Єдиний унікальний номер 741/1646/15
Провадження № 2/741/81/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Носівка 09 лютого 2016 року

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Киреєва О.В.,

з участю секретаря Жирка О.В.,

з участю позивача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ву Зунг Вєт, ОСОБА_2 Чі про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання,

встановив:

Позивач звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що після смерті матері їй (позивачу) у спадок перейшла квартира АДРЕСА_1. З 22 серпня 2007 року Ву Зунг Вєт, а з 25 липня 2012 року ОСОБА_2 Чі по теперішній час зареєстровані в її квартирі, але не проживають. Позивач просила суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою № 7 у будинку № 8 по вул. Ніжинський Шлях в м. Носівка Чернігівської області.

В судовому засіданні позивач позов підтримала, пояснила, що вона у 2007 та 2012 роках прописала в своїй квартирі відповідачів. З часу прописки ні її зять (Ву Зунг Вєт), ні його родичка ОСОБА_2 Чі не проживали в квартирі, речей не залишали. В лютому 2014 року зять виїхав у Вєтнам, в 2012 році ОСОБА_2 Чі виїхала на проживання в м. Одесу. В звязку з реєстрацією відповідачів за її адресою, вона (позивач) не може оформити субсидію.

Відповідачі в судове засідання не зявилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися.

Суд проводить заочний розгляд справи у відсутності відповідачів за наявними у справі доказами, оскільки позивач не заперечувала проти такого розгляду справи.

Вислухавши пояснення позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_1, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину від 20 жовтня 2000 року (а.с. 8).

Ву Зунг Вєт та ОСОБА_2 Чі зареєстровані в ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується довідками Носівського РС УДМС в Чернігівській області (зворот а.с. 14-15).

В судовому засіданні встановлено, що відповідачі не проживають в квартирі позивача з часу прописки, особистих речей в квартирі не мають, виїхали на проживання в м. Ханой та м. Одесу, що підтверджується показаннями свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, які суд визнає належними, достатніми та достовірними, оскільки вони узгоджуються з іншими доказами по справі.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Суд приймає до уваги той факт, що на час розгляду справи в суді відповідачі не ставлять питання ні про вселення, ні про зобовязання позивача не вчиняти перешкод в користуванні жилим приміщенням.

Таким чином, оцінюючи у сукупності добуті в судовому засіданні докази, суд знаходить достовірно встановленим, що відповідачі вибули на постійне проживання в інше житлове приміщення, не проживають у квартирі позивача більше шести місяців, а тому втратили право користуватися його житловим приміщенням з дня вибуття.

За таких обставин суд приходить до висновку, що така позовна вимога є обґрунтованою на законі і підтверджена доказами, а тому підлягає задоволенню.

Вимога про зняття з реєстрації відповідачів задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільного вибору місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір в сумі 487,20 грн., що підтверджується квитанцією (а.с. 1).

Судовий збір підлягає стягненню в рівних частинах з відповідачів на користь позивача.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 319, 391 ЦК України, ст.ст. 71, 72 ЖК України, п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», ст.ст. 88, 213, 215, 226, 228 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати Ву Зунг Вєт, ОСОБА_2 Чі такими, що втратили право користуватися житловим приміщенням квартирою №7 в будинку № 8 по вул. Ніжинський Шлях в м. Носівка Чернігівської області.

Стягнути в рівних частинах з Ву Зунг Вєт та ОСОБА_2 Чі на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.

На рішення позивачем може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення.

Заяву про перегляд заочного рішення відповідачами може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя О.В. Киреєв