБА_7 заповітів не складав, тому спадкоємці за заповітом після смерті останнього відсутні.

Дійсно, встановлено, що ОСОБА_8, як особа, яка вважала себе спадкоємцем за законом (первісно рідним племінником) після смерті ОСОБА_7, своєчасно 07 вересня 2013 року звернувся до Бердянської державної нотаріальної контори Запорізької області із заявою про прийняття спадщини після смерті останнього, у тому числі у вигляді квартири АДРЕСА_4 (т.с. 2 а.с. 16).

Проте, ця особа (ОСОБА_8В.) станом на час ухвалення судом першої інстанції оскаржуємого рішення у цій справі (25 березня 2015 року) не надала нотаріусу доказів родинних відносин зі спадкодавцем ОСОБА_10 та свідоцтво про спадщину на спадщину їй нотаріусом не видавалось (т.с. 1 а.с. 37).

Докази протилежного матеріали спадкової справи № 456/2013, яка була відкрита Бердянською державною нотаріальною конторою Запорізької області після смерті 15.04.2013 року ОСОБА_7 (т.с. 2 а.с. 14-62), та яка була досліджена апеляційним судом в силу вимог ст. ст. 10 ч. 4 , 303 ч. 2 ЦПК України, не містять.

ОСОБА_8 того, в порядку ст. 10 ч. 4 ЦПК України апеляційним судом було встановлено, що ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23 грудня 2014 року (т.с. 2 а.с.78) заяву ОСОБА_8 про встановлення його родинних відносин із спадкодавцем ОСОБА_7 було залишено без розгляду.

Навпаки, ОСОБА_8 на сьогодні вважає себе вже не родичем спадкодавця ОСОБА_10, а особою, яка проживала зі спадкодавцем однією сімєю не менше як пять років до часу відкриття спадщини, оскільки саме на підтвердження цього факту ОСОБА_8 надав нотаріусу у спадкову справу рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 вересня 2015 року, тобто вже після ухвалення оскаржуємого рішення судом першої інстанції у цій справі (25 березня 2015 року), про встановлення факту проживання однією сімєю із ОСОБА_7 (т.с. 1 а.с. 55), оскільки на час смерті останнього ОСОБА_8 був зареєстрований зовсім за іншою адресою, ніж спадкодавець, яке є предметом апеляційного оскарження на теперішній час з боку прокуратури (т.с. 2 а.с. 85-88), оскільки саме Бердянська міська рада Запорізької області визнана потерпілою особою у кримінальному провадженні № 0007406 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, за фактом шахрайського заволодіння невстановленою особою однокімнатною квартирою № 46 у будинку №45 по вул. Горького у м. Бердянську (т.с. 2 а.с. 89-90), та має місце ще одне кримінальне провадження № 0006005 від 19.12.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 358 ч. 4 КК України (т.с.2 а.с.91).

ОСОБА_8 не був залучений до участі у цій справі за клопотанням осіб, які беруть участь у цій справі, чи за ініціативою суду.

В апеляційного суду відсутні повноваження, передбачені ЦПК України, щодо залучення цієї особи (ОСОБА_8В.) до участі у цій справі на стадії вже апеляційного перегляду цієї справи.

Проте, встановлено, що права ОСОБА_8 оскаржуємим рішенням у цій справі, яким лише частково задоволено позов позивача при вищевикладених обставинах, ніяким чином не порушені.

ОСОБА_8 того, ОСОБА_8 було відомо про дану справу, що вбачається із матеріалів спадкової справи, яка була відкрита нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_7, проте він (ОСОБА_8В.) не скористався своїм правом, передбаченим ст. 34 ч. 1 ЦПК України, не заявив самостійних вимог щодо предмета спору (квартири) у цій справі та не вступив у дану справу до закінчення її розгляду судом першої інстанції.

Також ОСОБА_8 не оскаржував рішення суду першої інстанції у цій справі як особа, яка не брала участі у цій справі, станом на час апеляційного перегляду цієї справи апеляційним судом (04 лютого 2016 року).

ОСОБА_8 того, ніщо не позбавляло особу - ОСОБА_8, якщо останній вважав себе спадкоємцем за законом будь-якої черги після смерті спадкодавця ОСОБА_7, та також вважав, що його права вищезазначеними угодами відносно квартири спадкодавця порушені, звернутись з відповідним позовом до суду в силу вимог ст. 3 ЦПК України окремо від цієї справи.

- Брати участь у судових засіданнях в силу вимог ст. 27 ЦПК України є правом третіх осіб у цій справі - приватних нотаріусів Дніпропетровського міського нотаріального округу - ОСОБА_5 та ОСОБА_6, а не обовязком, оскільки судом першої інстанції не визнавалась обовязковою явка останніх у судові засідання у цій справі.

Належними доказами в обґрунтування позову позивача у цій справі є не пояснення третіх осіб (нотаріусів), як помилково вважає відповідач ОСОБА_2 та представник останнього ОСОБА_3, а - саме письмові докази (документи), на підставі яких були посвідчені нотаріусами угоди, що оспорються з боку позивача у цій справі.

Документи, які були підставою для посвідчення:

- приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 вартістю 146470 грн., укладений 24.10.2013 року між ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, р. №1820,

-а також приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 вартістю 143075 грн., укладений 13.12.2013 року між ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, р. №1878,

наявні у матеріалах цієї справи (т.с. 1 а.с.69-109) та були досліджені судом першої інстанції у цій справі.

Таким чином, суд першої інстанції на виконання вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України сприяв повному і всебічною зясуванню обставин цієї справи.

І хоча вся фотокопія спадкової справи № 456/2013, яка була відкрита Бердянською державною нотаріальною конторою Запорізької області після смерті 15.04.2013 року ОСОБА_7, не витребувалась судом першої інстанції у цій справі, проте інформація із вказаної справи, яка мала значення для правильного вирішення цієї справи судом першої інстанції, наявна у матеріалах цієї справи (т.с. 1 а.с. 37, 116-147) та була досліджена судом першої інстанції при ухваленні останнім оскаржуємого рішення у цій справі.

Не могло бути і не було волі ОСОБА_7, як власника вищезазначеної квартири, на укладення договору купівлі-продажу від 24 жовтня 2013 року відносно останньої, якщо він вже був мертвим на час укладення цього договору з 15 квітня 2013 року.

Не могла ОСОБА_4 набути право власності на вищезазначену квартиру 24 жовтня 2013 року, яке їй ОСОБА_7 не міг передати та не передавав.

Тому, ОСОБА_4, у свою чергу, не могла передати та не передала у подальшому ОСОБА_2 права власності на вказану квартиру за договором купівлі-продажу 12 грудня 2013 року, якого сама не мала (не набула).

ОСОБА_8 того, приватним нотаріусам для посвідчення договорів купівлі-продажу надавались паспорти на імя ОСОБА_7 та ОСОБА_4, які значаться як втрачені в 2011 році та 2007 році відповідно.

При вищевикладених обставинах, суд першої інстанції мав право та правильно визнав недійсними вищезазначені угоди відносно квартири АДРЕСА_2, що належить на праві власності спадкодавцю ОСОБА_7

- Дії нотаріусів, що посвідчували вказані вище угоди відносно вказаної квартири, не були предметом оскарження у цій справі.

Суд першої інстанції на виконання вимог ст. 11 ч. 1 ЦПК України розглядав дану справу в межах заявлених у цій справі позивачем позовних вимог.

Проте, це не перешкоджає ОСОБА_2 вирішувати це питання самостійно окремо від цієї справи.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (ст. 303 ч. 2 ЦПК України).

Доказами, передбаченими ст. 303 ч. 2 ЦПК України, які можуть бути прийняті та приймаються апеляційним судом у цій справі до уваги в силу вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України, є:

- фотокопія спадкової справи № 456/2013, яка була відкрита Бердянською державною нотаріальною конторою Запорізької області після смерті 15.04.2013 року ОСОБА_7 (т.с. 2 а.с. 14-62),

- ухвала Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23 грудня 2014 року (т.с. 2 а.с. 77-78) про залишення без розгляду заяви ОСОБА_8 про встановлення факту родинних відносин із спадкодавцем ОСОБА_11 у справі ЄУН № 310/2693/14ц.

В силу вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно із ст. 58 ч. 1 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 59 ч. 2 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України).

Суд першої інстанції розглянув дану справу повно, всебічно та з додержанням вимог ст. ст. 10-11, 57-61, 212 ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав належну оцінку.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення відповідача ОСОБА_2 від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідач ОСОБА_2 не надав суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень на позов позивача у цій справі.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань (ст. 308 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 309 ч. 3 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, лише якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення, передбачені ст. 309 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні.

При вищевикладених обставинах, доводи ОСОБА_2, як особи, яка подала апеляційну скаргу, не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням вимог ст. ст. 213-214 ЦПК України.

Суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами по справі, дав їм належну правову оцінку, а також дослідив надані сторонами докази і відповідно їх оцінив. Суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права та не допустив порушень процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи. Суд першої інстанції прийняв рішення, яким спір знайшов своє належне вирішення.

Також суд першої інстанції з додержанням вимог ст. 88 ЦПК України вирішив питання про розподіл судових витрат між сторонами у цій справі.

За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції або ж його зміни.

ОСОБА_8 того, у разі відмови апелянту відповідачу ОСОБА_2 у задоволенні його апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок позивача у цій справі Бердянської міської ради Запорізької області судових витрат у вигляді судового збору (т.с. 1 а.с. 198), понесених ним при подачі цієї скарги до апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25 березня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_1ОСОБА_12ОСОБА_13