Категорія 59Доповідач Марчук В. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючої: Марчук B.C.

Суддів: Жданкіна В.В., Стеблюк Л.П.

при секретарі: Агеєвій Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на дії державного виконавця Замостянського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції, зацікавлена особа ОСОБА_5, про визнання дій протиправними, скасування постанов про відкриття виконавчого провадження, про стягнення коштів, про стягнення виконавчого збору, про накладення арешту на майно, за апеляційною скаргою ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 30 вересня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2016 року ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись у Вінницький міський суд Вінницької області із зазначеною скаргою на дії державного виконавця. Скарга мотивована тим, що 19.04.2016 року державний виконавець Замостянського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції ОСОБА_7 виніс постанови про відкриття виконавчих проваджень №50775810, №50776728, №50776787 про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 1314, 70 грн., стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 1314, 70 грн., стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 1314,70 грн. на підставі заяви стягувача від 04.04.2016 року і виконавчого листа №127/21537/14 від 13.01.2015 року на виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області, яке набрало чинності 01.12.2014 року. Боржники вважають, що дані постанови є незаконними та такими, що підлягають скасуванню через наступне.

Оскільки рішення суду, яке підлягає до примусового виконання, набрало законної сили 01.12.2014 року, виконавчий лист виданий 13.01.2015 року, а пред`явлений до виконання лише 08.04.2016 року за заявою стягувача, то в силу п.2 ч.1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» від 1999 року, стягувачем пропущено річний строк і слід було відмовити у відкритті виконавчого провадження.

Крім того, у виконавчому листі Вінницького міського суду від 13.01.2015 року зазначено, що слід стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 судові витрати в сумі 1314,70 грн. Тобто, на думку скаржників, ця сума підлягала стягненню з трьох боржників в рівних частках, а саме по 483,23 грн. з кожного, виконавець же в оскаржуваних постановах зазначив про стягнення з кожного з боржників 1314,70 грн. судових витрат, що втричі перевищує розмір, встановлений рішенням суду.

Наступним порушенням вказано те, що в матеріалах виконавчих проваджень відсутні повідомлення про вручення боржникам постанов про відкриття виконавчих проваджень рекомендованими листами, що суперечить ч.1 ст. 31 вказаного Закону.

Також, скаржники вважають, що державним виконавцем неправомірно винесено постанови від 19.04.2016 року про накладення арешту на майно боржників, оскільки при винесенні вказаних постанов державний виконавець не впевнився в тому, що боржники отримали копії постанови про відкриття виконавчого провадження.

З огляду на зазначене, скаржники просили суд визнати незаконним та скасувати постанови державного виконавця Замостянського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції ОСОБА_7 від 19.04.2016 року про відкриття виконавчих проваджень №50775810, №50776728, №50776787 про стягнення з ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 по 1314,70 грн.; визнати незаконними та скасувати постанови державного виконавця Замостянського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції ОСОБА_7 від 25.04.2016 року про стягнення виконавчого збору з кожного із боржників в розмірі 131,47 грн.; визнати виконавчі листи, видані Вінницьким міським судом Вінницької області від 13.01.2015 року по цивільній справі №127/21537/14-ц такими, що не підлягають виконанню внаслідок пропущення строків; зобовязати державного виконавця Замостянського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції ОСОБА_7 зняти арешт з майна боржників.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30.09.2016 року в задоволенні скарги було відмовлено через недоведеність заявлених вимог.

Не погодившись з даною ухвалою суду, ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 оскаржили її в апеляційному порядку, як постановлену з порушенням норм матеріального і процесуального права. Просили скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 30.09.2016 року в частині відмови в скасуванні постанов державного виконавчого про стягнення з апелянтів виконавчого збору в розмірі 131, 47 грн. та арешт майна.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Ч.3 ст. 303 ЦПК України говорить про те, що апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов` язковою підставою для скасування рішення.

Виходячи з зазначеної правової норми та встановленого неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, колегія суддів виходить за межі доводів апеляційної скарги.

Так, відповідно до ч.2 ст. 368 ЦПК України, за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, видається виконавчий лист, який відповідно до ч.3 тієї ж ст. 368 ЦПК України передається до органів державної виконавчої служби.

Далі, нормами Закону України «Про виконавче провадження» регулюється примусове виконання рішення суду. Виконання вказаного рішення апеляційного суду Вінницької області від 01 грудня 2014 року, регулюється діючим до 04.10.2016 року Законом України «Про виконавче провадження» 1999 року( в подальшому Законом).

Розділ VII ЦПК України регламентує судовий контроль за виконанням судових рішень. І відповідно до ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право оскаржувати до суду дії, бездіяльність чи рішення державного виконавця.

На а/с 3 міститься виконавчий лист № 127/21537/14-ц, виданий Вінницьким міським судом Вінницької області 13.01.2015 року на виконання рішення апеляційного суду Вінницької області від 01 грудня 2014 року про солідарне стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 1314,70 грн. судових витрат. У цьому листі вказано, що рішення суду набрало чинності (законної сили) 01.12.2014 року, та, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання 1 рік.

На а/с 4 містяться оскаржувана постанова ВП №50775810 про відкриття виконавчого провадження, винесена державним виконавцем Замостянського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції ОСОБА_7 19.04.2016 року, про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 1314 грн.70 коп. за виконавчим листом № 127/21537/14-ц від 13.01.2015 року на виконання рішення апеляційного суду Вінницької області, яке набрало законної сили 13.01.2015 року; на а/с 5 - постанова ВП №50776728 про відкриття виконавчого провадження, винесена державним виконавцем Замостянського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції ОСОБА_7 19.04.2016 року, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 1314 грн.70 коп. за виконавчим листом № 127/21537/14-ц від 13.01.2015 року на виконання рішення апеляційного суду Вінницької області, яке набрало законної сили 13.01.2015 року; на а/с 6 - постанова ВП №50776787 про відкриття виконавчого провадження, винесена державним виконавцем Замостянського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції ОСОБА_7 19.04.2016 року, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 1314 грн.70 коп. за виконавчим листом № 127/21537/14-ц від 13.01.2015 року на виконання рішення апеляційного суду Вінницької області, яке набрало законної сили 13.01.2015 року. У вказаних постановах дата набрання рішенням суду законної сили не відповідає тій, яка зазначена у виконавчому листі, на підставі якого винесені постанови, там вона вказана: 01.12.2014 року (а/с3).

Суд відмовив у задоволенні вимоги про визнання незаконними та скасування постанов державного виконавця Замостянського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції ОСОБА_7 від 19.04.2016 року про відкриття виконавчих проваджень №50775810, №50776728, №50776787 про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 1314, 70 грн., стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 1314, 70 грн., стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 1314,70 грн., зіславшись на п.1 ст.23 Закону України «Про виконавче провадження» 1999 року, вважаючи, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання був перерваний тому, що 21.01.2015 року та 29.02.2016 року виконавчі листи поверталися стягувачу.

На думку колегії суддів, такий висновок суду передчасний, виходячи з наступного.

Відповідно до п.2 ч.1 та п.1.ч.2 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» 1999 року, виконавчий лист з виконання рішення суду може бути пред`явлений до виконання протягом року з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Отже, з огляду на те, що рішення апеляційного суду Вінницької області, на підставі якого виданий Вінницьким міським судом Вінницької області 13.01.2015 року виконавчий лист № 127/21537/14-ц, набрало законної сили 01.12.2014 року, зазначений виконавчий лист мав бути пред`явлений до виконання протягом року, тобто до 02.12.2015 року.

Дійсно у п.1 ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження» 1999 року зазначено, що строки пред`явлення виконавчого листа до виконання перериваються пред`явленням виконавчого листа до виконання.

Проте, на а/с 30 міститься постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження від 21.01.2015 року за якою відмовлено у прийнятті до провадження виконавчого листа № 127/21537/14-ц від 13.01.2015 року, але про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 1370,70 грн. боргу, а не судових витрат. Те саме вказано і у постанові ВП №46090912 від 21.01.2015 року, яка стосується боржника ОСОБА_4 (а/с 32) та у постанові ВП №46088167 від 21.01.2015 року, яка стосується боржника ОСОБА_3 ( а/с 35), тому вказані постанови не можуть свідчити про переривання строку.

При цьому суд безпідставно зіслався у своїй ухвалі на норму ст. 543 ЦК України, оскільки у ній йде мова про виконання зобов`язань, а не про виконання рішення суду.

Постанови від 29.02.2016 року ВП №47350357, ВП №47339664, ВП №, про повернення виконавчих листів стягувачеві, на які посилається суд, як на підставу переривання строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, не є постановами про відкриття виконавчого провадження, тому теж не підтверджують переривання строку.

За таких обставин, висновок суду про недоведеність зазначеної вимоги заявників, передчасний. Суду необхідно вияснити коли і на підставі чого було відкрите виконавче провадження, за яким постановами від 29.02.2016 року виконавчий лист повертався стягувачу через відсутність у боржників майна , на яке може бути звернуте стягнення, що дасть можливість визначити чи переривався строк пред`явлення виконавчого листа до виконання.

При вирішенні поданої скарги суд також зобов`язаний керуватися практикою розгляду таких справ, визначеною у Постанові Пленуму ВСС України №6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах».

І у п.13 цієї Постанови вказано, що скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК, та містити відомості, зазначені в пунктах 35 частини сьомої статті 82 Закону про виконавче провадження, зокрема зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби та норму закону, яку порушено, а також обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Виходячи з цього, при отриманні скарги, суддя мав би перевірити її на відповідність ст. 119 ЦПК України.

А у п.6 ч.2 ст. 119 ЦПК України вказано, що позовна заява, тобто, скарга повинна містити зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Вимагаючи у скарзі визнати незаконними та скасувати постанови державного виконавця Замостянського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції ОСОБА_7 від 25.04.2016 року про стягнення виконавчого збору з кожного із боржників в розмірі 131,47 грн., скаржники не надали таких Постанов, не витребував їх і суд при розгляді скарги, що свідчить про неповноту з`ясування обставин у справі.

Щодо висновку суду про недоведеність заявниками обставин про те, що їм не були вручені постанови про відкриття виконавчих проваджень, він не відповідає встановленим обставинам у справі та нормам Закону України «Про виконавче провадження»1999 року, виходячи з наступного.

Пояснення державного виконавця Пічкур Ю.О. в судовому засіданні суду першої інстанції, що відправленням кореспонденції займається канцелярія, тому йому не відомо у який спосіб було здійснено відправлення постанов про відкриття виконавчих проваджень, свідчить про те, що у даному випадку таке ставлення до оскаржуваних Постанов не відповідає вимогам Закону, оскільки відповідно до ч.6 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» 1999 року, постанова про відкриття виконавчого провадження може бути оскаржена сторонами.

Щоб її оскаржити, її потрібно отримати. Тому, відповідно до ч.1 ст. 31 цього ж Закону, постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Про те, що за відправленням постанов має слідкувати і державний виконавець, говорить ч.1 ст. 35 Закону, з огляду на те, що у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими Законом, державний виконавець, в тому числі, і з власної ініціативи може відкласти виконавчі дії.

Натомість, в ухвалі суду вказано, що суд констатує відсутність у матеріалах виконавчого провадження повідомлень про вручення поштових відправлень. Дана обставина не може свідчити про недоведеність обставин, щодо неналежного відправлення постанов.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що суд порушив порядок розгляду вимог, визначених у скарзі, тому ухвалу суду необхідно скасувати, та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції, в силу п.3 ч.1 ст. 312 ЦПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 312 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 30 вересня 2016 року скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді/підписи/

З оригіналом вірно

суддя: В.С. Марчук