АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/3461/2016 Головуючий в 1 інстанції - Марфіна Н.В.
Доповідач - Желепа О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Кабанченко О.А., Рубан С.М.

при секретарі Перетятько А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 07 грудня 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ПАТ «КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вказаним вище позовом до відповідача ОСОБА_1 та просив стягнути заборгованість за кредитним договором в розмірі 20556,43 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 22.04.2008 року між позивачем та відповідачем був укладений договір банківських послуг згідно якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач зазначає, що виконав свої обов'язки надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідно до п. 8.6. Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Позивач вказував, що відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення в розрахунку заборгованості за договором, тож відповідач свої зобов'язання за вказаним договором не виконав. Відповідно до п. 5.7 правил користування платіжною карткою, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленою банком долею в разі не виконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за цим договором. Згідно п. 5.2. Умов та правил надання банківських послуг, у разі порушення власником або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або умов даного договору, та/або у разі виникнення овердрафту банк має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту) та/або визнати картку недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленою банком часткою у разі невиконання власником або довіреною особою власника своїх боргових обов'язків та інших обов'язків за цим договором. Позивач вказує, що у зв'язку з порушенням відповідачем взятих на себе зобов'язань, станом на 18.10.2015 року виникла заборгованість у загальному розмірі 20556,43 грн., яка складається: 3000.00 грн. - заборгованість за кредитом; 16101.36 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; а також штрафи відповідно до п. 8.6. Умов та правил надання банківських послуг, 500.00 грн. фіксована частина штрафу: 955.07 грн. - процентна складова штрафу. Пунктом 9.12. Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на той самий строк. За наведених обставин позивач просив стягнути з відповідача суму заборгованості за договором кредиту, а також відшкодувати за рахунок відповідача понесені позивачем судові витрати пов'язані зі сплатою судового збору.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 07.12.2015 року в задоволені позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, представник ПАТ «КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В скарзі вказував на те, що судом неповно з'ясовані обставини справи, висновки суду не відповідають встановленим обставинам. Кредитний договір укладено, так як відповідачем підписано анкету заяву, а тому відповідач зобов'язана його виконувати. Суд розглядаючи справу не взяв до уваги , що відповідачем здійснювалося погашення кредитної заборгованості, тобто виконувались умови договору.

В судовому засіданні апеляційного суду представник банку доводи скарги підтримала.

Відповідач до апеляційного суду не з'явилась, про розгляд справи повідомлена.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 3 ст. 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

У ст. 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, у відповідності до якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином

відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства,

за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог,

що звичайно ставляться.

З матеріалів справи вбачається, та встановлено судом, що 22.04.2008 року відповідачем була складена та підписана заява у якій вказано що відповідач виявляє бажання оформити на своє ім'я кредит з кредитним лімітом 3000.00 грн., де міститься інформація що відповідач підтвердив, що він ознайомився і погоджується з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку та згоден, що ця заява разом з пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, (а.с. 13).

Позивачем приєднано до матеріалів справи Умови та Правила надання банківських послуг ПАТ «КБ «ПриватБанк», де визначено за яких умов та за якими правилами банк відкриває позичальнику банківську картку чи надає інші банківські послуги.

У заяві відповідача зазначено, що Заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку становить укладений Договір про надання банківських послуг.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав жодного доказу на підтвердження факту видачі відповідачу кредитної картки, а також, що відповідач нею скористалась та отримала в борг кошти в сумі 3000 грн.

Відповідач в суді першої інстанції заперечувала проти позову, про що подала письмову заяву 07.12.2015 року.(а.с.35)

Позивач просив розглядати справу за відсутності їх представника.(а.с.25)

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Оцінивши надані позивачем докази,суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що розрахунок заборгованості, зроблений позивачем не доводить факт отримання кредиту у вигляді кредитного ліміту на картку.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач виконувала умови договору також є належним чином не доведені, тому, що суду на підтвердження вказаної обставини був наданий лише розрахунок, зроблений позивачем, в якому самим же позивачем відображено факт погашення.

Суд першої інстанції правильно в рішенні зазначив, що на підтвердження факту отримання кредиту позивач не надав виписки по рахунку відповідача, або інших фінансових документів з яких би можливо було встановити обставини, на які посилався позивач.

Не зважаючи на те, що в рішенні районного суду, прямо вказано, які докази могли б бути прийняті судом як достовірні, до апеляційного суду позивач також не надав виписку по рахунку відповідача, або інші докази на підтвердження факту отримання відповідачем коштів.

За таких обставин, колегія суддів, дійшла висновку, що суд першої інстанції розглянув справу, виходячи з доказів наданих позивачем, яким дав належну правову оцінку, та за недоведеності тих обставин, на які посилався позивач, а саме факту отримання відповідачем самої кредитної карки, а також коштів за кредитною карткою у вигляді кредитного ліміту , обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог.

Доводи скарги вказаних висновків не спростовують. Апеляційна скарга не містить посилань на нові докази, які не були надані з поважних причин, з яких суд міг би встановити факт отримання відповідачем коштів, та відповідно не виконання відповідачем зобов'язань, щодо їх повернення.

Оскільки спір виник з приводу виконання кредитного договору, боржник заперечував отримання коштів, банк зобов'язаний був довести, що він виконав свої зобов'язання та надав відповідачу кредитні кошти відповідно до істотних умов кредитного договору.

Проте, таких доказів позивачем суду не надано, тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позову.

Рішення суду постановлене на повно з'ясованих обставинах, з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 07 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: