У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Черненко В.А., Штелик С.П.

розглянувши у попередньому судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на спільне майно подружжя, визнання недійсним договору купівлі-продажу, застосування наслідків недійсності договору, поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 02 квітня 2015 року та рішення апеляційного суду Волинської області від 19 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з даним позовом, у якому з урахуванням уточнень просила визнати спільною сумісною власністю автомобіль марки «FIAT SCUDO 2.0 D», 2006 року випуску, вартістю 168 113 грн, визнати за нею право власності на Ѕ частини у спільному сумісному майні, визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки «FIAT SCUDO 2.0 D», 2006 року випуску, укладений 02 квітня 2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, зобов'язати ОСОБА_6 передати вказаний автомобіль попередньому власнику ОСОБА_5 та провести його поділ між ОСОБА_5 та нею, виділивши йому автомобіль, а їй стягнути з відповідача компенсацію у розмірі вартості Ѕ частки зазначеного автомобіля в сумі 77 906 грн.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 1998 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, під час якого ними було придбано наступне майно: автомобіль марки «FIAT SCUDO 2.0 D», 2006 року випуску, який відповідач без її згоди продав своєму синові ОСОБА_6, меблева стінка «Борис», пральна машина «LG-WD-8015ONP», пилосос «SAMSUNG» моделі SC4023, двокамерний холодильник «Атлант», які знаходяться у її квартирі АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що дійти згоди про його поділ вони не можуть, просила позов задовольнити.

ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому просив провести поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, а саме: меблевої стінки «Борис», набору меблів для кухні, пральної машинки марки «LG-WD-8015ONP», пилососа «SAMSUNG», моделі SC4023, двокамерного холодильника «Атлант», холодильника, газової плити, жіночого шкіряного пальто, жіночого золотого ланцюжка, будівельних матеріалів, використаних для ремонту квартири, належної ОСОБА_4, та облаштування балкону в цій квартирі, а також для ремонту дачі ОСОБА_4 та будівельних матеріалів, використаних для будівництва житлового будинку, який належить доньці ОСОБА_4, в рівних частках. У порядку компенсації просив стягнути зі ОСОБА_4 Ѕ частини вартості зазначеного майна в розмірі 40 850 грн.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 02 квітня 2015 року первісний позов ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано, що автомобіль марки «FIAT SCUDO 2.0 D», 2006 року випуску, набутий ОСОБА_4 та ОСОБА_5 як подружжям під час шлюбу, належав їм на праві спільної сумісної власності. Визнано за ОСОБА_4 Ѕ частки у праві власності на зазначений автомобіль. Стягнуто зі ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 43 133 грн 70 коп. грошової компенсації вартості Ѕ частки вказаного автомобіля. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

У зустрічному позові ОСОБА_5 відмовлено. Стягнуто зі ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 674 грн 93 коп.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 19 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції в частині відмови в зустрічному позові ОСОБА_5 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено частково. В порядку поділу спільного майна подружжя виділено ОСОБА_4 у власність:

- холодильник «Атлант» вартістю 4 500 грн;

- пилосос «SAMSUNG», моделі 8С4023, вартістю 190 грн;

- меблеву стінку «Борис», вартістю 3 430 грн;

- пральну машину «LG-WD-8015ONP», вартістю 805 грн, всього на суму 8 925 грн.

Стягнуто зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 грошову компенсацію вартості Ѕ частки у спільному сумісному майні подружжя в розмірі 4 462 грн 50 коп. У задоволенні решти зустрічних позовних вимог відмовлено. Стягнуто зі ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір у сумі 243 грн 60 коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, справу направити на новий розгляд.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду першої інстанції у нескасованій при перегляді апеляційним судом частині та рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Задовольняючи частково первісний позов ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновком якого в цій частині погодився й апеляційний суд, виходив із того, що відповідно до вимог ст. 60, ч. 1 ст. 70 СК України спірний автомобіль є спільним майном подружжя й позивачка має право на його Ѕ частину.

Відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_5, суд виходив із його недоведеності.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та ухвалюючи в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_5, апеляційний суд, встановивши перелік майна, яке є об'єктом поділу, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов висновку про те, що ОСОБА_7 має право на компенсацію вартості Ѕ частини майна, яким фактично користується ОСОБА_4

Висновок суду є правильним, узгоджується з фактичними обставинами справи та роз'ясненнями, викладеними у п. п. 22, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного сумісного майна подружжя».

Доводи касаційної скарги зводяться до оцінки доказів, зокрема розписки про позику ОСОБА_5 у свого сина ОСОБА_6 3 тис. доларів США, про вартість будівельних матеріалів, використаних для проведення ремонту у квартирі та на дачі ОСОБА_4

Проте оцінка доказів не є компетенцією суду касаційної інстанції у розумінні ч.1 ст.335 ЦПК України, згідно з якою касаційний суд не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Що стосується доводів скарги про не вирішення судом питання про розподіл судових витрат, то це питання може бути вирішено в порядку ст. 220 ЦПК України шляхом ухвалення додаткового рішення.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити рішення суду першої інстанції у нескасованій при перегляді апеляційним судом частині та рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 02 квітня 2015 року у нескасованій при перегляді апеляційним судом частині та рішення апеляційного суду Волинської області від 19 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В.І. Журавель

В.А. Черненко

С.П. Штелик