АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6357/16 Справа № 183/6593/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Посунся (Колодяжна) Н.Є.
Категорія 39
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Посунся Н. Є.

суддів Баранніка О.П., Лисичної Н.М.

при секретарі Самокиша О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, приватний нотаріус Новомосковського нотаріального округу про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2016 року, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального закону.

Апеляційний суд, вивчивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, вважає оскаржуване рішення законним, таким, що повинне бути залишене без змін, виходячи з наступного.

Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_5. Останньому на праві власності належало: земельна ділянка (пай №478) площею 4,470 га, частина житлового будинку №18 по вул.. Харківська, с. Орілька, Новомосковського району Дніпропетровської області, квартира АДРЕСА_1, автомобіль «Daewoo Lanos» та грошові внески в ПАТ «Державний ощадний банк України».

05.11.2010 року ОСОБА_5 заповів ОСОБА_2 усе належне йому майно.

05.07.2013 року ОСОБА_5 заповів племіннику ОСОБА_3 земельну ділянку (пай № 478) площею 4,470 га, а ОСОБА_6 1/2 частину житлового будинку№18 по вул.. Харківська, с. Орілька, Новомосковського району Дніпропетровської області.

Відповідно до ст.. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було укладено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або в тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

25.07.2013 року ОСОБА_5 помер. Після його смерті із заявами про прийняття спадщини за заповітом звернулися до нотаріальної контори племінник ОСОБА_3, співмешканка ОСОБА_6, донька ОСОБА_2 і мати ОСОБА_7.

Пізніше ОСОБА_6 відмовилася від прийняття спадщини на користь ОСОБА_3

31.03.2014 року померла мати ОСОБА_5 ОСОБА_7, спадкоємцем після смерті якої є її донька ОСОБА_4 та яка разом із ОСОБА_2 успадкували майно, що не ввійшло у заповіт ОСОБА_5.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволені позовних вимог про визнання заповіту недійсним, суд першої інстанції, враховуючи правила ст.ст. 203, 215, 1216, 1217, 1218, 1247, 1254, 1257 ЦК України, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для визнання заповіту недійсним, виходячи з наступного.

На час складання заповіту ОСОБА_5 дійсно був онкологічно хворим, вказане підтверджується матеріалами справи та не заперечувалось сторонами.

Свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 підтвердили факт хвороби заповідача та те, що попри свою тяжку хворобу останній усвідомлював свої дії до самої смерті, упізнавав з ким розмовляє, підтримував бесіди, жартував.

Згідно посмертної судово-психіатричної експертизи ОСОБА_5 на момент складання заповіту 05.07.2013 року будь-якими психічними розладами не страждав, по своєму психічному стану міг розуміти значення своїх дій і керувати ними.

Оскільки, при укладенні оспорюваного заповіту його форма дотримана, заповіт підписаний на прохання заповідача та у присутності свідками ОСОБА_9 та ОСОБА_17, особу заповідача встановлено, його дієздатність перевірено, - районний суд обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 щодо визнання заповіту недійсним з підстав, що заповідач в силу психічного та фізичного стану неусвідомлював значення своїх дій.

Посилання апелянта в скарзі на те, що заповіт сфабриковано співмешканкою її батька та його племінником, заповіт не виражає дійсної його волі, оскільки на момент його складення батько не усвідомлював значення своїх дій так як хворів тяжкою хворобою, - є необгрунтованимим та не підтвердженні належними та допустимими доказами, які б дійсно підтвердили той факт, що на час складання заповіту заповідач в силу психічного або фізичного стану неусвідомлював значення своїх дій. Навпаки, посмертною судово-психіатричною експертизою встановлено, що складаючи заповіт ОСОБА_5 психічними розладами не страждав, усвідомлював значення своїх дій та міг ними керувати. Вказане свідчить, що заповідач діяв за власною волею та власним бажанням, його волевиявлення під час складання заповіту було вільним і відповідало його волі.

Інші доводи апелянта не впливають на законність оскаржуваного рішення.

Враховуючи викладене, висновки, зазначені у судовому рішенні, зроблені на підставі повного та всебічного зясування обставин справи, відповідають дійсним обставинам справи, а тому, апеляційний суд вважає, що районний суд ухвалив законне рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, підстави для його зміни чи скасування апеляційним судом не встановлені.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала чинна з моменту проголошення, може бути оскаржена у 20-денний строк у касаційному порядку.

Головуючий Н.Є. Посунся

Судді: О.П. Бараннік

ОСОБА_18