Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Закропивного О.В., Хопти С.Ф., Черненко В.А., Штелик С.П.

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про стягнення аліментів за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Полтавської області від 21 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути на її користь з ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_4, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 30 % з усіх видів заробітку (доходу), а також аліменти на своє утримання у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача до досягнення дитиною трирічного віку.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що з 4 липня 2014 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась дочка ОСОБА_4. Вказувала, що з січня 2015 року відповідач проживає окремо, матеріальну допомогу на утримання дочки добровільно не надає.

Також просила стягнути аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача до досягнення дитиною трирічного віку, оскільки вона не працює, а перебуває у відпустці по догляду за дитиною.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 19 березня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 30 % з усіх видів заробітку щомісячно до досягнення повноліття дитини, починаючи з 5 березня 2015 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на її утримання у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною - дочкою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, трьох років, починаючи з 5 березня 2015 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 21 липня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/6 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 5 березня 2015 року.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини відмовлено.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Рішення апеляційного суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини не оскаржується, а тому в силу ст. 335 ЦПК України не переглядається.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом матеріального чи порушення норм процесуального права.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів на утримання дружини та відмовляючи у задоволенні позову в цій частині, виходив із того, що відповідач має на утриманні дружину та двох дітей від іншого шлюбу, а тому він не має можливості надавати матеріальну допомогу на утримання ОСОБА_1 до досягнення дитиною трьох років, оскільки розмір його аліментів перевищить 50% його заробітку (доходу).

Проте колегія суддів з такими висновком апеляційного суду повністю погодитись не може.

Судами установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 та проживає з позивачем.

ОСОБА_1 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, не працює.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Крім того, відповідно до вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч. 4 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження»Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не може перевищувати п'ятдесят відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі в разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати в разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Апеляційний суд, ухвалюючи рішення, виходив із того, що якщо підсумувати всі аліменти, які повинен сплачувати відповідач, вони будуть перевищувати 50 % доходу, що не відповідає вимогам ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Апеляційний суд, не звернув увагу на те, що у даному випадку аліменти якраз стягуються на неповнолітніх дітей, а тому розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70%, а не 50%. Тобто розмір відрахувань із заробітної плати ОСОБА_2, з урахуванням аліментів, які просила стягнути на свою користь ОСОБА_1, не перевищував би 70%, що цілком відповідає вимогам ч. 4 ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження» та узгоджується з роз'ясненнями, викладеними у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Висновок суду про те, що у відповідача відсутня можливість надавати матеріальну допомогу позивачу ґрунтується на припущеннях, не підтверджується належними та допустимими доказами, що заборонено в силу ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

Таким чином, апеляційний суд, розглядаючи справу, доводів позивача не врахував, допустив помилку у застосуванні норм матеріального права та дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_1, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною - дочкою ОСОБА_4 до досягнення нею трьох років.

За таких обставин рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336 - 338, 344 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 21 липня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик