Провадження № 22-ц/780/1465/16 Доповідач у 2 інстанції Гуль В. В.
Категорія 19 15.03.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

15 березня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді: Гуля В.В.,

суддів: Білоконь О.В., Касьяненко Л.І.,

при секретарі: Яруну Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4 про застосування наслідків нікчемного правочину, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом, посилаючись на те, що 13.11.2014 року між сторонами був укладений попередній договір купівлі-продажу, відповідно до якого вони домовилися в строк до 20 листопада 2014 року укласти основний договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 за 591548 грн., що еквівалентно 72140 доларів США.

За попереднім договором позивачем передано відповідачу 418975,60 грн., що еквівалентно 51073 доларів США, проте основний договір купівлі-продажу нерухомого майна у встановлений строк укладений не був.

Попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, як того вимагають положення ст.ст. 635 ч. 1, 657 ЦК України не нотаріально посвідчений, тому є нікчемним.

Позивач просив застосувати наслідки нікчемності правочину і стягнути з відповідача на свою користь 1137936,32 грн., що еківалентно 51073 доларів США, що передані ним за попереднім договором купівлі-продажу нерухомого майна та безпідставно утримуються у відповідача.

А також позивач просив відповідно до ст. 625 ЦК України стягнути з відповідача 66199,18 грн. - три відсотки річних за прострочення грошового зобов'язання. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 грудня 2015 року позов задоволено частково.

Стянуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 кошти у розмірі 418975,60 грн. та судові витрати у розмірі 4189, 76 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову повністю.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 13.11.2014 року між сторонами був укладений попередній договір купівлі-продажу, відповідно до якого сторони домовилися в строк до 20 листопада 2014 року укласти основний договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 за 591548 грн., що еквівалентно 72140 доларів США.

Відповідно до пункту 4 цього договору ОСОБА_2 передав ОСОБА_3 401086,60 грн., що еквівалентно 48913 доларів США.

Відповідно до пункту 1 додаткового угоди від 13.11.2014 року до попереднього договору сторони визначили, що всі розрахунки за квартиру проводяться, враховуючи курс долара США на момент передачі грошей. Всі поточні розрахунки оформляються актами прийому-передачі грошових коштів.

Відповідно до актів прийому-передачі ОСОБА_2 передав ОСОБА_3 20.12.2013 року - 7443 грн., що еквівалентно 900 доларів США.; 30.12.2013 року - 2454 грн., що еквівалентно 300 доларів США.; 20.01.2014 року - 7992 грн., що еквівалентно 960 доларів США.

Відповідач позов визнав в частині отримання ним від позивача грошових коштів у розмірі 418975,60 грн.

Установивши, що укладений між сторонами попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна не має нотаріально-посвідченої форми тому є нікчемним, а також те, що основний договір купівлі-продажу між сторонами не укладався, а за попереднім договором передано грошові кошти в національній валюті, суд задовольнив позов в цій частині у розмірі переданих коштів.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення переданих за попереднім договором коштів в розмірі 718960,72 грн., суд вважав, що позивач обгрунтовував це збитками упущеної вигоди як різниця в курсі, що є необгрунтованим.

В частині застосування ст. 625 ЦК України, суд відмовив у задоволенні позову виходячи з того, що у даних правовідносинах може застосовуватися лише ч. 1 ст. 216 цього Кодексу щодо повернення уього отриманого сторонами за нікчемним правочином.

Проте такий висновок суду не повністю відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи між сторонами був укладений попередній договір нерухомого майна, відповідно до якого сторони визначили ціну договору та грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті, а також позивачем було передано відповідачу в рахунок майбутніх платежів 418975,60 грн., що еквівалентно 51073 доларів США.

Основний договір між сторонами у встановлений строк не укладений.

Статтею 192 ЦК України передбачено, що законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Згідно зі ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражено у грошовій одиниці Україні - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що має бути сплачена у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідно валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлено договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Частиною 2 ст. 570 ЦК України передбачено, що якщо не буде встановлено, що сума сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Аванс у цивільному праві - це грошова сума або інша майнова цінність, яка передається однією стороною договору другій у рахунок майбутніх платежів. На відміну від завдатку, який при невиконанні договору стороною, що дала завдаток, нею втрачається, аванс у разі порушення умов договору повертається стороні, яка його видала. Як і завдаток, аванс служить доказом укладення договору, але, на відміну від завдатку, не є способом забезпечення виконання зобов'язання. Тому будь-яка попередня плата вважається авансом, якщо в договорі немає прямої вказівки на те, що ця плата є завдатком. При належному виконанні договірного зобов'язання аванс включається в загальний рахунок остаточної плати.

Встановивши правильно вказані обставини справи, наведених положень, суд першої інстанції не врахував і неправильно застосував норми матеріального права, не звернувши уваги на те, що визначаючи вартість квартири та платежів за попереднім договором у гривні, сторони одночасно визначили її грошовий еквівалент у іноземній валюті (доларах США), що є підставою для застосування правил ч. 3 ст. 533 ЦК України та обрахунку суми, що підлягає стягненню на користь позивача за офіційним курсом долара США на день стягнення як аванс.

Таким чином в цій частині позов є обгрунтованим і до стягненню підлягає саме 1204135,50 грн.

Не обгрунтував належним чином суд і відмову в задоволенні вимог щодо застосування ст. 625 ЦК України про стягнення трьох річних.

Підставою застосування відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України, є прострочення боржником грошового зобов'язання.

Грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625 цього Кодексу, є виражене в грошових одиницях в національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника його обов'язку.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Вбачається, що між сторонами виникли правовідносини з договору купівлі-продажу нерухомого майна де відповідач виступав як продавець, який мав би передати позивачу нерухоме майно.

Таким чином його зобов'язання не є грошовим в зв'язку з чим стаття 625 ЦК України застосуванню не підлягає.

За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову частково.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 грошові кошти в розмірі 1 137 936 грн. 32 коп. (один мільйон сто тридцять сім тисяч дев'ятсот тридцять шість грн .32 коп.)

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 4 189,76 грн. (чотири тисячі сто вісімдесят дев'ять грн. 76 коп.).

В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді