Справа № 2/638/1841/16
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22 березня 2016 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді: Штих Т.В.,

при секретарі: Кондратюк І.В.,Чаленко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства « Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність ,-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство « Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до відповідача, в якому просить: в рахунок погашення заборгованості в сумі 2358722,50 грн., з яких: тіло кредиту 1329854,36 грн., відсотки 579369,69 грн., пеня 404246,93 грн., сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу 33186,89 грн., сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по процентам 12064,63 грн. за кредитним договором № 0709/29/07-С від 06.06.2007 року звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру № 106, що знаходиться в будинку №1 по вул. Чичибабіна у м. Харкові, яка складається з двох кімнат, загальною площею 61,5 кв.м., житловою площею 36,5 кв.м. шляхом визнання за позивачем права власності на предмет іпотеки.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 06.06.2007 року між ПАТ Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №0709/29/07-С (далі Договір), Банк відкриває Позичальнику кредитну лінію на споживчі цілі у розмірі 73700,00 дол. США. Процентна ставка за кредитною лінією 13,4% річних.

З метою забезпечення виконання грошових зобовязань за вказаним Договором між між ПАТ Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки №0709/29/11/07-С від 06.06.2007 року (далі договір іпотеки), згідно умов даного договору іпотеки, відповідач передала в іпотеку наступне майно: квартиру № 106, що знаходиться в будинку № 1 по вулиці Чичибабіна у місті Харкові, яка складається з двох кімнат, загальною площею 61,5 кв.м, житловою площею 36,5 кв.м., що належить Іпотекодавцеві на підставі права власності згідно договору купівлі-продажу квартири посвідченого 22.04.2005 року, приватним нотаріусом Харківського міського округу ОСОБА_2, за реєстровим №1557, право власності зареєстроване 25.04.2005 року Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», номер запису П-1-43906 в книзі 1, реєстраційний №10414419.

26.06.2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, ПАТ «Кредитпромбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитним та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Кредитпромбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Кредитпромбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги (замість ПАТ «Кредитпромбанк» від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Отже, відповідно до вищевказаного Договіру купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, АТ «Дельта Банк» набув права вимоги по кредитному договору №0709/29/07-С від 06.06.2007 року.

Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся, в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобовязань згідно умов кредитного договору. Однак, зобов»язання не виконані, у звязку з чим, за Відповідачем наявна заборгованість у сумі - 2358722,50 грн. з яких: тіло кредиту - 1329854,36 грн.; відсотки 579369,69 грн., пеня 404246,93 грн., сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу 33186,89 грн., сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по процентам 12064,63 грн.

В рахунок виконання основного зобов'язання Позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття (передачі) предмету іпотеки у власність згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі у порядку, передбаченому ст.ст. 36, 37 ЗУ «Про іпотеку».

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, надав пояснення аналогічні викладеним у позові.

Представник відповідача у судове засідання з'явився, позов не визнав, а також надав до суду письмові заперечення.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

06.06.2007 року між ПАТ Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №0709/29/07-С (далі Договір), Банк відкриває Позичальнику кредитну лінію на споживчі цілі у розмірі 73700,00 дол. США. Процентна ставка за кредитною лінією 13,4% річних.

З метою забезпечення виконання грошових зобовязань за вказаним Договором між між ПАТ Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки №0709/29/11/07-С від 06.06.2007 року, згідно умов даного договору іпотеки, відповідач передала в іпотеку наступне майно: квартиру № 106, що знаходиться в будинку № 1 по вулиці Чичибабіна у місті Харкові, яка складається з двох кімнат, загальною площею 61,5 кв.м, житловою площею 36,5 кв.м., що належить Іпотекодавцеві на підставі права власності згідно договору купівлі-продажу квартири посвідченого 22.04.2005 року, приватним нотаріусом Харківського міського округу ОСОБА_2, за реєстровим №1557, право власності зареєстроване 25.04.2005 року Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», номер запису П-1-43906 в книзі 1, реєстраційний №10414419.

Банк свої зобов»язання за Кредитним договором повністю виконав, надавши Відповідачеві кредит, в розмірі та строки передбачені кредитним договором.

26.06.2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, ПАТ «Кредитпромбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитним та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Кредитпромбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Кредитпромбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги (замість ПАТ «Кредитпромбанк» від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Відповідно до вищевказаного Договіру купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, АТ «Дельта Банк» набув права вимоги по кредитному договору №0709/29/07-С від 06.06.2007 року.

Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся, в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобовязань згідно умов кредитного договору. Однак, зобовязання не виконані, у звязку з чим, за Відповідачем наявна заборгованість у сумі - 2358722,50 грн. з яких: тіло кредиту - 1329854,36 грн.; відсотки 579369,69 грн., пеня 404246,93 грн., сума за ставкою 3% від простр. заборг. по тілу 33186,89 грн., сума за ставкою 3% від простр. заборг. по процентам 12064,63 грн.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Слід зауважити, що термін дії кредитного договору №0709/29/07-С від 06.06.2007 р. скінчився 31.01.2012 року. Тобто, строк у який ПАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого став ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 мали можливість здійснювати свої права згідно кредитного договору №0709/29/07-С від 06.06.2007 р. скінчився 31.01.2012 року.

Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Таким чином, законодавством чітко встановлено строки позовної давності для зобовязань із встановленим строком виконання.

Отже, у звязку з тим, що строк виконання зобовязання ОСОБА_1 за кредитним договором №0709/29/07-С від 06.06.2007 р. закінчився 31.01.2012 року, то перебіг позовної давності для подання позову щодо стягнення заборгованості за даним кредитним договором розпочинається з 31.01.2012 року і закінчується 31.01.2015 року.

Однак ПАТ «Дельта Банк» звернувся до Дзержинського районного суду з позовом до ОСОБА_1 лише 08.04.2015 року, тобто із пропущенням строку позовної давності.

Згідно ч. 3, ч. 4 ст. 267 ЦК позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, ПАТ «Дельта Банк» було пропущено строк позовної давності для звернення до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №0709/29/07-С від 06.06.2007 р.

Слід також звернути увагу на те, що погашення заборгованості за кредитним договором №0709/29/07-С від 06.06.2007 р. здійснюється в наступному порядку: щомісяця до 10-го числа кожного календарного місяця включно, зменшувати ліміт кредитної лінії, шляхом внесення готівкою чи перерахуванням грошових коштів на рахунок, вказаний в п. 1.2 договору у валюті отриманого кредиту зі свого поточного/карткового рахунку у розмірі 1531, 25 дол. США.

Згідно п.1.1. додаткової угоди № 2 до кредитного договору №0709/29/07-С від 16.01.2012 р. термін повернення кредитних коштів було змінено та встановлено до 31.01.2012 р.

Оскільки в кредитному договорі передбачено, що його виконання здійснюється частинами відповідно до графіка погашення кредиту, то початок перебігу позовної давності для стягнення кредиту й процентів за користування кредитом є день, коли боржник повинен був сплатити черговий платіж, однак не сплатив його, а тому загальна позовна давність застосовується до кожного щомісячного простроченого платежу, який був визначений у договорі графіком платежів.

Аналогічні висновки містяться в постановах Вищого господарського суду України від 12 грудня 2012 року та від 7 березня 2013 року, а також постанові Верховного суду України від 19.03.2014 по справі №6-20цс14.

Таким чином, строк позовної давності щодо стягнення заборгованості за кредитним договором №0709/29/07-С від 06.06.2007 р., сплив 10 січня 2015 року через три роки з моменту несплати останнього щомісячного платежу ОСОБА_1 за кредитним договором №0709/29/07-С від 06.06.2007 р.

ПАТ «Дельта Банк» разом з позовом до Дзержинського районного суду міста Харкова було подано розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №0709/29/07-С від 06.06.2007 р.

Згідно даного розрахунку сума заборгованості ОСОБА_1 з пені за кредитним договором №0709/29/07-С від 06.06.2007 р. складає 404246,93 грн., а початок її нарахування розпочинається з 04.07.2014 року.

Згідно ч. 2 ст. 258 Цивільного Кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Тобто, у звязку з тим, що термін дії кредитного договору №0709/29/07-С від 06.06.2007 р. скінчився 31.01.2012 р. року, позовні вимоги щодо заборгованості з пені, банк мав висувати у рамках терміну передбаченому ст. 258 ЦК України, а саме протягом одного року після спливу терміну кредитного договору, а саме з 31.01.2012 року по 31.01.2013 року.

Отже, належного розрахунку пені, який відповідає умовам чинного законодавства, а також містить дані за який період її нараховано, а також від якої саме суми заборгованості вона розраховується, до суду не надано.

У звязку з вищенаведеним, розрахунок заборгованості по сплаті пені не відповідає законодавству України. Таким чином, розмір заборгованості по сплаті пені за прострочення кредитного договору в розмірі 404246,93 грн. є неправильним та таким, що суперечить як умовам кредитного договору так і діючому законодавству України.

На підставі наведеного сума заборгованості по даному кредитному договору є неправомірною, та не доведеною.

Як це було зазначено раніше в п.1.1 Договору передбачено, що банк відкриває Позичальнику відновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі у розмірі 73500, 00 дол. США.

Пунктом 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" судам роз'яснено, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі.

Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), зазначене вище правило застосовується й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).

Зазначене роз'яснення стосується і позасудового порядку вирішення спорів, і в разі звернення з відповідним позовом до суду.

Отже, у звязку з тим, що кредитні кошти було видано на споживчі цілі, а кінцевий строк повернення даних коштів є 31.01.2012 року, а дану позовну заяву подано до суду лише 04.08.2015 року (минуло більше 3-х років), то ПАТ «Дельта Банк» не має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк якого минув.

Ст. 1 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов»язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов»язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим законом.

Згідно положенням ст. 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або у частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов»язання. Якщо вимога за основним зобов'язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов'язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов'язання, якщо інше не встановлено щодо відшкодування, в тому числі, витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до вимог ст. ст.3,4 ЦПК Українитаст. 20 ЦК України позивач обрав способом судового захисту свого права - звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання права власності на квартиру , яка передана в іпотеку.

Частиною першою статті 33 та статті 39 Закону України "Про іпотеку" передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із ст.36 цього Закону сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч.1 ст.37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи зі змісту зазначених норм закону виходить, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки можливе тільки у випадку, якщо між сторонами є окремий договір про задоволення вимог кредитора у такий спосіб або в іпотечному договорі міститься застереження про передачу іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Відповідно п. 4.2. договору іпотеки Іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на майно у випадку порушення Іпотекодавцем умов кредитного договору, або умов цього договору.

Згідно п. 4.3. договору іпотеки звернення стягнення на майно здійснюється іпотеко держателем шляхом позасудового врегулювання, згідно з яким Іпотекодержатель набуває право від свого імені продати майно у порядку, визначеному Законом України «Про іпотеку». Ціна договору за згодою сторін складає 530 250 грн.

Відповідно до п. 4.4. договору іпотеки у випадку коли виконання пункту 4.3. цього договору унеможливлюється діями або бездіяльністю іпотекодавця, іпотекодавець має право здійснити звернення стягнення на майно іншим способом передбаченим чинним законодавством України, в т.ч. звернутись у будь який час за захистом своїх порушених прав до суду.

В свою чергу між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк» не було укладено жодного договору про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі права власності на предмет іпотеки, і в самому іпотечному договорі не має такого застереження.

Таким чином у ПАТ «Дельта Банк» не має правових підстав для отримання права власності на предмет іпотеки, а саме квартири розташованої за адресою АДРЕСА_1.

До такого ж правового висновку дійшов Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 39 постанови від 30 березня 2012 року № 5 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що з урахуванням положень ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цих норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі ч. 2 ст. 16 ЦК України має право вимагати застосування його судом.

За рішенням суду звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається за правилами ст.39 Закону України «Про іпотеку», згідно з якою у разі задоволеннясудом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі складові, що підлягають сплаті іпотеко держателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотеко держателя; заходи щодо забезпечення збереженняпредмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають застосуванню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

За змістом ч. 1 ст. 15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання.

Таким чином, аналізуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що позивачем невірно обрано спосіб захисту свого порушеного права, оскільки ані іпотечним договором, ані іншим правочином не передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки, саме шляхом визнання права власності на предмет іпотеки, до того ж, представником позивача в позовній заяві не вказано загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вирішує питання про стягнення судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 79, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства « Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області протягом 10 днів з дня його проголошення через Дзержинський районний суд м. Харкова.

Головуючий суддя: Штих Т.В.