З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"09" лютого 2016 р. м.Житомир
Корольовський районний суд м. Житомира в складі:
головуючого судді Шалоти К.В.,
за участю: секретаря судового засідання Яковенко О.В.,
розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та відшкодування моральної шкоди,
У листопаді 2015 року ОСОБА_1 (далі також позивач) звернулася до Корольовського районного суду м. Житомира з позовом до ОСОБА_2 (далі також відповідач), в якому просила стягнути з відповідача на свою користь борг за договором позики у сумі 4830 грн. та відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 тис. грн.
Позов обґрунтовувався тим, що 28.01.2015 року ОСОБА_1 позичила ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 200 дол. США, які остання зобов'язалася повернути не пізніше квітня 2015 року, про що склала відповідну розписку. Посилаючись на те, що в обумовлений строк відповідач зобов'язання по договору не виконала та на даний час відмовляється від повернення позичених коштів, позивач просила стягнути кошти у еквіваленті до національної валюти у судовому порядку, а також відшкодувати заподіяну моральну шкоду, яку оцінила у розмірі 10 тис. грн.
Позивач у судовому засіданні позов підтримала, проти заочного розгляду не заперечувала, надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просила позов задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з'явилась, належно повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи, про що є докази в матеріалах справи, причини неявки суду не повідомила, будь-яких заяв чи клопотань до суду не подавала.
З урахуванням згоди позивача суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів відповідно до ст. 224 ЦПК.
Заслухавши пояснення позивача, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 28.01.2015 року ОСОБА_1 позичила ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 200 дол. США, які остання зобов'язалася повернути не пізніше квітня 2015 року, що стверджується наявною в матеріалах справи розпискою (а.с. 19).
Згідно частини 1 статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).
Частиною 2 статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.
За змістом статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
З огляду на викладене, враховуючи невиконання позичальником ОСОБА_2 свого обовязку щодо повернення позикодавцю ОСОБА_1 позичених у неї грошових коштів в обумовлений строк (квітень 2015 року), виходячи з меж заявлених позовних вимог, суд вважає обґрунтованим позов у частині стягнення з відповідача боргу у сумі 4 830 коп., що згідно офіційного курсу НБУ станом на дату ухвалення судового рішення - 09.02.2016 р. (1 дол. США = 25,877397 грн.) не перевищує суму позики у розмірі 200 дол. США.
Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд відповідно до ст.ст. 23, 1167 ЦК України вважає, що вимога в цій частині не підлягає до задоволення, оскільки ні нормами чинного законодавства України, які встановлюють відповідальність за порушення зобовязання за договором, ні укладеним договором позики у вигляді боргової розписки не передбачають такого правового наслідку порушення зобовязань за договором як відшкодування моральної шкоди, що відповідно до ст.611 ЦК України, відшкодування моральної шкоди в разі невиконання зобовязання допускається, якщо такі наслідки передбачені законом або договором.
При цьому, згідно вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати, що складаються з судового збору у розмірі 551 грн. 20 коп., оскільки позивач в силу п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судового збір» звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з відповідним позовом.
Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57 - 60, 88, 208, 209, 212 - 215, 218, 224 - 226 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики в розмірі 4 830 (чотири тисячі вісімсот тридцять) грн. 00 коп.
В задоволенні решти позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 551 (п"ятсот п"ятдесят одна) грн. 20 коп., зарахувавши його до спеціального фонду Державного бюджету України.
Рішення суду може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м.Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Cуддя К. В. Шалота