АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3195/16 Справа № 203/2181/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Казак С. Ю. Доповідач - Тамакулова В.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2016 року м. Дніпропетровськ

28 березня 2016 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді: Тамакулової В.О.

суддів: Болтунової Л.М., Козлова С.П.

при секретарі: Гулієву М.І.о.,

яка розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську апеляційну скаргу

представника позивача ОСОБА_2-ОСОБА_3 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

Позов обґрунтував тим , що з серпня 2012 року працював у відповідача на посаді водія. 26 січня 2015 року з невідомих причин його не було допущено до виконання обов'язків за трудовим договором. Протягом тривалого часу він намагався отримати від відповідача пояснення щодо підстав звільнення, трудову книжку та грошовий розрахунок. Лише після втручання органів внутрішніх справ його викликали до Жовтневого центру зайнятості, де 17 березня 2015 року було розірвано трудовий договір, того ж дня він отримав трудову книжку, в якій зазначено, що його звільнено 23 січня 2015 року в зв'язку із втратою довіри , на підставі п.2 ст.41 КЗпП України.

Посилаючись на те, що займана ним посада водія автотранспортного засобу не передбачала безпосереднє обслуговування грошових, товарних або культурних цінностей, договору про повну матеріальну відповідальність або посадової інструкції він не підписував, позивач просив визнати звільнення незаконним, стягнути з відповідачки на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 5525 грн. 82 коп., завдану порушенням його трудових прав моральну шкоду в сумі 10000 грн. та судові витрати по справі.

При розгляді справи позивач збільшив вимоги та просив визнати його звільнення незаконним, поновити на посаді, стягнути з відповідачки на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 23740 грн. 56 коп., завдану внаслідок порушення його трудових прав моральну шкоду в сумі 10000 грн. та судові витрати.

Відповідач позов не визнавав, посилаючись на законність звільнення.

Рішенням суду І інстанції в задоволенні позову відмовлено.

В скарзі апелянт посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення й постановити нове, яким задовольнити заявлені вимоги.

Колегія суддів перевірила законність, обґрунтованість рішення суду, в межах заяв-лених вимог та апеляційної скарги і дійшла до висновку, що скарга підлягає відхиленню, з наступних підстав.

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що 14 серпня 2012 року позивач був прийнятий на роботу до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на посаду водія автотранспортного засобу за трудовим договором № 5 від 14 серпня 2012 року (а.с.9).

23 січня 2015 року трудовий договір розірвано на підставі п.2 ст.41 КЗпП України, в зв'язку із втратою довіри (а.с.8).

Статтею 41 КЗпП України визначені додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов.

За п.2 ст.41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Винні дії можуть бути вчиненні як умисно так і з необережності. Звільнення може мати місце якщо винні дії працівника давали підстави для втрати довіри до нього.

Через втрату довіри можуть бути звільнені як працівники, які уклали договори про повну матеріальну відповідальність і обслуговують безпосередньо матеріальні цінності, так і працівники, які не укладали зазначених договорів, а згідно з функціональними обов'язками виконують таку роботу.

Такими діями, зокрема, можуть бути використання довіреного майна працівником в особистих цілях, отримання плати за послуги без оформлення відповідних документів, порушення правил з проведення операцій з матеріальними цінностями, тощо. Вина працівника визначається тим, що працівник передбачав чи повинен був передбачити негативні наслідки своїх дій.

Втрата довір'я може бути наслідком вчинення й такого проступку, що дає підстави зробити висновок, що подальше залишення такого працівника на роботі з обслуговуванням грошових і матеріальних цінностей може призвести до втрати цих цінностей.

Така позиція викладена в п. 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів».

В Постанові зазначено, що при розгляді справ про поновлення на роботі осіб, звільнених за пп.2, 3 ст.41 КЗпП, судам слід враховувати, що розірвання трудового договору з цих підстав не є заходом дисциплінарного стягнення і тому вимоги ст.ст.148,149 КЗпП про строк і порядок застосування дисциплінарних стягнень на ці випадки не поширюються.

Звільнення з підстав втрати довір'я суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довір'я до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов'язані з їх роботою.

Судом встановлено, що позивач працював у фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на посаді водія автотранспортного засобу та згідно домовленостей між сторонами укладеного 15 серпня 2015 року договору на надання транспортно- експедеційних послуг № 15081 здійснював перевезення вантажів на підставі укладених відповідачем договорів про надання транспортно-експедиторських послуг ( а.с.63).

26 серпня 2014 року на виконання умов договору від 15 серпня 2014 року про надання транспортно-експедиторських послуг, укладеного між відповідачем та ТОВ «АГРОМАШТРЕЙД» (а.с.63), позивач прибув до складу, орендованому вказаним товариством на підставі договору № 0108 від 01 серпня 2014 року з фізичною собою-підприємцем ОСОБА_5 (а.с.67). Згідно накладної № БТ-38367 від 26 серпня 14 року до транспортного засобу ОСОБА_2 мало бути завантажено 10 шт. кормоподрібнювачів (а.с.66).

Листом від 23 січня 2015 року ТОВ «АГРОМАШТРЕЙД» повідомило відповідача про те, що за наслідками інвентаризації від 18 грудня 2014 року на орендованому товариством складі, встановлено факт недостачі товарно-матеріальних цінностей - кормоподрібнювачів ДТЗ. За наслідками проведеного товариством внутрішнього службового розслідування встановлено, що викрадення здійснювали комірники даного підприємства, які без оформлення видаткових документів у передбаченому порядку, шляхом доступу до товарно-матеріальних цінностей у змові з ОСОБА_2 за використанням вантажного автомобіля, який належить відповідачу, організували викрадання кормоподрібнювачів ДТЗ КР-01 та КР-02 і в подальшому продавали їх за половину вартості. На підставі цього, оскільки відповідачем надавались послуги з перевезення згідно договору № 15081 від 15 серпня 2014 року та її автомобіль під керуванням ОСОБА_2 мав право заїзду на територію складу для завантаження та перевезення товару, товариство «АГРОМАШТРЕЙД» вказаним листом висловило недовіру до ОСОБА_2 та повідомило про його не допуск на територію складу (а.с.79).

Так як робота позивача, як водія автотранспортного засобу за трудовим договором з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 та характером виконуваної роботи, була безпосередньо пов'язана з обслуговуванням товарно-матеріальних цінностей, що полягала в їх прийнятті та транспортуванні за відповідними товаро-супровідними документами, а також отримані відповідачем від ТОВ «АГРОМАШТРЕЙД» повідомлення та матеріали службового розслідування, з письмовими пояснення ОСОБА_2 та комірника цього товариства щодо обставин розкрадання, зверненням ТОВ «АГРОМАШТРЕЙД» до правоохоронних органів стосовно притягнення винних за розкрадання осіб до кримінальної відповідальності (а.с.68-70,71-75,138), суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що звільнення позивача на підставі п.2 ст.41 КЗпП України було проведено за наявності відповідних підстав для такого звільнення та є законним.

Суд обгрунтовано не прийняв до уваги посилання позивача на відсутність між ним та відповідачем договору про матеріальну відповідальність та посадової інструкції, бо наявність останніх не є обов'язковою умовою при звільненні з підстав, передбачених п.2 ст.41 КЗпП України.

Судом не встановлено порушень трудового законодавства при звільненні позивача, тому не підлягають задоволенню і вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, які є похідними від вимог щодо законності звільнення та поновлення на роботі.

При розгляді спору, суд І інстанції в повному обсязі з'ясував права та обов'язки сто рін, перевірив доводи, обставини справи, надав їм належну оцінку і постановив рішення, яке відповідає вимогам Закону

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2- ОСОБА_3- відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий: Тамакулова В.О

С у д д і: Болтунова Л.М.

Козлов С.П.