Справа №: 389/939/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

"30" березня 2016 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Крімченко С.А

при секретарі Куліковій В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Олександрії цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу дитині на тимчасові неодноразові поїздки за межі України без згоди та супроводу батька,-

Встановив:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача і просить надати їй дозвіл на тимчасові неодноразові поїздки за межі України разом з донькою - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 без згоди та супроводу батька - ОСОБА_2 на строк до ІНФОРМАЦІЯ_2, тобто до повноліття доньки. Мотивує тим, що з 14.10.2006 року до 04.02.2014 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Шлюб розірваний на підставі рішення Знам'янського міськрайонного суду від 04.02.2014 року. Від шлюбу мають неповнолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з нею. З відповідачем вони майже не спілкуються. Вона бажає організувати для своєї дитини профілактичне лікування за кордоном на морському узбережжі, так як дитина періодично хворіє. А також вона бажає організувати дитині відпочинок в інших країнах світу. Через відсутність будь-яких стосунків з батьком дитини, отримати нотаріально посвідчену згоду на виїзд дитини за кордон вона не може. Тому вимушена звернутися до суду.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов і просить його задоволити. В судовому засіданні пояснив, що сторони проживають окремо. Відповідач спілкується з донькою і сплачує аліменти на її утримання. Але відмовляється надавати позивачці нотаріально посвідчену згоду на тимчасові неодноразові поїздки за межі України разом з неповнолітньою донькою.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час розгляду справи повідомлений належним чином. В матеріалах справи є письмове пояснення відповідача. В поясненні зазначено, що він спілкується з донькою і сплачує аліменти на її утримання і його думка повинна враховуватися при вихованні доньки. До теперішнього часу ні позивач, ні її родичі не зверталися до нього з метою отримання його нотаріально посвідченої згоди на виїзд дитини за кордон, а відразу звернулися до суду. В матеріалах справи немає доказів його відмови в наданні такого дозволу. Він згоден надати нотаріально посвідчену згоду на виїзд дитини за кордон за необхідності при поясненні йому мети виїзду та при пред'явленні відповідних документів (виклик до санаторію на лікування, запрошення). Вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити, так як між ними відсутній спір щодо предмету позову.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (стаття 10 ЦПК України). Згідно із ч.3 ст.10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК. Обставини, визнанні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ч.1 ст.61 ЦПК України).

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 14.10.2006 року до 04.02.2014 року. Шлюб розірваний на підставі рішення Знам'янського міськрайонного суду від 04.02.2014 року. Від шлюбу мають неповнолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з позивачкою. Відповідач ОСОБА_2 сплачує аліменти на утримання дитини і спілкується з донькою, що визнано представником позивача в судовому засіданні.

Позивачка просить надати їй дозвіл на тимчасові неодноразові поїздки за межі України разом з донькою - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 без згоди та супроводу батька - ОСОБА_2 на строк до ІНФОРМАЦІЯ_2, тобто до повноліття доньки. Надала суду лист №120 від 13.03.2015 року КЗ «Знам'янський районний центр первинної медико-санітарної допомоги», в якому зазначено, що дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 потребує проходження 2 рази на рік профілактично - медикаментозне лікування та проходження курсу оздоровлення в санаторіях Чорноморського узбережжя та Прикарпаття.

Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла 16-ти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або у супроводі осіб, які уповноважені ними.

У відповідності до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані поважати дитину.

Згідно ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до вимог ст.2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документом, що дає право на виїзд з України і в'їзд в Україну малолітньої особи, є проїзний документ дитини.

За змістом наведеного вище Закону та відповідно до положень затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 з послідуючими змінами Правил перетинання державного кордону громадянами України, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням в ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

При відсутності згоди одного із батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду.

Такі положення законодавства щодо встановленого порядку виїзду за кордон неповнолітнього громадянина України ґрунтуються на встановленій сімейним законодавством рівності прав та обов'язків батьків щодо дитини, здійснення ними цих батьківських прав та виконання батьківських обов'язків лише з дотриманням інтересів дитини (ст.ст.141,150,155 СК України) і свідчать про те, що кожний із батьків має право знати ціль і місце, куди прямує дитина і бути впевненим, що ця поїздка є безпечною для дитини і відповідає інтересам дитини.

Оскільки діюче в Україні законодавство передбачає наявність згоди другого з батьків, якщо він не супроводжує дитину, на конкретний виїзд дитини за межі України, із зазначенням у цій письмовій згоді держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, то і рішення суду при відсутності такої згоди може ухвалюватися лише щодо дозволу на конкретний виїзд дитини за межі України.

Таким чином, ухвалення рішення про надання позивачці дозволу на будь-які тимчасові періодичні поїздки за межі України з дочкою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 до її повноліття без згоди та супроводу батька дитини, позбавить відповідача можливості здійснювати свої батьківські права та виконувати свої батьківські обов'язки в цій частині у майбутньому.

Крім того, позивачка не надала жодного доказу того, що вона зверталася до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд дитини за кордон України, а останній такого дозволу не надав та чинить у цьому перешкоди, ухиляється посвідчити згоду нотаріально.

Не надано позивачем і доказів того, що виїзд за кордон необхідний для оздоровлення дитини.

Відповідач в письмовій заяві до суду зазначив, що до теперішнього часу ні позивач, ні її родичі не зверталися до нього з метою отримання його нотаріально посвідченої згоди на виїзд дитини за кордон, а відразу звернулися до суду. В матеріалах справи немає доказів його відмови в наданні такого дозволу. Він згоден надати нотаріально посвідчену згоду на виїзд дитини за кордон за необхідності при поясненні йому мети виїзду та при пред'явленні відповідних документів (виклик до санаторію на лікування, запрошення).

На підставі досліджених в судовому засіданні доказів, суд вважає що в позові необхідно відмовити в зв'язку з його необґрунтованістю.

Керуючись ст..141 СК України, ст..ст. 60, 209, 215 ЦПК України, -

Вирішив:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу дитині на тимчасові неодноразові поїздки за межі України без згоди та супроводу батька - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд шляхом подачі протягом 10 днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Головуючий: