Справа № 132/204/13- ц Провадження № 22-ц/772/470/2016Головуючий в суді першої інстанції Каращук О. Г.
Категорія 30 Доповідач Береговий О. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого судді Берегового О.Ю.,

суддів Рибчинського В.П., Копаничук С.Г.,

за участі секретаря Топольської В.О.,

представника позивача ОСОБА_2, прокурора Гущиної Н.В., представника відповідача ліквідаційної комісії Козятинського РВ УМВС Горецького Ю.М., представника відповідача Державної казначейської служби України Бубели Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ліквідаційної комісії Козятинського РВ УМВС, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, за апеляційними скаргами Державної казначейської служби України, ОСОБА_5 та заступника прокурора Вінницької області Сухореброго С.А. на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 02 грудня 2015 року,

встановила:

ОСОБА_5 звертався до суду з позовом до Козятинського РВ УМВС, відділення державного казначейства Козятинського району Вінницької області про стягнення моральної шкоди, мотивуючи позовні вимоги тим, що 23.02.2003 року приблизно о першій годині ночі він повертався додому з весілля своєї сестри. Біля магазину по вул. Леніна у м.Козятині його було затримано працівниками міліції, які вимагали від нього купити для них пива та цигарок. А коли він відмовився задовольнити ці вимоги вони доставили його до Козятинського районного відділу міліції.

Дільничний інспектор Попівнюк В.І. склав відносно нього протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 178 КУпАП України і ним же було накладено адміністративне стягнення у вигляді попередження, а черговим райвідділу ОСОБА_6 його було поміщено в камеру для тимчасового затримання звідки його звільнили лише о 7 год. 30 хв.

Такі дії працівників міліції були неправомірними, оскільки він не вчиняв жодних правопорушень. Він переніс моральні страждання, нервовий стрес, в нього погіршились стосунки зі своєю матір'ю та дівчиною, був підірваний авторитет серед жителів м. Козятин які його знають. Він тривалий час зазнавав поневірянь відновлюючи справедливість, йому було відмовлено у працевлаштуванні.

Окрім цього, послідуючі дії працівників Козятинського районного відділу внутрішніх справ, які знищили адміністративну справу відносно нього, позбавили його на доступ до суду та надання доказів на підтвердження незаконності затримання та притягнення до адміністративної відповідальності.

Такі дії працівників міліції привели його до стану розпачу та поневірянь, відчуття несправедливості.

Неправомірними діями працівників міліції йому була завдана моральна шкода, яку він оцінював в 100 000 гривень і просив стягнути з відповідачів. Крім того просив зобов'язати Козятинський РВ УМВС принести публічне вибачення в друкованих засобах масової інформації.

Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 21.02.2013 року замінено неналежного відповідача на належного - Державну казначейську службу України.

Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 19.11.2015 року замінено неналежного відповідача на належного - ліквідаційну комісію Козятинського РВ УМВС у Вінницькій області.

В ході розгляду справи представником позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_2 збільшено розмір позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди на суму у 400 000 гривень, з яких 248 040 гривень на його переконання підтверджені і обумовлені експертним висновком станом на 26.05.2015 року.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 02 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_5 до Козятинського РВ УМВС та Головного управління державного казначейства України задоволено частково. Стягнуто із Державного бюджету України шляхом списання Державним Казначейством України з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету на користь ОСОБА_5 40000 гривень у відшкодування моральної шкоди і 8880 грн. за проведення судово-психологічної експертизи. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Державна казначейська служба України та заступник прокурора Вінницької області Сухоребрий С.А. з таким рішенням не погодились та подали апеляційні скарги, в яких, посилаючись на те, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, просили його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Представник ОСОБА_5 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що докази та обставини у справі були неповно та неправильно досліджені, при цьому судом першої інстанції невірно застосовано до спірних правовідносин норми процесуального та матеріального права, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю і постановити окрему ухвалу на виявлені порушення закону.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, а також пояснення представників сторін, перевіривши законність і обгрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційних скарг, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційній скарги Державної казначейської служби України та заступника прокурора Вінницької області Сухореброго С.А. підлягають частковому задоволенню, натомість апеляційна скарга представника ОСОБА_5 ОСОБА_2 задоволенню не підлягає з огляду на наступне:

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані (пропуіцення строку позовної давності, тощо), що мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обґрунтованості є повне і всебічне з'ясування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи.

Рішення суду першої інстанції частково не відповідає цим вимогам.

Так, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 23.02.2003 року, о 1 годині 45 хвилин в м. Козятині по вул. Леніна, біля магазину «24 години», працівниками патрульно-постової служби Козятинської РВ, разом із співробітниками міліції «Ягуар», був затриманий і доставлений в чергову частину Козятинського РВ громадянин ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, де ДІМ Козятинського РВ УМВС Попівнюк В.І. стосовно нього склав протокол про адміністративне правопорушення за ст. 178 ч. 1 КУпАП (а.с. 158, т. 1) та постановою за справою про адміністративне правопорушення наклав адміністративне стягнення у виді попередження ( а.с. 158, т. 1).

Із копії протоколу ВІ № 000009 про адміністративне затримання від 23.02.2003 року вбачається, що ОСОБА_5 був затриманий черговим Козятинського РВ УМВС лейтенантом ОСОБА_6 з поміщенням до кімнати для затриманих в адміністративному порядку Козятинського РВ УМВС до розгляду справи та звільнений 23.02.2003 року о 7 годині 30 хвилин (а.с. 159, т. 1).

За результатами перевірки скарг ОСОБА_5, Козятинським міжрайонним прокурором було внесено протест на вищевказану постанову з вимогою його розглянути і скасувати. Крім того, прокурором було винесено постанову від 08.05.2003 року про порушення дисциплінарного провадження відносно дільничого Попівнюка В.І., в зв'язку з порушенням ним норм адміністративного законодавства.

Згідно повідомленням Козятинського міжрайонного прокурора № 1393 від 23.05.2003 року (a.c. 9, т. 1) та № 2849 від 10.11.2003 року (а.с. 91, т. 1), постанова, винесена стосовно ОСОБА_5 за ст. 178 ч. 1 КУпАП України скасована, а на винну особу накладено дисциплінарне стягнення. Також ця інформація була поміщена в газеті РІА «Козятин» № 28 від 17 липня 2003 року в статті «Міліціонеру винесено догану» (а.с. 93, т. 1).

Перевірками проведеними прокуратурою Вінницької області, місцезнаходження матеріалів про вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_5 встановити не представилось можливим (а.с. 92, т.1), а згідно повідомлення Козятинського РВ УМВС від 11.12.2007 року (а.с. 81,86, т. 1), адміністративні матеріали за 2003 рік знищені за сплином терміну зберігання.

Згідно постанови Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 20.05.2009 року постанова ДІМ Козятинського РВ УМВС Попівнюка В.І. від 23.02.2003 року про притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності у вигляді попередження за ст. 178 ч. 1 КУпАП скасована, а провадження по справі закрито за відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення (а.с. 4, т.2).

Відповідно до постанови Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 07 грудня 2009 року, яка набрала чинності 16 грудня 2010 року встановлено, що працівниками Козятинського РВ УМВС 23 лютого 2003 року було незаконно проведено адміністративне затримання ОСОБА_5 внаслідок чого він безпідставно перебував у Козятинському РВ УМВС України у Вінницькій області з 2-ї години ночі до 7-ї години 30 хв. ранку 23 лютого 2003 року та визнано неправомірними дії Козятинського РВ УМВС у Вінницькій області, які знайшли своє вираження в тому, що працівниками Козятинського РВ УМВС 23 лютого 2003 року було незаконно проведено адміністративне затримання ОСОБА_5 внаслідок чого він безпідставно перебував у Козятинському РВ УМВС України у Вінницькій області з 2-ї години ночі до 7-ї години 30 хв. ранку 23 лютого 2003 року (а.с. 75-79, т. 2).

З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції призначалась судова психологічна експертиза, відповідно до висновку якої від 26 травня 2015 року № 11261/14-32, ситуація, що склалася для ОСОБА_5 внаслідок неправомірного притягнення його до адміністративної відповідальності у період з 23.02.2003 року по 20.05.2009 року за ч. 1 ст. 178 КУпАП, затримання його та адміністративного стягнення у виді попередження, сприймалась ним з урахуванням його індивідуально-психологічних властивостей як інтенсивно психотравмуюча, стрсогенна, призвела до психологічних страждань. А саме позбавила його відчуття психологічного благополуччя та емоційного комфорту, усталеності та передбаченості певних життєвих подій. Принижувала почуття власної гідності, ображала та ставила під сумнів його порядність та добре ім'я, сприяла створенню негативної психологічної установки відносно нього. Зазначена ситуація змінила нормальний, звичний для підекспертного душевний стан, порушила адаптивне життєве функціонування. Його переживання супроводжувались інтенсивними негативними почуттями: обурення через безпідставність звинувачень на його адресу і власну безправність, приниження. сорому, тривалої емоційної напруги, невизначеності. Дана ситуація позначилась на характері контакту позивача з людьми навколо нього, він став більш дистанційованим від інших, закритим, недовірливим, самотнім. Призвела до змін мікроклімату в його родині, до певної руйнації існуючих відносин в сім'ї та загострення непорозумінь і конфліктної взаємодії.

Психотравмуючий характер зазначеної ситуації може бути психологічною передумовою для кваліфікації підекспертному моральної шкоди. Розмір моральної шкоди , що була заподіяна ОСОБА_5 з урахуванням психологічних коефіцієнтів може становити 180 мінімальних заробітних плат /а.с. 159-164, т. 4/.

Визначаючи розмір компенсації моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок незаконного затримання та притягнення позивача до адміністративної відповідальності, було принижено його честь і гідність, він переніс нервовий стрес, погіршились стосунки з рідними та друзями.

При цьому, суд вважав, що розмір грошового відшкодування завданої моральної шкоди позивачу в сумі 40 000 грн., відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Приписами ч. 1 ст. 1176 ЦК України, у редакції, чинній на момент завдання шкоди, визначено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 1176 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Відшкодування шкоди, завданої органами дізнання, попереднього слідства, прокуратури та суду, передбачено Законом України «Про порядок відшкодування шкоди незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», відповідно до положень якого, у редакції чинній на момент завдання шкоди, підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства.

Згідно ч. 2 зазначеного Закону така шкода відшкодовується у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 2) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали чи постанови суду про повернення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд) факту незаконного притягнення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінальної справи з підстав, зазначених у п. 2 ч. 1 цієї статті; закриття справи про адміністративне правопорушення.

Однак, як убачається з матеріалів справи, позивач не належить до кола осіб, які мають право на відшкодування шкоди, передбаченої зазначеним Законом, а тому посилання суду першої інстанції на його положення, підлягає виключенню з мотивувальної частини рішення.

Разом з тим, вірними є посилання суду на Закон України «Про міліцію», відповідно до ч. 3 ст. 25 якого, працівник міліції, який виконує свої обов'язки відповідно до наданих законодавством повноважень та у межах закону, не несе відповідальності за завдані збитки. Такі збитки компенсуються за рахунок держави.

Таким чином, матеріали справи свідчать про те, що правовідносини сторін та вимоги ОСОБА_5 виникли з відшкодування моральної шкоди, заподіяної йому незаконними та протиправними діями працівників Козятинського РВ УМВС України у Вінницької області, при виконанні ними своїх обов'язків відповідно до наданих законом повноважень, у зв'язку з затриманням ОСОБА_5 та притягнення його до адміністративної відповідальності, що в тому числі встановлено і судовими рішеннями, які набрали законної сили і обставини встановлені у них відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Ураховуючи характер, обсяг, глибину моральних страждань, яких зазнав позивач у зв'язку з неправомірними діями працівників Козятинського РВ УМВС України у Вінницькій області, колегія суддів вважає, що суд обґрунтовано прийшов до висновку, що позивачу завдано моральної шкоди, яка підлягає стягненню з Державного бюджету України.

Проте, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд не зовсім правильно застосував зазначені вище норми матеріального права щодо розумності та справедливості такого відшкодування, яке має бути не більш, аніж достатнім для поміркованого задоволення звичайних потреб потерпілої особи і не повинно призводити до її надмірного збагачення за рахунок держави.

Внаслідок недотримання цих вимог присуджена сума відшкодування моральної шкоди є завищеною та такою, що не відповідає ступеню і глибині моральних страждань позивача, а тому підлягає зменшенню до 10000 грн.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги висновок судово-психологічної експертизи, згідно якого розмір моральної шкоди становить 180 мінімальних заробітних плат, не заслуговують на увагу, оскільки у висновку експертом вказано лише орієнтований розмір компенсації моральної шкоди.

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст. 212 цього Кодексу.

Доводи апеляційної скарги заступника прокурора Вінницької області щодо залишенння поза увагою клопотання представника Козятинського РВ УМВС України у Вінницькій області Горецького О.М. про заміну неналежного відповідача на належного спростовуються ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 19 листопада 2015 року згідно якої замінено неналежного відповідача Козятинський РВ УМВС України у Вінницькій області на належного - ліквідаційну комісію Козятинського РВ УМВС України у Вінницькій області.

З приводу позовних вимог ОСОБА_5, а також його доводів у апеляційній скарзі в частині принесення публічного вибачення колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне:

Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34).

Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Пунктом 3 постанови пленуму Верховного суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз'яснено, що вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Разом із тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. У зв'язку з цим суди повинні брати до уваги, що відповідно до статті 275 ЦК захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту відносяться, наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (стаття 277 ЦК), заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (стаття 278 ЦК) тощо.

Таким чином, з урахуванням того, що норми цивільного кодексу не містять положень щодо такого способу захисту особистого немайнового права, як публічне вибачення, судом першої інстанції вірно відмовлено в задоволенні позову в цій частині.

Зважаючи на викладене, рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 02 грудня 2015 року слід змінити.

Що стосується вимог позивача про постановлення окремої ухвали щодо виявлених на його думку порушень закону та міжнародних абсолютних прав людини, колегія суддів не вбачає підстав для їх задоволення.

Керуючись ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційні скарги Державної казначейської служби України, ОСОБА_5 та заступника прокурора Вінницької області Сухореброго С.А. задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 02 грудня 2015 року - змінити, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 10000 гривень та 8800 грн. за проведення судово-психологічної експертизи.

Виключити з мотивувальної частини рішення посилання на Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: