АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

24 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Рейнарт І.М., Качана В.Я.

при секретарі Матвійчуку І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 03 квітня 2013 року,

встановила:

06.11.2012 року Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк») звернулося до суду з вказаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № 15.3/СЖ-182.06.2 від 24 листопада 2006 року в розмірі 4 358 661,70 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 3219 грн.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 24 листопада 2006 року між Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 15.3/СЖ-182.06.2, за умовами якого Банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі у розмірі 150 000 доларів США терміном по 24.11.2009 року включно. Відповідно до п. 1.3 кредитного договору, з урахуванням договору про внесення змін до кредитного договору від 06.10.2008 р. процентна ставка за кредитом дорівнює 17% річних. Відповідач зобов'язалась забезпечити повне повернення одержаної суми кредиту не пізніше 24 листопада 2009 року та сплачувати проценти на умовах, встановлених договором. У зв'язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань, станом на 24 жовтня 2012 року заборгованість складає 545 309,86 доларів США, в тому числі: заборгованість за кредитом - 242 570,95 доларів США; за процентами по кредиту - 17 116,16 доларів США; пеня за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості - 262 459,19 доларів США; 3% річних від суми простроченої кредитної заборгованості - 23 163,56 доларів США. В еквіваленті до національної валюти України загальна сума заборгованості відповідача перед банком становить 4 358 661,70 грн.

06.03.2013 р. ПАТ «Родовід Банк» звернулось до суду з заявою про уточнення позовних вимог, в якій просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 15.3/СЖ-182.06.2 від 24 листопада 2006 року, що виникла станом на 04 березня 2013 року в розмірі 259 687,11 доларів США.

Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 03 квітня 2013 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором № 15.3/СЖ-182.06.2 від 24 листопада 2006 року в розмірі 4 358 661,70 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 11 грудня 2015 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 03 квітня 2013 року в частині задоволення вимог позивача про стягнення пені за кредитним договором у розмірі 2 097 836, 31 грн., трьох процентів річних від суми прострочених процентів по кредиту у розмірі 14 828, 95 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Свої доводи мотивує тим, що ОСОБА_1 не була повідомлена про розгляд справи у зв'язку з тимчасовим проживанням за межами м. Києва. Таким чином судом першої інстанції не було забезпечено дотримання принципу змагальності.

Застосування положень ч.2 ст.625 ЦК України про нарахування трьох процентів річних на суму основного боргу є таким, що суперечить вимогам закону, оскільки таке нарахування повинно здійснюватися на суму основного грошового зобов'язання, а не на проценти, що нараховуються кредитором в якості плати за користування коштами.

Крім цього, судом не було досліджено, чи мало місце пропущення строку позовної давності. З метою реалізації права на застосування наслідків спливу позовної давності в поданій заяві про перегляд заочного рішення представником відповідача було вказано на закінчення строку позовної давності та подано відповідну заяву про застосовування наслідків такого пропуску. Не встановивши факту закінчення спеціального строку позовної давності в частині вимог про стягнення пені, судом першої інстанції порушено вимоги ст.214 ЦПК України та ст.267 ЦК України.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представники позивача -ОСОБА_3, ОСОБА_4 просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 24 листопада 2006 року між Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 15.3/СЖ-182.06.2, за умовами якого Банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі у розмірі 150 000 доларів США терміном по 24.11.2009 року включно.

12 березня 2007 року між сторонами укладено договір про внесення змін до вказаного кредитного договору, відповідно до якого розмір відновлювальної кредитної лінії збільшено до 195000 доларів США, 06 липня 2007 року розмір відновлювальної кредитної лінії збільшено до 250000 доларів США.

06 жовтня 2008 року між сторонами укладено договір про внесення змін до вказаного кредитного договору, відповідно до якого процентна ставка за кредитним договором встановлена в розмірі 17 % річних.

За умовами кредитного договору відповідач зобов'язалась забезпечити повне повернення одержаної суми кредиту не пізніше 24 листопада 2009 року та сплачувати проценти на умовах, встановлених договором.

Згідно з п. 4.5 за порушення строків (термінів) повернення кредитів відповідач зобов'язується сплачувати позивачу пеню за кожний день прострочки у розмірі подвійної процентної ставки, яка вказана в п. 1.3. кредитного договору, від суми простроченого платежу.

Ухвалюючи заочне рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з розміру позовних вимог, без урахування заяви від 06.03.2013 р.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Рішення суду в частині стягнення суми заборгованості за кредитом в розмірі 1 938 869,60 грн., по процентам за кредитом в сумі 136 809,47 грн., а також суми 3% річних від суми простроченого кредиту -170 317,37 грн. сторони не оскаржують, а тому воно не є предметом апеляційного розгляду.

Ухвалюючи рішення про стягнення пені за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту в сумі 1 930 263,57 грн. та суми пені за несвоєчасне погашення процентів по кредиту в сумі 167 572,73 грн., а також суми 3% річних від суми прострочених процентів по кредиту в розмірі 14 828,95 грн., суд першої інстанції виходив з того, що позичальник належним чином не виконувала умови кредитного договору, а тому позивач має право на повернення суми кредиту, процентів, пені та 3% річних від простроченої суми заборгованості.

Такий висновок суду є правильним.

Відповідно до ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до наданого суду розрахунку, станом на 24 жовтня 2012 року заборгованість відповідача складала 4 358 661,70 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом - 1 938 869,60 грн.; за процентами по кредиту - 136 809,47 грн.; пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 1 930 263,57 грн.; пеня за несвоєчасне погашення процентів по кредиту - 167 572,73 грн., 3% річних від суми простроченого кредиту -170 317,37 грн.; 3% річних від суми прострочених процентів по кредиту - 14 828,95 грн.

Розмір зазначеної заборгованості за кредитним договором підтверджується поданим банком розрахунком, з яким сторони погодились.

За змістом частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Встановлено, що відповідач до винесення рішення у справі судом першої інстанції заяви до суду про застосування позовної давності не подавала.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції. Той факт, що сторона не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції у випадках, передбачених законом може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, а не для вирішення апеляційним судом її заяви про застосування позовної давності.

Оскільки стаття 267 ЦК України є нормою матеріального права суд апеляційної інстанції не вправі розглядати заяву про застосування строків позовної давності.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30.09.2015 р. ( справа №6-780 цс15).

З огляду на викладене, вирішуючи питання щодо стягнення пені без врахування позовної давності, колегія суддів виходить з того, що така заява до суду першої інстанції не подавалась, а тому не може бути предметом розгляду судом апеляційної інстанції.

Разом з тим, частиною третьою статті 551 ЦК України, зокрема передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Враховуючи, що нарахована позивачем пеня за несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором значно перевищує суму заборгованості, що виникла внаслідок невиконання кредитних зобов'язань, доказів на підтвердження завдання кредитору збитків внаслідок порушення боржником свого зобов'язання суду не надано, а також враховуючи ступінь виконання своїх зобов'язань боржником, колегія суддів дійшла висновку про можливість зменшення розміру пені до суми 622 703 грн. 72 коп., що становить 30% від загального розміру невиконаного зобов'язання.

У зв'язку з цим, рішення суду у вказаній частині підлягає зміні з відповідним зменшенням загальної суми пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості з 2 097 836,31 грн. до суми 622 703 грн. 72 коп., а загальний розмір заборгованості з суми 4 358 661 грн. 70 коп. до суми 2 883 529 грн.11 коп.

Судом першої інстанції обґрунтованого застосовано до правовідносин сторін положення ст. 625 ЦК України в частині стягнення 3% річних від суми невиконаного грошового зобов'язання, до складу якого входить також обов'язок по сплаті процентів за користування кредитними коштами.

Доводи апеляційної скарги у вказаній частині є необґрунтованими та підлягають відхиленню.

Керуючись ст. 303, 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

Вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 03 квітня 2013 року в частині стягнення пені у розмірі 2 097 836,31 грн. змінити.

Зменшити загальну суму пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості з 2 097 836,31 грн. до суми 622 703 грн. 72 коп. ( шістсот двадцять дві тисячі сімсот три гривні сімдесят дві копійки), а загальний розмір заборгованості з суми 4 358 661 грн. 70 коп. до суми 2 883 529 грн.11 коп. (два мільйони вісімсот вісімдесят три гривні п'ятсот двадцять дев'ять гривень одинадцять копійок).

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Справа №22 -ц/796/3231/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Васильченко О.В.

Доповідач в суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.