Провадження № 2/761/281/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Гуменюк А.І.

при секретарях Бешировій Ж.В., Савенко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за первісним позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Публічне акціонерне товариство «Будівельне управління № 813», про стягнення заборгованості за кредитним правочином, та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», Публічного акціонерного товариства «Будівельне управління № 813», про визнання правочину недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - Позивач, Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України») звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 (далі -Відповідач, ОСОБА_1), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Публічне акціонерне товариство «Будівельне управління № 813» (далі - Третя особа, Публічне акціонерне товариство «Будівельне управління № 813»), про стягнення заборгованості за кредитним правочином, в якому просить суд стягнути з Відповідача на користь Позивача прострочену заборгованість за договором кредитної лінії № 491/31/1-1 від 23.09.2011, яка станом на 04.06.2014 року, складає 265 304 014 грн.38 копійок, з яких: заборгованість за кредитом - 215 000 000,00 грн.; заборгованість за процентами -35 312 322, 97 грн.; пеня за непогашення кредиту -5 985 384,05 грн.; відшкодування 3% річних за непогашення кредиту -1 129 467,68 грн.; втрати від інфляції за несплату кредиту -2 355 082,70 грн.; пеня за непогашення процентів - 2 955 478,52 грн.; відшкодування 3% річних за непогашення процентів - 618 670,47 грн.; втрати від інфляції за несплату процентів -1 947 607,99 грн., а також стягнути з Відповідача на користь Позивача сплачений судовий збір.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.09.2011 між Позивачем, Публічним акціонерним товариством «Південьзахідшляхбуд» та Третьою особою було укладено генеральний кредитний договір № 491/31/1 з максимальним лімітом кредитування 350 000 000 грн. В рамках генерального кредитного договору між Позивачем та Відповідачем було укладено договір кредитної лінії № 491/31/1/-1 (далі - кредитний договір) від 23.09.2011 з максимальним лімітом кредитування 223 000 000, 00 грн. та сплатою 15% річних за користування кредитними коштами, із датою остаточного повернення кредиту - 22.09.2016. В забезпечення належного виконання зобов'язань Третьої особи за кредитним договором, 26.09.2011 між Позивачем, Третьою особою та Відповідачем було укладено договір поруки № 491/31/1-6 (далі - договір поруки), відповідно до якого Відповідач зобов'язався перед Позивачем відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання Третьою особою зобов'язань за кредитним договором, а також додатковими договорами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому (пункт 1.1 договору поруки). Оскільки ні Третя особа, ні Відповідач, повністю не виконали зобов'язання, передбачені кредитним договором та договором поруки, Позивач звернувся до суду з даним позовом.

У листопаді 2014 року Відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом до Позивача та Третьої особи про визнання договору поруки недійсним.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що Відповідач за первісним позовом за виконання зобов'язань Третьої особи перед Позивачем не поручався, оскільки договір поруки ним не підписувався. Про існування вказаного договору поруки Відповідач за первісним позовом дізнався лише тоді, коли отримав позовні матеріали з Шевченківського районного суду м. Києва. Оскільки Відповідач не вчиняв жодних дій, спрямованих на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків, а саме не підписував договір поруки, вважає, що наданий Позивачем до суду договір поруки є недійсним, у зв'язку з чим просив суд ухвалити судове рішення, яким визнати договір поруки недійсним.

В судовому засіданні представник Позивача ОСОБА_2 підтримав первісні позовні вимоги та просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Проти задоволення зустрічних позовних вимог заперечував.

Представник Відповідача (Позивача за зустрічним позовом) - ОСОБА_3 у судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечувала та просила задовольнити зустрічні позовні вимоги.

Третя особа у судове засідання свого представника не направила та не надала суду жодних письмових чи усних пояснень по справі, хоча про час і місце розгляду справи неодноразово повідомлялася належним чином. Про причини неявки суд не повідомляла.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, повно та всебічно дослідивши надані докази, дійшов висновку, що первісні позовні вимоги задоволенню не підлягають, а зустрічні позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.09.2011 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», Публічним акціонерним товариством «Будівельне управління № 813» та Публічним акціонерним товариством «Південьзахідшляхбуд» було укладено генеральний кредитний договір № 491/31/1 з максимальним лімітом кредитування 350 000 000 грн. (а.с. 9-15).

В рамках генерального кредитного договору між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та Публічним акціонерним товариством «Будівельне управління № 813» було укладено договір кредитної лінії № 491/31/1/-1 (далі - кредитний договір) від 23.09.2011 з максимальним лімітом кредитування 223 000 000, 00 грн. та сплатою 15% річних за користування кредитними коштами; дата остаточного повернення кредиту - 22.09.2016, з відповідними додатками та додатковими договорами (а.с. 17- 44).

Матеріали справи також містять копію договору поруки № 491/31/1-6 від 26.09.2011 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Будівельне управління № 813» (а.с. 45 - 46).

Відповідно до пункту 1.1. договору поруки, поручитель (Відповідач за первісним позовом) зобов'язався перед Позивачем відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання Третьою особою зобов'язань за кредитним договором, а також додатковими договорами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому.

Пунктом 2.1. договору поруки передбачено, що у разі порушення позичальником (Третьою особою) виконання зобов'язання, кредитор (Позивач за первісним позовом) має право вимагати від поручителя (Відповідача за первісним позовом) виконання зобов'язання позичальника перед кредитором згідно з умовами кредитного договору та договору поруки, в порядку, передбаченому цим договором.

Пункт 2.4. договору поруки передбачає, що якщо при настанні строку виконання зобов'язання відповідно до кредитного договору позичальником не буде виконано зобов'язання та не сплачено відповідний платіж кредитору, позичальник та/або кредитор зобов'язуються повідомляти поручителя про таке прострочення платежу. При цьому згідно пункту 2.5 договору поруки, поручитель зобов'язується протягом п'яти календарних днів з моменту отримання повідомлення кредитора або позичальника виплатити несплачену позичальником суму кредиту.

У зв'язку з невиконанням Третьою особою умов кредитного договору, на адресу Третьої особи Позивачем було направлено вимогу № 26/3-06/617-3737 від 04.04.2014 про дострокове повернення кредиту (а.с. 49-50). Також вимога № 26/3-06/837 від 12.05.2014 була направлена на адресу Відповідача за первісним позовом (а.с. 51-54).

Оскільки зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що ним договір поруки не підписувався, ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27.01.2015 року у справі було призначено судово-почеркознавчу експертизу на предмет вирішення експертом питання чи виконаний підпис у договорі поруки № 491/31/1-6 від 26 вересня 2011 року, укладеному між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством «Будівельне управління № 813», від імені ОСОБА_1 безпосередньо ОСОБА_1, чи іншою особою.

Відповідно до висновку експертів Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України від 17.11.2015 № 40/1, підписи у графах «Підпис Поручителя» та «Поручитель: ОСОБА_1» у договору поруки № 491/31/1-6,від 26 вересня 2011 року, укладеному між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством «Будівельне управління № 813», виконані не ОСОБА_1, а іншою особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. (ч.1 ст. 627 ст.629 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частинами 1, 3-5 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 547 ЦК України визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно з ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

При розгляді справи судом встановлено, що спірний договір поруки підписаний не відповідачем - ОСОБА_1, а іншою особою.

Відповідно до частин 1-2 статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Оскільки судом на підставі зібраних доказів беззаперечно встановлено, що Відповідач не вчиняв жодних дій, спрямованих на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків, а саме: не підписував договір поруки № 491/31/1-6 від 26.09.2011, то вказаний договір поруки є недійсним.

При цьому, за змістом частини 1 статті 236 ЦК України, правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Заперечення Позивача проти зустрічних позовних вимог Відповідача відхиляються як такі, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Частиною 1 статті 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Враховуючи вищевикладені правові норми та встановлені судом обставини справи, суд прийшов до висновку, що первісні позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» не знайшли свого підтвердження при розгляді справи по суті і не підлягають задоволенню судом, натомість зустрічні позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому, судові витрати, пов'язані із розглядом справи, розподіляються судом відповідно до ст. 88 ЦПК України.

З урахуванням викладеного, на підставі статтей 6, 202, 203, 207, 215, 216, 236, 547, 626, 627, 629 Цивільного кодексу України, керуючись статтями 10, 11, 13, 60, 88, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні первісного позову Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Публічне акціонерне товариство «Будівельне управління № 813», про стягнення заборгованості за кредитним правочином - в і д м о в и т и у повному обсязі.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», Публічного акціонерного товариства «Будівельне управління № 813», про визнання правочину недійсним - з а д о в о л ь н и т и.

Визнати недійсним Договір поруки № 491/31/1-6 від 26 вересня 2011 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Будівельне управління № 813» з моменту його вчинення - двадцять шостого вересня 2011 року.

Стягнути із Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (Код ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судові витрати, пов'язані із розглядом справи, у розмірі 1 733 (одна тисяча сімсот тридцять три) гривень 13 коп.

Стягнути із Публічного акціонерного товариства «Будівельне управління № 813» (Код ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судові витрати, пов'язані із розглядом справи, у розмірі 1 733 (одна тисяча сімсот тридцять три) гривень 13 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а у разі, якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків або після розгляду справи в апеляційному порядку Апеляційним судом м. Києва, якщо воно не буде скасоване.

СУДДЯ :