Справа № 369/6355/15-ц Головуючий у І інстанції Волчко А. Я.
Провадження № 22-ц/780/1943/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 38 29.03.2016
УХВАЛА

Іменем України

29 березня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді Дмитрієвої Л.Д.

Суддів: Олійника В.І.,Мельника Я.С.

при секретарі:ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 представника ОСОБА_5 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26.01.2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа Державна реєстраційна служба Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області , Києво-Святошинська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, обласного Бюро медико-соціальної експертизи, третя особа ОСОБА_6 про усунення від права спадкування та визнання протиправним присвоєння групи інвалідності,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26.01.2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа: Державна реєстраційна служба Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, Києво- Святошинська районна державна нотаріальна контора, про визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування та в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_5 ОСОБА_7 бюро медико-соціальної експертизи, 3-тя особа: ОСОБА_6 про усунення від права на спадкування та визнання протиправним присвоєння групи інвалідності відмовлено.

ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на незаконність і не обґрунтованість рішення суду в частині відмови первісних позовних вимог, невірне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення в цій частині та прийняти нове рішення яким визнати за ним в порядку спадкування після ОСОБА_8 право власності на 1/6 частину житлового будинку з надвірними спорудами та будівлями, що знаходиться за адресою Київська область Києво-Святошинський район с.Жорівка вул.Польова 10.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_8 ОСОБА_9 М.І. вважає рішення суду п в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог ухвалено з неповним з`ясуванням судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невірне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити зустрічні вимоги ОСОБА_5 а в іншій частині залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційних скарг, судова колегія вважає за необхідне апеляційні скарги відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права .

Не може бути скасовано правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Статтею 213 ЦПК встановлено те, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повинен вирішити справу згідно із законом, ухваливши рішення на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судовою колегією встановлено, що судом першої інстанції згідно вимог ст.ст. 212, 213 ЦПК України вірно було встановлено всі обставини по справі, повно, всебічно та обєктивно досліджені надані сторонами докази, і на підставі вказаного, з додержанням процесуальних норм та правильним застосуванням норм матеріальних, вірно встановлено правовідносини, що склалися між сторонами, та зроблено висновок про відмову у задоволенні позовних вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що 05.09.2014 року померла ОСОБА_10.

26.07.2006року ОСОБА_10 було складено заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Княжицької сільської ради Києво- Святошинського району Київської області ОСОБА_11 реєстровано в реєстрі за № 105.

Відповідно до вищезазначеного заповіту ОСОБА_10 заповіла все своє майно своїм трьом дітям: ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в рівних частках.

17.12.2010року ОСОБА_10 було складено заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Княжицької сільської ради Києво- Святошинського району Київської області ОСОБА_11 та зареєстровано в реєстрі за № 108, яким вона заповідала все своє майно лише ОСОБА_5.

Складений ОСОБА_10 від 17.12.2010 року згідно ст. 1254 ЦК України скасував попередній заповіт від 26.07.2006 року.

Позивач зазначив, що він має право на успадкування обовязкової частки, а саме 1/6 частини спірного житлового будинку.

З метою отримання свідоцтва право на спадщину за законом на 1/6 частину житлового будинку Позивач звернувся до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори.

Проте, державний нотаріус Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори винесла постанову від 06.03.2015 року, якою відмовила у вчиненні нотаріальних дій та повідомила про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, що розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Жорнівка, вул. Польова, 10 у звязку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ. У звязку з чим Позивачу було запропоновано звернутися до суду про визнання за ним права власності в порядку спадкування на частину житлового будинку ОСОБА_10.

Згідно вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За правилами ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до вимог ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежності від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

За правилами ст. ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджатися своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право можуть мати особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Відповідно дост.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року за № 24-753/0/4-13 умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції , що вимоги ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/6 частину житлового будинку з надвірними спорудами та будівлями, що знаходяться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Жорнівка, вул. Польова, 10 задоволенню не підлягають, оскільки не підтверджено право власності спадкодавця на спірний будинок на момент її смерті, так, як в матеріалах справи відсутні безспірні докази належності даного житлового будинку спадкодавцю.

Відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем за зустрічним позовом не було доведено що ОСОБА_3 ухиляється від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпосередньому стані.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції вірно дійшов висновку про відсутність правових підстав в задоволенні зустрічної позовної вимоги стосовно усунення ОСОБА_3 від права на спадкування.

У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Згідно з ч.5 ст.1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Абзацом 3 п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року передбачено, що під безпораднім станом, слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Отже, суд при вирішення такої справи повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Позивач за зустрічним позовом та його представник не надали належних та допустимих доказів на підтвердження того, що у зв'язку з похилим віком чи тяжкою хворобою ОСОБА_10 не могла самостійно забезпечити умови свого життя, потребувала стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Позивачем за зустрічним позовом та його представником не було доведено, що спадкодавець ОСОБА_10 потребувала допомоги від ОСОБА_3, що ухилення останнього від обовязку щодо утримання спадкодавця повязане з його винною поведінкою за умови, що ОСОБА_3 усвідомлював свій обовязок щодо утримання спадкодавця, мав можливість його виконувати, але не вчинив відносно цього необхідних дій. Проживання ОСОБА_3 в іншому місці ніж спадкодавець не є беззаперечним свідченням того, що він ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві.

Відмовляючи в задоволенні зустрічної вимоги про визнання протиправними встановлення інвалідності ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що правом на встановлення групи інвалідності, встановлення ступеню втрати працездатності, причин виникнення інвалідності наділена лише медико-соціальна експертна комісія, яка здійснює огляди осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, на підставі направлення відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров'я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи.

Тому суд першої інстанції, вірно дійшов висновку, що у питаннях оцінки правильності встановлення групи інвалідності, виходячи при цьому із наявності відповідних захворювань, а також встановлення причин інвалідності, суд не наділений спеціальними медичними знаннями, а тому може лише перевірити законність процедури проходження громадянином медико-соціальної експертизи, а у медичних питаннях покладається на відповідних фахівців-медиків.

Позивачем за зустрічним позовом процедурні питання проходження ОСОБА_3 медико-соціальної експертизи не оспорюється.

Позовні вимоги стосуються аналізу та оцінки правильності встановлення ОСОБА_3 інвалідності третьої групи, причин інвалідності, що повністю перебуває вмежах компетенції медико-соціальних експертних комісій. Отже суд першої інстанції вірно відмовив в задоволенні цієї вимоги.

Доводи апеляційних скарг не можна брати до уваги, оскільки згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вбачається з апеляційних скарг, апелянти таких обставин не довели.

Доводи апеляційних скарг не спростовують вірних висновків суду.

Судом першої інстанції повно та всесторонньо були встановлені обставини, що мають значення для справи, повно та обєктивно досліджені докази, надані сторонами та зроблено висновки на підставі правильного застосування норм матеріального та процесуального права.

Рішення суду є законним та обґрунтованим, та на підставі вимог ст.. 308 ЦПК України повинно бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.307,308 ЦПК України судова колегія ,

ухвалила:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 представника ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26.01.2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: