Номер провадження: 22-ц/785/2952/16
Головуючий у першій інстанції Мирончук Н. В.
Доповідач Суворов В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2016 року м. Одеса

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області

в складі:

головуючого - Суворова В.О.

суддів -Черевко П.М.

-Артеменко І.А.

при секретарі -Фабіжевській Т.С.

за участю: ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Одеської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 26 листопада 2015 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ТІДІСІ Україна» до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 40 339 грн. 80 коп., завданої в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИЛА:

15 січня 2015 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, який уточнив 29 липня 2015 р. (а.с.84). Обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що 23 жовтня 2014 року ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки «ВАЗ 21053» , державний номер НОМЕР_1, власником якого був є ОСОБА_5, на відповідній правовій підставі (довіреність на керування транспортним засобом від 22 лютого 2012 р. ) порушивши вимоги п. 13.1. Правил дорожнього руху України, допустив зіткнення із автомобілем марки «Форд», державний номер НОМЕР_2, який належить позивачеві, який отримав технічні ушкодження.

Постановою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2014 року, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, та накладено штраф у розмірі 374 гривні.

Згідно з рахунком на оплату - від 28.11.2014р., виданого ТОВ «Віннер-Одеса», що є офіційним дилером автомобілів марки «Форд», вартість запасних частин та послуг з ремонту автомобіля становить 40 339,80 гривень, які позивач просить стягнути з відповідача як з особи, з вини якої була заподіяна така шкода, а також судові витрати у сумі 403,40 грн.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 25 серпня 2015 року позовна заява ТОВ «ТІДІСІ Україна» до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди - задоволена(а.с.109).

24 вересня 2015 року ОСОБА_3 подав заяву про перегляд заочного рішення (а.с.118). Ухвалою суду першої інстанції від 03 листопада 2015 р. заява ОСОБА_3 задоволена. Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 25 серпня 2015 р. скасовано, справа призначена до розгляду.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2015 року позовну заяву ТОВ «ТІДІСІ Україна» до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «ТІДІСІ Україна» грошові кошти у сумі 40 339,80 гривень та витрати по сплаті судового збору у розмірі 403,40 грн.

10 лютого 2016 року ОСОБА_3 подав заяву про перегляд заочного рішення (а.с.165).Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 19 лютого 2016 року в задоволенні заяви ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення -відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права , та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність рішення суду в межах вимог скаржника і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної, або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» визначено, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Судовою колегією встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САТ 487783 автомобіль «Форд», державний номер НОМЕР_2, належить позивачеві. Наказом №153 від 30 жовтня 2013 року автомобіль було закріплено за менеджером ТОВ «ТІДІСІ Україна» ОСОБА_6.(а.с.4-5).

Автомобіль «ВАЗ 21053», державний номер НОМЕР_1, належав ОСОБА_5, який помер. При житті ОСОБА_5 22 лютого 2012 р. надав довіреність на керування транспортним засобом від 22 лютого 2012 р. відповідачу, який керував автомобілем на відповідній правовій підставі.

23 жовтня 2014 року, близько 18 год. 40 хв. у м. Одесі по Ленінградському шосе, трапилась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої відбулося зіткнення між автомобілем «ВАЗ 21053», державний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_3, та автомобілем «Форд», державний номер НОМЕР_2, що належить позивачеві.

З вказаного приводу робітниками ДПС четвертого взводу ІДИ м. Одеси було складено протокол про адміністративне правопорушення, та схему місця ДТП, відповідно до яких ОСОБА_3 керуючи автомобілем ВАЗ 21053 рухаючись у м. Одесі по Ленінградському шосе, не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожні обставини, не дотримався безпечної дистанції , в наслідок чого скоїв зіткнення з попереду зупинившимся автомобілем Форд Фокус ,державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_6, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

В протоколі зазначено, що ОСОБА_3 керуючи автомобілем порушив вимоги п.13.1 ПДР(а.с.11-12). Також в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що відповідальність відповідача застрахована відповідно полісу № АН425046. У зв'язку з вказаним судова колегія вважає, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про те, що цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована. Але вирішуючи питання про коло відповідачів по справі судова колегія звертає увагу на наступні фактичні обставини справи.

У ході розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_3 не повідомив страховика про дорожньо-транспорту пригоду. Відповідно до п. 33.1.4 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Як було встановлено ОСОБА_3 з письмовою заявою про настання страхового випадку до страховика не звертався.

Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 16 постанови від 01 березня 2013 року N 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" у разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБ України), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, встановленого МТСБ України зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди.

Крім того, судова колегія звертає увагу на правову позицію, викладену в Постанові Верховного суду України від 20 січня 2016 р., відповідно до якої потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, він обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди , про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи , яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст. 1194 ЦК України.

Таким чином, суд першої інстанції розглядаючи справу вірно визначився з тим, що відповідачем по справі повинен бути саме ОСОБА_3

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2014р. встановлено, що ОСОБА_3 порушив вимоги п. 13.1 ПДР , в наслідок чого був пошкоджений автомобіль позивача, вину в скоєнні правопорушення визнав. Суд визнав відповідача винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, та наклав на нього штраф у сумі 374 грн. (а.с.8).Вказана постанова є чинною.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач допустив винні дії, які виражаються у порушенні п.13.1 ПДР, в наслідок яких відбулася дорожньо-транспортна пригода, у зв'язку з чим автомобіль позивача отримав пошкодження, що є причиною завдання відповідачем позивачу матеріальної шкоди. Таким чином, відповідач повинен нести обов'язок щодо відшкодування матеріальної шкоди, яку він завдав позивачу своїми винними діями.

Обґрунтовуючи свої вимоги щодо розміру матеріальної шкоди позивач зазначив, що відновлений ремонт проводив офіційний дилер Форд в Україні - ТОВ «Віннер-Одеса», так як згідно додатку №1 до договору поставки №АдА-00003/296 від 23.10.2013р., укладеного між ТОВ «ТіДіСі Україна» та ТОВ «ВіДі Край Моторз», автомобіль перебував на гарантії та мав в обов'язковому порядку ремонтуватися саме у офіційного Дилера (п.8.3., 8.11.,8.16., 8.16.7. додатку №1-договір з додатком додається).

Позивач звернувся до належної особи, що має право складати акти дефектовки та ремонтувати автомобіль, щодо зазначення пошкоджень. Згідно з Актами виконаних робіт №ЗН-43365 від 05.01.2015р. та №ЗН-42887 від 09.01.2015р., складеними ТОВ «Віннер-Одеса», сума збитків, заподіяних позивачеві винними діями відповідача складає 26 805,00 грн. (а.с. 41-44).

Вирішуючи питання про відповідність ремонтних робіт тим пошкодженням , які зазнав автомобіль позивача, судова колегія звертає увагу на наступні фактичні обставини справи. Відповідно до довідки ДПС ДАІ від 23 жовтня 2014 року зазначено, що автомобіль позивача отримав механічні пошкодження заднього бамперу та кришки багажника (а.с.7). Відповідно до рахунку на оплату ТОВ «Віннер-Одеса» № від 28 листопада 2014 р. з метою відновлення пошкодженого автомобіля були використані матеріали та проведені наступні роботи: заміна скла кришки багажника, заміна задніх бамперів, заглушка бамперу, підсилювач бамперу, кронштейн кріплення бамперу, відбивач, замок двері багажника, скоба замка задньої двері, задній ліхтар, заклепки , кришка багажника та молдинг кришки багажника, фарбування та поліровка кришки багажника. З метою відновлення ремонту відповідно до рахунку проводилися розбирання та збирання частини автомобіля, зняття та установка бамперу, зняття та встановлення кришки багажника, дефекація пошкоджень, діагностика ходової частини автомобіля , перевірка та регулювання розхилу сходження. Вивчивши рахунок на оплату з переліком виконаних робіт та запасних частин, які були використані для відновлення ремонту, судова колегія приходить до висновку, що вони відповідають тим пошкодженням, які були зазначені у довідці ДАІ. Також судова колегія звертає увагу, що ремонтна організація є платником податку, тому обґрунтовано на ремонтні послуги було нараховано 20 процентів податку на додану вартість. Загальна вартість запасних частин та робіт, що ще є не оплаченою, згідно рахунку на оплату № від 28.11.2014 року, виданого ТОВ «Віннер-Одеса», складає 13 534,80 грн. Загалом сума збитків, що підлягають відшкодуванню відповідачем позивачеві, складає 40 339,80 гривень (26 805,00 грн.+ 13 534,80 грн. = 40 339,80 грн.) . У зв'язку з викладеним судова колегія приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги про те, що ремонтні роботи по об'єму та вартості не відповідають фактичним пошкодженням, які були завдані автомобілю позивача відповідачем, не заслуговують на увагу, оскільки ремонтні роботи проводилися саме тих пошкоджень, які відображені в протоколі та довідці ДАІ. Апелянт в скарзі вказує на невідповідність вартості відновленого ремонту автомобіля позивача, з цього приводу судова колегія звертає увагу на наступне. Позивач на обґрунтування своїх вимог надав рахунок , в якому зазначено перелік матеріалів, робіт та його вартість. Відповідач в свою чергу у відповідності до ст. 11,60 ЦПК України не надав жодного доказу, який б спростовував обґрунтування позову щодо вартості відновленого ремонту.

Судова колегія бере до уваги, що в розумінні ст. 58 ЦПК України позивач надав Акти виконаних робіт № ЗН-43365 від 05 січня 2015р. та №ЗН-42887 від 09 січня 2015р., як належний доказ щодо розміру збитків, які підлягають відшкодуванню на його користь.

Довід апеляційної скарги про те, що позивач не надав доказів того, що він сплатив вартість ремонту, не заслуговує на увагу з наступних підстав. Позивач вже частково сплатив вартість ремонту, про що надав відповідні докази. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала, у зв'язку зі знищенням, або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 р. №4 «Про деякі питання застосування законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди , завданої джерелом підвищеної небезпеки» суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166,1187 ЦК України , шкода , завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Таким чином, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, який задовольнив позов у повному обсязі.

Після обговорення питання у відповідності до ст. 10 ч.4 ЦПК України у ході розгляду справи відповідач не ставив питання про повернення будь-яких пошкоджених автозапчастин автомобіля позивача, які були замінені.

Враховуючи все вищевикладене, колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити .

Заочне рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 26 листопада 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області В.О. Суворов

І.А. Артеменко

П.М.Черевко