АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/800/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 53, 54, 55 Левченко В. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоВініченка Б. Б.
суддівБондаренка С. І. , Храпка В. Д.
при секретаріДемченко Н. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 01 лютого 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Україна» про визнання незаконними та скасування наказів про накладення дисциплінарних стягнень, визнання звільнення з роботи незаконним, поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом.

В обгрунтування своїх позовних вимог вказувала, що наказом № 98к від 13 грудня 2013 року вона прийнята на роботу оператором машинного доїння корів в СТОВ «Україна».

За час роботи на неї не було накладено жодного стягнення, проте незважаючи на це, вона почала відчувати упереджене ставлення з боку керівництва на себе. Так, 23 березня 2015 року позивач вийшла на роботу в СТОВ «Україна» і приступила до виконання своїх функціональних обов'язків. Перебуваючи на робочому місці, ОСОБА_6 було надано для ознайомлення наказ № 13к від 20 березня 2015 року, з якого слідувало, що вона звільнена з роботи 20 березня 2015 року на підставі п.3 ст.40 КЗпП України, в зв'язку з систематичним невиконанням без поважних причин покладених на неї обов'язків.

З наказу вбачалося, що підставою звільнення є ряд наказів про притягнення її до дисциплінарної відповідальності, зокрема: наказ №23к від 06 травня 2014 року; наказ №64к від 24 грудня 2014 року; наказ №9к від 16 лютого 2015 року, якими їй було оголошено догани за неналежне виконання посадових обов'язків.

Крім того у вказаному наказі зазначено «...незважаючи на прийняті заходи дисциплінарного впливу ОСОБА_6 висновків не зробила і відношення до роботи не покращила... в кінці лютого 2015 року ОСОБА_6 жорстоко побила вигрібачкою корову №1954... від отриманих травм в корови виникло запалення м'язів, прийняті міри лікування не привели до виліковування тварини і 13 березня 2015 року корова була вибракувана та здана на м'ясокомбінат...».

Позивачка зазначила, що оскільки вона ні в кінці лютого 2015 року, ні в будь-який інший період своєї трудової в товаристві не допускала ніяких дій, які б могли призвести до завдання травм чи ушкоджень великої рогатої худоби (корів), то звільнення її по зазначеній підставі вважає незаконним.

Крім того, ОСОБА_6 вказувала, що про накладені на неї раніше дисциплінарні стягнення у вигляді доган, винесених наказами №23к від 06 травня 2014 року; №64к від 24 грудня 2014 року та №9к від 16 лютого 2015 року вона не знала, 01 квітня 2015 року вона ознайомилася із вказаними наказами та вважає, що зазначені накази також є незаконними, оскільки зазначених в цих наказах дій, за які б на неї можна було накласти дисциплінарне стягнення, вона не вчиняла.

Також, при звільненні позивача було порушено вимоги ст. 43 КЗпП України, оскільки не було отримано попередньої згоди виборного органу - первинної профспілкової організації.

За таких обставин, після уточнення позовних вимог, ОСОБА_6 просила суд визнати незаконним та скасувати наказ № 9к від 16 лютого 2015 року про оголошення їй догани за порушення трудової дисципліни, а саме за залишення робочого місця, невихід на робоче місце для доїння корови після розтелу; визнати незаконним та скасувати наказ № 13к від 20 березня 2015 року про звільнення оператора машинного доїння ОСОБА_6 з роботи СТОВ «Україна», на підставі п.3 ст.40 КЗпП України, в зв'язку з систематичним невиконанням без поважних причин покладених обов'язків; поновити її на роботі в СТОВ «Україна» на посаді оператора машинного доїння; стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу та судові витрати.

Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 01 лютого 2016 року позов ОСОБА_6 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_6 задовольнити.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи із наступного.

Відповідно до п.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем 3 рази протягом року допущено невиконання та неналежне виконання трудових обов'язків, ці порушення були протиправним та винними, мали систематичний характер, за попередні порушення трудової дисципліни до працівника застосовувались заходи дисциплінарного стягнення з додержанням порядку їх застосування, при вчиненні нового проступку відповідачем було враховано ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, були з'ясовані обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника, перевіркою було встановлено, що саме ОСОБА_6 побила корову, що призвело до її захворювання та здачі на м'ясокомбінат, а тому за наявності трьох порушень трудової дисципліни протягом року, відповідачем було прийняте відповідне рішення про її звільнення.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, згідно наказу №98к від 13 грудня 2013 року ОСОБА_6 прийнята на роботу до СТОВ «Україна» на посаду оператора машинного доїння.

Однак позивачка допустила ряд порушень трудових обов'язків, за що була притягнута до дисциплінарної відповідальності.

Зокрема, наказом №23к від 06 травня 2014 року ОСОБА_6 притягнуто до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання обов'язків та оголошено догану.

Наказом №64к від 24 грудня 2014 року ОСОБА_6 притягнуто до дисциплінарної відповідальності за невиконання роботи по догляду за тваринами та оголошено догану.

Наказом №9к від 16 лютого 2015 року ОСОБА_6 притягнуто до дисциплінарної відповідальності за те, що вона 31 січня 2015 року пішла раніше з робочого місця та 11 лютого 2015 року не вийшла у вечірній час подоїти корову після розтелу, за що їй було оголошено догану.

Наказом №13к від 20 березня 2015 року ОСОБА_6 за систематичне невиконання своїх обов'язків було звільнено з роботи на підставі п.3 ст.40 КЗпП України

Зі змісту наказу №13к від 20 березня 2015 року про звільнення ОСОБА_6 вбачається, що підставою для такого звільнення стало неналежне виконання робітницею посадових обов'язків та розпорядку дня за що останній оголошувалися догани наказами № 24к від 06 травня 2014 року, № 64к від 24 грудня 2014 року та № 9к від 16 лютого 2015 року.

Крім того, як зазначено в наказі № 13к, в кінці лютого 2015 року ОСОБА_6 жорстоко побила вигрібачкою корову № 1954, внаслідок чого у корови виникло запалення м'язів, лікування не дало результатів і тварина була здана на м'ясокомбінат.

Відповідно до ст. 9 Конвенції МОП N 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, яка ратифікована Верховною Радою 04 лютого 1994 року тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в ст. 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавцю.

Згідно ч. 3 ст. 40 КЗпП однією з підстав розірвання трудового договору власником або уповноваженим ним органом, укладеного на невизначений строк, а також строкового трудового договору до закінчення строку його чинності може бути систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Відповідно до роз'яснень Пленуму ВСУ, викладених в п. 22 "Про практику розгляду судами трудових спорів" N 9 від 06 листопада 1992 року, у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40, п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст. ст. 147 (1), 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалося вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Із системного аналізу вказаних вище норм закону та роз'яснень ВСУ вбачається, що при звільненні працівника з підстав, передбачених цією нормою закону, організація повинна навести конкретні факти допущеного ним невиконання обов'язків, зазначити, коли саме вони мали місце, які проступки вчинив працівник після застосування до нього стягнення та коли, чи дотримані роботодавцем строки та порядок застосування дисциплінарних стягнень.

Приводом до звільнення ОСОБА_6 стало застосування до останньої стягнень за порушення трудової дисципліни та оголошення їй трьох доган, дві з яких за неналежне виконання трудових обов'язків, а одна - трудової дисципліни. Закон зобов'язує суд перевірити чи дотримані роботодавцем строки та порядок застосування дисциплінарних стягнень, які стали підставою для застосування до робітника ч. 3 ст. 40 КЗпП України.

Діюче трудове законодавство покладає на роботодавця обов'язок інформування працівника за укладеним трудовим договором до початку роботи під розписку про умови праці, його права та обов'язки, що прямо впливає на виконання цим працівником трудових обов'язків.(ст. 29, 31 КЗпП України)

Обов'язки оператора машинного доїння товариства визначені робочою інструкцією, затвердженою 03 січня 2014 року директором СТОВ «Україна».

Позивачка заперечувала проти ознайомлення із такою інструкцією та оспорювала належність їй підпису у графі «підпис», виконаного від імені ОСОБА_6 Такі доводи підтверджені результатами проведення судової почеркознавчої експертизи, у висновку № 1/1019 від 26 листопада 2015 року якої експертом вказано, що підпис від імені гр. ОСОБА_6 у вказані робочій інструкції виконаний не нею, а іншою особою з наслідуванням будь-якого дійсного підпису ОСОБА_6

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що при прийнятті на роботу особисто директор товариства повідомляє працівників про обов'язки, права та соціальні гарантії, проте будь-яких належних та допустимих доказів щодо інформування роботодавцем працівника ОСОБА_6 щодо обсягу її обов'язків під розписку.

Однак, всупереч вимогам ст.ст. 10, 57-60 ЦПК України, відповідач не довів дотримання ним положень ст.ст. 29, 31 КЗпП щодо роз'яснення до початку роботи оператором машинного доїння корів ОСОБА_6 її прав та обов'язків, викладених у робочій інструкції.

Таким чином, притягнення ОСОБА_6 до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання чи невиконання нею своїх робочих обов'язків та оголошення їй доган наказами № 23к від 06 травня 2014 року та № 64к від 24 грудня 2014 року не грунтуються на законі, оскільки СТОВ «Україна» недоведено які саме обов'язки були покладені на ОСОБА_6 після прийняття її на роботу 13 грудня 2013 року та чи входили обов'язки, за невиконання яких їй було оголошено догану, до її безпосередніх обов'язків.

Суд першої інстанції помилково взяв до уваги як доказ обізнаності ОСОБА_6 зі своїми обов'язками її попередню роботу у цьому ж товаристві з 04 липня 2006 року по 20 лютого 2013 року та її ознайомлення з такою ж самою посадовою інструкцією від 08 лютого 2007 року чи робочою інструкцією від 31 жовтня 2012 року (а.с. 29-31, т. 2; а.с. 171 т.1), оскільки означені інструкції за своїм змістом не є ідентичними і не свідчать про покладення на позивачку саме таких обов'язків при повторному прийомі на роботу.

Наказом № (к від 16 лютого 2015 року ОСОБА_6 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за порушення розпорядку робочого дня оператора машинного доїння. (а.с. 20, т.1)

Висновок районного суду про те, що позивачка знала про розпорядок робочого дня відповідає встановленим обставинам справи, оскільки власними поясненнями (як письмовими так і усними у судовому засіданні) ОСОБА_6. визнала залишення роботи раніше встановленого графіку, що свідчить про її обізнаність із графіком роботи. Стаття 29 КЗпП не покладає на роботодавця обов'язок саме під розписку повідомляти робітника про правила внутрішнього трудового розпорядку, а тому відсутність підпису на розпорядку робочого дня операторів машинного доїння корів (а.с. 81, т. 1) не впливає на законність притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності наказом № 9 к від 16 лютого 2015 року за порушення трудової дисципліни.

В той же час, роботодавцем недоведено виконання ним вимог ст. 149 КЗпП України, зокрема відібрання у робітника ОСОБА_6 письмових пояснень з приводу вчиненого нею проступку, що виключило можливість врахування роботодавцем обставин за яких було його вчинено і як наслідок - доцільність притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, оголошеної оспорюваним наказом.

Судом першої інстанції вірно не було враховано ймовірний висновок експерта в частині виконання підпису позивачкою на пояснюючій записці від 16 лютого 2015 року. Також під час розгляду справи відповідачем не заявлялося клопотання про призначення повторної почеркознавчої експертизи з метою спростування висновку експертизи від 14 грудня 2006 року як доказу в зв'язку з наявністю в ньому суперечностей та деякої невизначеності.

Таким чином, враховуючи порушення СТОВ «Україна» порядку застосування до ОСОБА_6 дисциплінарного стягнення наказом № 9 к від 16 лютого 2015 року, дотримання працівником тримісячного строку звернення до суду для оскарження наказу та неврахування вказаних порушень судом першої інстанції, рішення суду в цій частині підлягає скасуванню та задоволенню позову в цій частині.

Зі змісту наказу № 13к від 20 березня 2015 року вбачається, що як на підставу для звільнення вказано на три вищевказані попередні накази про оголошення доган протягом року як на системність та на жорстоке побиття позивачкою після видання вказаних наказів в кінці лютого 2015 року вигрібачкою корови № 1954, внаслідок чого від отриманих травм у корови виникло запалення м'язів; прийняті міри лікування не призвели до виліковування тварини і 13 березня 2015 року корова була вибракувана та здана на м'ясокомбінат.

Таким чином одним із предметів доказування у даному спорі є дисциплінарний проступок, що став безпосередньо підставою звільнення, зокрема жорстоке побиття ОСОБА_6 корови № 1954, у зв'язку із чим таку корову було здано на м'ясокомбінат.

У вказаному наказі про звільнення міститься посилання на проведене розслідування на основі доповідної заготовача ФОП «ОСОБА_20» ОСОБА_8, пояснення ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13

Ухвалюючи рішення суд вважав, що означеною перевіркою встановлено, що позивачка побила корову, внаслідок такого побиття виникло захворювання, що призвело до здачі тварини на м'ясокомбінат, а враховуючи тяжкість такого проступку та заподіяну ним шкоду, прийняв рішення про звільнення ОСОБА_6

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Вважаючи встановленим факт жорстокого побиття корови позивачкою та наслідки такого побиття, суд в основу такого висновку поклав результати розслідування, що складалося із відібрання пояснень у самої ОСОБА_6, ветлікаря, зоотехніка та інших робітників товариства.

Проте, колегія суддів критично оцінює покази ОСОБА_10 (головного зоотоехніка а.с. 69, т.1) про те, що вона особисто бачила факт побиття позивачкою по задніх ногах корови № 1954, оскільки враховуючи свою посаду, даний факту вона не зафіксувала вчасно та належним чином шляхом складення акту, оскільки про таку події доповіла директору СТОВ «Україна» тільки 16 березня 2015 року, незважаючи на те, що саме побиття, за словами ОСОБА_10, вона бачила в кінці лютого 2015 року.

Також, судом першої інстанції було помилково взято до уваги інші пояснення свідків, які давали пояснення у ході розслідування на підприємстві факту жорстокого побиття тварини позивачкою, оскільки пояснення ОСОБА_14, ОСОБА_15, свідчать про захворювання корови. Посилання у показах ОСОБА_16, ОСОБА_13 на ушкодження задніх ніг корови, пошкоджень в області хребта та спини саме внаслідок нанесення значної кількості ударів, грунтуються на припущеннях, не підтверджені належними доказами та не є доказами побиття корови ОСОБА_6

Пояснення ветлікаря ОСОБА_11 від 16 березня 2015 року є суперечливими та колегією суддів оцінюються критично, оскільки вказують на те, що корова була хвора на кінцівки та лікувалася протягом чотирьох днів до здачі 13 березня 2015 року на м'ясокомбінат. В той же час, з амбулаторного журналу СТОВ «Україна» (а.с. 130. т. 1 ) вбачається, що захворювання кінцівок корови № 1954 було зафіксовано 10 лютого 2015 року (запис 212), лікування проходило 6 днів, після чого вже через 2 тижні - 24 лютого 2015 року у вказаної тварини зафіксовано запалення вінчика кінцівок із встановленням лікування. В подальшому, 03 березня 2015 року у амбулаторний журнал внесено запис 234 із діагнозом корови № 1954 «запалення скакальних суглобів» та призначено лікування тривалістю у 6 днів.

Згідно листа офіційного ветлікаря Городищенського забійного комплексу ОСОБА_17 13 березня 2015 року поступила корова від СТОВ «Україна» при ветеренарно-санітарному огляді якої було виявлено запалення м'язів від механічних травм області тазобедрених хребців, проте вказані відомості у листі лише констатують наявність на тілі тварини на момент здачі механічних пошкоджень і не свідчать про побиття саме позивачкою тварини по області хребта та бедрах (а.с. 16, т.2)

Оцінюючи у сукупності наявні у справі покази свідків та результати проведеного на товаристві розслідування колегія суддів приходить до висновку, що роботодавцем недоведений факт жорстоко побиття ОСОБА_6 корови № 1954 «Люся» в кінці лютого 2015.

В той же час, судом помилково не взято до уваги висновок лікаря ветеринарної медицини від 06 листопада 2015 року із вказівкою на те, що лікар ОСОБА_18 не є атестованим судовим експертом, а дослідження проведене не на підставі ухвали суду.

Безумовно, таке ветеринарне дослідження не є висновком судової експертизи (в тому числі із вказаних судом підстав), проте є одним із письмових доказів у справі, як висновок спеціаліста, якими сторони обгрунтовують свої вимоги та заперечення та повинен оцінюватися у сукупності із іншими доказами у справі. (ст. 64, 212 ЦПК України)

У висновку спеціаліста ОСОБА_18 було досліджено записи амбулаторного журналу лікування корови, зробленого штатним ветеринаром товариства, в яких відносно корови № 1954 зроблено декілька записів. Спеціалістом вказано, що за вказаними у журналі захворюваннями задніх кінцівок не можливо визначити можливу причину виникнення хвороб та зробити висновок про розвиток хвороби, перший запис не є діагнозом, а два інші записи в амбулаторному записі - різні діагнози, які різняться в часі виникнення та місці локалізації, а тому неможливо ці захворювання пов'язати однією причиною виникнення.

Колегія суддів зауважує, що незважаючи на обов'язок роботодавця доведення факту побиття корови позивачкою та вини ОСОБА_6, для встановлення достовірності такого факту, причинно-наслідкового зв'язку між можливим побиттям та здачі тварини на м'ясокомбінат, відповідачем не заявлялося клопотання про призначення судової експертизи.

Враховуючи ряд порушень, встановлених колегією суддів при винесення наказу про звільнення ОСОБА_6., не наведення відповідачем вмотивованих доказів, які б спростовували доводи позивача щодо незаконності її звільнення з роботи, колегія суддів вважає за необхідне позовну вимогу в частині визнання незаконним та скасування наказу № 13к від 20 березня 2015 року про звільнення оператора машинного доїння ОСОБА_6 з роботи СТОВ «Україна» на підставі ч. 3 чт. 40 КЗПпП України у зв'язку із систематичним невиконанням без поважних причин покладених обов'язків задовольнити.

Відповідно до ст. 235 КЗПпУ (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.

Таким чином, враховуючи незаконність звільнення позивача з роботи у СТОВ «Україна» ОСОБА_6 необхідно поновити на роботі в товаристві на посаді оператора машинного доїння та стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу починаючи з 21 березня 2015 року до дня постановлення даного рішення. Пленум ВСУ в п. 21 постанови від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснив, що при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід роботи відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 ( з наступними змінами і доповненнями). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я та призначення пенсії.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 ЗУ «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 8 лютого 1995 року № 100.

Враховуючи, що звільнення ОСОБА_6 відбулося з 21 березня 2015 року, середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися з виплат, отриманих нею за попередні два місяці роботи, що передували звільненню.

Відповідно до пункту 5 Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку).

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові ВСУ від 09 грудня 2015 року за результатами розгляду справи №6-2123цс15.

Відповідно до табеля обліку використання робочого часу (а.с. 76-77) за січень та лютий 2015 року ОСОБА_6 відпрацювала 282 год.- неповний робочий день - (138 за лют.+144 за січ.) і отримала заробітну плату в розмірі 1 400 грн. (750 грн. за лют. +650 грн. за січ.) Середньогодинний заробіток складає 4, 96 грн. (1400/282), а середня зарплата становить 699,36 грн. (4,96*141).

Кількість часу вимушеного прогулу складає 12 місяців, а середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21 березня 2015 року по 17 березня 2016 року становить 8 392,32 грн., що підлягає стягненню з СТОВ «Україна» на користь позивача.

Встановлені колегією суддів обставини справи не були враховані судом першої інстанції, не дано належної правової оцінки наявним у справі доказам, що стало наслідком невідповідності висновків суду обставинам справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасування на підставі ч. 1, 3 ст. 309 ЦПК України із ухваленням нового рішення.

Рішення суду в частині доводів позивача про неправомірність її звільнення без згоди профспілкового органу відповідає вимогам закону та встановленим за матеріалами справи обставинам справи, оскільки 08 жовтня 2013 року було проведено державну реєстрацію припинення юридичної особи первинної профспілкової організації СТОВ «України» (а.с. 75)

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_6 судових витрат по оплаті витрат на правову допомогу адвоката, колегія враховує слідуюче.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

Згідно ч.1 та 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

З роз'яснень, викладених у п. 48 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вбачається, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

З матеріалів справи вбачається, що 07 квітня 2015 року між адвокатом Головня С.Д. та позивачем по справі ОСОБА_6 був укладений договір про надання правової допомоги згідно ордера серії ЧК № 013375 у Чорнобаївському районному суді Черкаської області. (а.с. 6,7)

Відповідно до квитанції № 06/15 від 07 квітня 2015 року та акту виконаних робіт від 07 квітня 2015 року позивачка сплатила адвокату Головні С.Д. 1500 грн. за оформлення позову та представництво в суді. (а.с. 5, 8 т.1)

Надані позивачем документи у силу ст. 10, 60 ЦПК України, є підставою для стягнення понесених ОСОБА_6 витрат за правову допомогу адвокатом Головні С.Д. у розмірі 1 500 грн.

Крім того, враховуючи вимоги ч. 3 ст. 88 ЦПК України, із СТОВ «Україна» на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подачу позову до суду першої інстанції та за подачу апеляційної скарги у сумі 960 грн.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 01 лютого 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_6 задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ № 9к від 16 лютого 2015 року про оголошення догани ОСОБА_6

Визнати незаконним та скасувати наказ № 13к від 20 березня 2015 року про звільнення оператора машинного доїння ОСОБА_6

Поновити ОСОБА_6 на роботі в СТОВ «Україна» на посаді оператора машинного доїння з 21 березня 2015 року.

Стягнути з СТОВ «Україна» на користь ОСОБА_6 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21 березня 2015 року по 17 березня 2016 року в сумі 8 392,32 грн.

Стягнути з СТОВ «Україна» на користь ОСОБА_6 понесені нею витрати на правову допомогу у розмірі 1 500 грн.

Стягнути з СТОВ «Україна» на користь держави судовий збір у сумі 960 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :