РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 521/20710/15-ц

Пр. № 2/521/1685/16

18 лютого 2016 року

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Тополевої Ю.В.

за участю секретаря Борисової Ю.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до СП «Вітмарк - Україна» ТОВ про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

28 грудня 2015 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до СП «Вітмарк - Україна» ТОВ, в якому просив визнати незаконним наказ про звільнення, поновити його на роботі, стягнути з відповідача компенсацію за час вимушеного прогулу та моральну шкоду.

Позов обґрунтований такими обставинами. З 28.09.2007 року позивач працював у СП «Вітмарк - Україна» ТОВ водієм автомобіля (контейнеровоза). 16.05.2014 року з позивачем стався нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, в звязку із чим ОСОБА_1 встановлено 30% втрати працездатності та присвоєно 3-у групу інвалідності. 23.10.2015 року позивача було ознайомлено з повідомленням про зміну істотних умов праці, в якому зазначалося про прийняте роботодавцем рішення щодо зміни найменування посади «Водій автомобіля (контейнеровоза)» на «Водій автотранспортних засобів (грузовий 3)» та зміну місця роботи позивача на м. Київ із введенням ненормованого робочого дня. 09.12.2015 року позивач надав відповідачу довідки МСЕК. Однак відповідач, замість переведення ОСОБА_1 на більш легку роботу, 23.12.2015 року звільнив позивача на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України. ОСОБА_2 того, як зазначає позивач, в звязку із одержанням травми, та, як наслідок, значною втратою працездатності, позивачу було завдано моральну шкоду, яка виразилася в зміні життєвого укладу позивача, відчутті болю, наявності незручностей у побуті, що пригнічує позивача психологічно, та завдає йому душевних страждань й переживань. Моральну шкоду ОСОБА_1 оцінює в 15000 грн. та просить стягнути її з СП «Вітмарк Україна» ТОВ.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, та просили його задовольнити в повному обсязі. Додатково пояснили, що ОСОБА_1 в усній формі звертався до роботодавця по питанню переведення на більш легку роботу, однак відповідачем ці заяви були залишені без уваги.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову, надав письмові заперечення, в яких зазначив, що звільнення ОСОБА_1 було здійснено у повній відповідності до норм чинного трудового законодавства, так як був заздалегідь, за два місяці письмово під розписку попереджений про зміну найменування посади, а також зміну істотних умов праці, а саме: зміну місця роботи на м. Київ, введення ненормованого робочого дня з наданням щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці. Зміна найменування посади позивача була обумовлена необхідністю приведення штатного розпису транспортного цеху підприємства у відповідність до Національного класифікатора професій України ДК 003:2010 «Класифікатор професій», а зміна істотних умов праці викликана виробничою необхідністю, змінами у логістичних операціях: запровадження доставки готової продукції дистриб ютерам зі складу Київського розподільчого центру СП «Вітмарк Україна» ОСОБА_2 того, 12 жовтня 2015 року наказом директора СП «Вітмарк Україна» ТОВ була введена в дію нова структура транспортного цеху Степанівської філії, де працював позивач, та змінений ряд найменувань посад. Таким чином, зміни в умовах праці торкнулись не тільки ОСОБА_1, але й всіх інших працівників транспортного цеху. ОСОБА_2 того, нещасний випадок, який трапився з позивачем, стався через невиконання ОСОБА_1 вимог інструкції з охорони праці. Тому, на думку відповідача, вина останнього у настанні нещасного випадку з позивачем, відсутня. Також, підприємством було відшкодовано ОСОБА_1 41574 грн. 50 коп., як особі, застрахованій в Фонді соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, в тому числі за рахунок коштів Фонду 38783 грн. 01 коп. Також ОСОБА_1 була надана матеріальна допомога на оздоровлення в розмірі 1956 грн. 50 коп.

Суд, вивчивши позовну заяву, заслухавши пояснення позивача та представників сторін, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності дійшов висновку про часткове задоволення позову, в звязку із наступним.

Із матеріалів справи вбачається, що 28 березня 2008 року ОСОБА_1 було прийнято на посаду водія автомобіля транспортного цеху. Наказом № 482 від 09 вересня 2008 року ОСОБА_1 було переведено на посаду водія навантажувача. 01.06.2009 року ОСОБА_1 переведено на роботу водія, згідно із наказом № 187.

07 жовтня 2015 року наказом директора СП «Вітмарк Україна» № 44 «про розробку проекту структури та проведення аналізу штатного розпису транспортного цеху» було доручено начальнику транспортного цеху СП «Вітмарк Україна» ТОВ розробити та надати нову структуру транспортного цеха в строк до 12.10.2015 року, начальнику відділу кадрів провести аналіз штатного розпису транспортного цеха на предмет відповідності Національному класифікатору України ДК 003:2010 «Класифікатору професій»та надати результати аналізу в строк до 12.10.2015 року.

12.10.2015 року наказом директора СП «Вітмарк Україна» ТОВ внесено зміни в структуру та штатний розпис транспортного цеха, змінено назви посад, збільшено кількість штатних одиниць, та вказано про письмове попередження ОСОБА_1 про зміну робочого місця з с. Степанівка, Роздільнянського району Одеської області на м. Київ.

Листом повідомленням СП «Вітмарк Україна» ТОВ від 16.10.2015 року, отриманим позивачем 23.10.2015 року, попереджено ОСОБА_1 про зміну найменування посади, яку він займає, та про зміну місця роботи на м. Київ із введенням ненормованого робочого дня з наданням щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці, відповідно діючому законодавству України. Також попереджено ОСОБА_1 про подальше звільнення на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України, у випадку відмови від продовження роботи в нових умовах.

21.12.2015 року актом комісії у складі працівників СП «Вітмарк Україна» ТОВ зафіксовано відмову ОСОБА_1 від продовження роботи в нових умовах.

23 грудня 2015 року наказом № 552-дн/с ОСОБА_1 звільнено з посади водія автомобіля (контейнеровоза) (до 20 т.), на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України.

Надаючи правову оцінку діям відповідача, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 звільнено на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України без дотриманням вимог трудового законодавства України.

Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 32 КЗпП України, у звязку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяця. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Пунктом 6) ч. 1 ст. 36 КЗпП України передбачено, що підставами припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у звязку із зміною істотних умов праці.

Із розяснень, наведених в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» вбачається, що припинення трудового договору за п. 6 ст. 36 КЗпП при відмові працівника від продовження роботи із зміненими істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (раціоналізацією робочих місць, введенням нових форм організації праці, в тому числі перехід на бригадну форму організації праці і, навпаки, впровадженням передових методів, технологій тощо).

При змінах в організації виробництва і праці власник повинен видати наказ про внесення змін в організацію виробництва і праці. Із наказу № 45 від 12.10.2015 року вбачається, що зміни були внесені в структуру та штатний розпис транспортного цеху, які полягали в перейменуванні посад водіїв, та зміні штатних одиниць для посади «Водій автотранспортних засобів (вантажний 1) на «3», для посади «Водій автотранспортних засобів (вантажний 2) на «3».

ОСОБА_2 того, із наданих представником відповідача виписок із штатного розпису транспортного цеху Степанівського філіалу вбачається, що кількість штатних одиниць водіїв вантажного автомобіля (до 20 т.), водієм якого був ОСОБА_1, не було змінено, та складає 12 одиниць, як до звільнення ОСОБА_1, так і після звільнення.

Задовольняючи позов в цій частині, суд звертає увагу на те, що тільки ОСОБА_1, із всіх 12 водіїв вантажного автомобіля (до 20 т.), було запропоновано переміщення на роботу в м. Київ. ОСОБА_2 того, як зясовано в судовому засіданні, посада ОСОБА_1, з якої його було звільнено, досі залишається вільною, так само, як і перевозки в м. Києві досі ніким із працівників відповідача, не здійснюються.

Вказані обставини були підтверджені і показаннями свідка ОСОБА_3, яка займає на підприємстві відповідача посаду директора по логістиці. Свідок показала, що в звязку із виробничою необхідністю у підприємства виникла необхідність в штатній одиниці водія в м. Києві, в звязку із чим підприємством, по рекомендації начальника транспортного цеха, було прийнято рішення про переміщення ОСОБА_1 у м. Київ.

Разом із цим, виходячи із наданого штатного розпису вбачається, що штатної одиниці водія для роботи в м. Києві введено не було.

При таких обставинах, суд вважає, що вказані зміни не є змінами в організації виробництва і праці, в звязку із якими допускається зміна істотних умов праці робітника, а носять характер переведення водія ОСОБА_1 на роботу в іншу місцевість, без його згоди, що не являється підставою для припинення трудового договору за п. 6) ч. 1 ст. 36 КЗпП України, в звязку із чим ОСОБА_1 повинен бути поновлений на роботі.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нежчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що з часу звільнення позивача до дати ухвалення рішення суду, дні вимушеного прогулу становлять 32 робочих днів.

Позивач звільнений з 23 грудня 2015 року, останні два повністю відпрацьованих місяця, що передують події звільнення вересень та жовтень 2015 р.

Згідно з довідкою про доходи ОСОБА_1 № 83 від 10.02.2016 року, заробітна плата позивача у вересні 2015 року становила 2547 грн., у жовтні 2015 року 2547 грн., разом 5094 грн.

Середньоденний заробіток позивача за вересень-жовтень 2015 року становить 115,77 грн. (2547,00+2547,00):(22+22).

Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 3704,64 грн. (115,77*32).

Задовольняючи позов про стягнення моральної шкоди частково, суд керувався наступним.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Ч. 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією № 787453 від 08.12.2015 року, ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності в звязку із трудовим каліцтвом строком до 1 січня 2017 року.

Тобто, право позивача на виплату компенсації за моральну шкоду виникло з дня встановлення його стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії, а саме 08.12.2015 року..

Як вбачається із довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги № 260285 від 08.12.2015 року, ступінь втрати професійної працездатності ОСОБА_1 у відсотках становить 30%.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя.

При вирішенні питання щодо стягнення моральної шкоди, суд не бере до уваги доводи представника відповідача про те, що нещасний випадок стався із ОСОБА_1 виключно з його вини. Так, із акту № 1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, затвердженого директором СП «Вітмарк Україна» ТОВ вбачається, що основною причиною настання нещасного випадку із ОСОБА_1 є невиконання вимог інструкцій з охорони праці.

Відповідно до обставин, за яких стався нещасний випадок,16 травня 2014 року, з автомобілем ОСОБА_1, під час виконання останнім службових обовязків, сталася поломка, про яку ОСОБА_1 одразу повідомив підприємство в 16 год. 10 хв. Однак, автоелектрик підприємства та начальник транспортного цеху виїхали до місця стоянки автомобіля лише о 18 год. 00 хв. Нещасний випадок із ОСОБА_1 стався після 23 години по прибутті на територію Степанівської робочої філії, по дорозі від автомобіля до прохідної.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Представником відповідача не надано суду доказів того, що територія підприємства мала належний рівень освітлення в нічний час. ОСОБА_2 того, посилання на порушення ОСОБА_1 п. 1.2.4. Інструкції № 8.7 з охорони праці для водія вантажного автомобіля в частині того, що водій зобовязаний турбуватися про особисту безпеку та здоровя, а також про безпеку та здоровя оточуючих осіб в процесі виконання будь-яких робіт або під час знаходження на території підприємства» є хибною та такою, що суперечить обставинам отримання ОСОБА_1 травми на виробництві.

При таких обставинах, суд вважає, що відсутність вини відповідача в отриманні позивачем травми на виробництві, представником відповідача належним чином не доведена.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із відповідними змінами), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Суд погоджується із доводами позивача про те, що він зазнав сильного фізичного болю та страждань у звязку із травмою, подальшою операцією та іншими медичними процедурами, в звязку із чим був відірваний від своєї сімї. Судом також враховується те, що позивач, в звязку із травмою, отриманою на виробництві, став інвалідом, а також те, що після втрати роботи втратив можливість утримувати сімю, що пригнічує ОСОБА_1, як чоловіка, на якого покладений обовязок по утриманню родини.

Разом із цим, суд вважає суму моральної шкоди у 15000 грн. завищеною, та вважає достатньою та розумною суму в 5000 грн., яку і стягує на користь позивача.

Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд керується вимогами ч. 3 ст. 88 ЦПК України, відповідно до якої, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Позивачем було заявлено чотири позовних вимог, дві із яких немайнового характеру, одна майнового задоволені в повному обсязі, а одна про стягнення моральної шкоди на 33,33%.

Таким чином з відповідача в дохід держави стягується 1900 грн. 88 коп. (487.20 *3 + 1318 :33,33).

Керуючись ст. ст. 32, 36, 235, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 208, 212-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до СП «Вітмарк - Україна» ТОВ про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати незаконним наказ СП «Вітмарк Україна» ТОВ № 552 дн/с від 23 грудня 2015 року про звільнення ОСОБА_1.

Поновити ОСОБА_1 на роботі в СП «Вітмарк Україна» ТОВ на посаді водія автомобіля (контейнеровоза).

Стягнути з СП «Вітмарк Україна» ТОВ на користь ОСОБА_1 компенсацію за час вимушеного прогулу в розмірі 3704 грн. 64 коп.

Стягнути з СП «Вітмарк Україна» ТОВ на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Стягнути з СП «Вітмарк Україна» ТОВ в дохід держави судовий збір у розмірі 1536 грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий Ю.В. Тополева