Провадження № 2/161/3348/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2016 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючої судді Івасюти Л.В.,

при секретарі Заболотько Д.М.

з участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «ОСОБА_6 ОСОБА_3» в особі Волинської обласної дирекції до ОСОБА_7, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

ПАТ «ОСОБА_6 ОСОБА_3» в особі Волинської обласної дирекції звернувся в суд з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 18.06.2008 р. між ВАТ «ОСОБА_6 ОСОБА_3» та ОСОБА_7 було укладено кредитний договір № 014/1102/82/42745 (далі кредитний договір), відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 22 500,00 доларів США, строком на 120 місяців з 18.06.2008 р. по 18.06.2018 р. із сплатою 9,26 % річних.

На виконання умов кредитного договору ОСОБА_7 були надані кредитні кошти у розмірі 22 500,00 доларів США, однак позичальник не повертає кредит та нараховані відсотки за користування кредитом, тобто порушує свої зобовязання перед банком, у звязку з чим станом на 15.08.2012 року заборгованість позичальника становить 127 406,85 грн., що згідно курсу НБУ станом на 15.08.2012 р. становить 15 939,80 доларів США, з яких: заборгованість за тілом кредиту 41 650,96 грн. (5 210,93 доларів США), у тому числі прострочена заборгованість за тілом кредиту 3 387,27 грн. (423,78 доларів США), заборгованість за відсотками 5 539,39 грн. (670,51 доларів США), пеня 80 396,51 грн. (10 058,36 доларів США).

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 18.06.2008 р. між ВАТ «ОСОБА_6 ОСОБА_3», ОСОБА_2 та ОСОБА_4 були укладені договори поруки, відповідно до яких поручителі на добровільних засадах взяли на себе зобовязання перед банком по зобовязаннях ОСОБА_7, які виникають з умов кредитного договору.

На підставі наведеного, просить суд, стягнути солідарно з відповідачів в користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 127 406,85 грн. та судові витрати по справі.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_8 підтримала позов з підстав, наведених в позовній заяві. Просила позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3, в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. В поданих письмових запереченнях зазначив, що позовні вимоги до відповідача ОСОБА_2 є безпідставними, оскільки строк, після якого порука припиняється в договорі не встановлений, то кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання повинен був пред'явити вимогу до поручителя. Жодних доказів про пред'явлення вимоги банком після настання строку виконання основного зобов'язання у повному обсязі, до поручителя про повернення коштів немає. Вважає, що в даному випадку порука припинена. А тому, просив відмовити в задоволенні позову щодо стягнення з ОСОБА_2 як поручителя заборгованості за кредитним договором.

Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5 позов не визнав, суду пояснив, що зобовязання його довірительки як поручителя відповідати за виконання позичальником кредитного договору припинились в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України. Просив відмовити в задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_7 в судове засідання не зявився по невідомим суду причинам, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, представників відповідачів, дослідивши письмові докази в справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Судом встановлено, що 18.06.2008 р. між ВАТ «ОСОБА_6 ОСОБА_3» та ОСОБА_7 було укладено кредитний договір, за яким банк згідно заяви на видачу готівки № ОТІК96341 від 18.06.2008 р. надав позичальнику кредит в розмірі - 22 500,00 доларів США, під 9,26 % річних, на 120 місяців з 18.06.2008 р. по 18.06.2018 р.

В забезпечення виконання відповідачем ОСОБА_7 зобов'язань за кредитним договором з відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 014/1102/82/42745/n2 від 18.06.2008 року та з відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 014/1102/82/42745/n1 від 18.06.2008 року, відповідно до яких останні зобов'язувались перед кредитором відповідати за виконання позичальником в повному обсязі усіх зобов'язань, що випливають з кредитного договору, додаткових договорів до нього. Поручитель та позичальник відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_7 належним чином не виконував взяті на себе зобов'язання.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачу ОСОБА_7 позивачем було наручно вручено вимогу попередження від 06.08.2010 року за вих. № 3039, з якої вбачається, що ОСОБА_6, керуючись п. 9.2. кредитного договору достроково вимагає в 30-ти денний строк здійснити повне погашення кредитної заборгованості в сумі 21 293,41 доларів США. Однак, остання залишена позичальником без задоволення.

У звязку з невиконанням відповідачем ОСОБА_7 вимог позивача щодо дострокового виконання кредитних зобовязань, останній звернувся до суду з відповідним позовом. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.11.2010 року у справі № 2-9304/10 в рахунок погашення кредитної заборгованості ОСОБА_7 перед позивачем ОСОБА_9 в сумі 21 331,57 дол. США звернуто стягнення на предмет іпотеки.

У відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_4 як поручителям в період з 2010 по 2012 роки не направлялися банком вимоги щодо виконання зобов'язань відповідно до укладених договорів поруки.

Згідно представленого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 15.08.2012 року заборгованість відповідача перед банком за кредитним договором становить 127 406,85 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 41 650,96 грн. (5 210,93 доларів США), у тому числі прострочена заборгованість за тілом кредиту 3 387,27 грн. (423,78 доларів США), заборгованість за відсотками 5 539,39 грн. (670,51 доларів США), пеня 80 396,51 грн. (10 058,36 доларів США).

Відповідно до ч.2 ст. 1054 ЦК України, наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми позики, є право позикодавця вимагати дострокове повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів належних йому.

Відповідно до ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Статтями 526, 527 ЦК України установлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, а також у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч.1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Частиною 4 ст. 559 ЦК України встановлено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

За змістом наведених норм закону у разі, якщо в договорі поруки не встановлено строк його дії, то кредитор має право пред'явити вимогу до поручителя як солідарного боржника лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, а у разі непред'явлення такої вимоги протягом зазначеного строку порука припиняється.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Строк пред'явлення кредитором вимоги до поручителя про повернення отриманих у кредит коштів обчислюється з моменту настання строку виконання основного зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Згідно з положеннями ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Як передбачено п. 5.1. договорів поруки від 18.06.2008 року, укладених між банком та поручителями ОСОБА_2 та ОСОБА_4, цей договір набирає чинності з дати його підписання Сторонами і діє до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором.

Отже, у вказаному договорі поруки не визначено строк в розумінні ст. 252 ЦК України, після закінчення якого порука припиняється.

З вимоги попередження від 06.08.2010 року за вих. № 3039 вбачається, що ОСОБА_6, керуючись п. 9.2. кредитного договору скористався правом достроково вимагати в позичальника здійснити в 30-ти денний строк повне погашення кредитної заборгованості в сумі 21 293,41 доларів США.

А тому кінцевим терміном повернення кредитних коштів є 06 вересня 2010 року.

Письмові претензії поручителям не направлялися та ними не були отримані.

За таких обставин суд вважає, що перебіг шестимісячного строку, протягом якого банк вправі пред'явити вимоги до поручителів ОСОБА_10 та ОСОБА_4, почався 06 вересня 2010 року і закінчився 06 березня 2011 року.

До суду банк звернувся з позовом тільки 28 серпня 2012 року.

Оскільки протягом зазначеного шестимісячного строку банк не звернувся з позовом до поручителів, а тому порука ОСОБА_4 за договором поруки № 014/1102/82/42745/n1 від 18.06.2008 року та порука ОСОБА_2 за договором поруки № 014/1102/82/42745/n2 від 18.06.2008 року припинені на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Таким чином, проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заборгованість за кредитним договором в розмірі 127 406,85 грн. слід стягнути з відповідача ОСОБА_7, в задоволенні вимог позову до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 слід відмовити.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, підлягають до задоволення вимоги позивача про відшкодування відповідачем ОСОБА_7 понесених ним та документально підтверджених судових витрат, в тому числі 1 274,07 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 213, 214, 215 ЦПК України, на підставі ст.ст. 509, 510, 511, 525, 526, 536, 553, 554, 559, 651, 1054, 1055 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 в користь публічного акціонерного товариства «ОСОБА_6 ОСОБА_3» в особі Волинської обласної дирекції кредитну заборгованість в сумі 127 406,85 (сто двадцять сім тисяч чотириста шість) грн. 85 коп., згідно кредитного договору № 14/1102/82/42745 від 18.06.2008 року.

Стягнути з ОСОБА_7 в користь публічного акціонерного товариства «ОСОБА_6 ОСОБА_3» в особі Волинської обласної дирекції 1 274,07 (одну тисячу двісті сімдесят чотири) грн. 07 коп. понесені витрати повязані зі сплатою судового збору.

В задоволенні вимог позову до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду Л.В.Івасюта