АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/2365/16 Головуючий 1-ї інстанції Криворотов С.В.
Справа №624/259/15-ц Доповідач Довгаль А.П.
Категорія: договірні
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді Довгаль А.П.

суддів Коваленко І.П., Коровіна С.Г.,

при секретарі Щегельському Д.О.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в приміщенні суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Насінневе» на рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 05 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Насінневе», третя особа: відділ Держгеокадастру у Кегичівському районі Харківської області про визнання недійсним договору оренди землі, зобовязання повернути земельну ділянку, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Насінневе» (надалі ПАТ «Насінневе»), третя особа: відділ Держгеокадастру у Кегичівському районі Харківської області, в якому з урахуванням заяви про відмову від частини позовних вимог просила визнати недійсним договір оренди землі б/н від 25.10.2011року, укладений між нею та відповідачем, та зобовязати відповідача повернути їй зазначену земельну ділянку, а також стягнути з відповідача на її користь витрати по сплаті судового збору.

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що вона на підставі державного акту на право власності серії ЯД №058956, виданого Кегичівською районною державною адміністрацією 24.01.2008р., є власником земельної ділянки площею 3,6381га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Лозівської сільської ради Кегичівського району Харківської області. Зазначає, що на даний час її земельною ділянкою користується відповідач на підставі договору оренди землі від 25.10.2011р. б/н, зареєстрованого відділом Держкомзему у Кегичівському районі 20.11.2012 року за №01653. Зазначив, що цей договір є недійсний, оскільки ані його, ані додатки до нього: акт приймання - передачі земельної ділянки, акт визначення меж земельної ділянки в натурі, позивач не підписувала, отже, не мала волевиявлення на його укладення. У добровільному порядку повернути земельну ділянку відповідач не бажає.

У судовому засіданні суду першої інстанції позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві. Представник зазначив, що позивач дійсно не підписувала оскаржуваного договору оренди та додатків до нього, волевиявлення з її боку на його укладення не було, про спірний договір вона дізналася тоді, коли їй видали на руки зареєстрований екземпляр, уточнила, що це сталось восени 2012 року. Після повернення земельної ділянки має намір обробляти її самостійно. Представник також уточнив раніше надані позивачем пояснення про те, що отриманий позивачем екземпляр договору оренди землі вже мав відмітку про державну реєстрацію, тому позивач могла його отримати тільки після державної реєстрації цього договору, тобто, восени 2012 року.

Представник відповідача ПАТ «Насінневе» - ОСОБА_3 проти позову заперечувала, посилаючись на те, що протягом дії оскаржуваного договору позивач отримувала від ПАТ «Насінневе» орендну плату за користування землею і проти цього не заперечувала. Отже, позивач усвідомлювала, що між нею та відповідачем існують певні договірні відносини, наслідком яких є отримання орендної плати. Також, представник відповідача просила застосувати до даних правовідносин строк позовної давності, оскільки в судовому засіданні 14.05.2015 року позивач повідомила суду, що екземпляр спірного договору оренди вона отримала восени 2011 року, а позов подано нею навесні 2015 року, тобто з пропуском загального трирічного строку позовної давності.

Рішенням Кегичівського районного суду Харківської області від 05 лютого 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним договір оренди землі б/н від 25.10.2011року, зареєстрований відділом Держкомзему у Кегичівському районі 20.11.2012року за №01653, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Насінневе».

Зобовязано ПАТ «Насінневе» повернути ОСОБА_1 земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,6381 га. кадастровий №030030397, що розташована на території Лозівської сільської ради Кегичівського району Харківської області, яка належить їй на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №058956, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на земцю за №35, виданого Кегичівською районною державною адміністрацією Харківської області 24.01.2008року.

Стягнуто з ПАТ «Насінневе» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 6001,80грн.

В апеляційній скарзі ПАТ «Насінневе» просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким в задоволені позову ОСОБА_1 відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи та на неналежну оцінку наданим доказам.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені надані сторонами докази, їм дана належна правова оцінка, правильно визначено природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює та на підставі встановленого ухвалене рішення, яке відповідає вимогам ст.ст. 10, 60, 212, 214, 215 ЦПК України.

Відповідно до ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні й суспільні інтереси в спосіб, визначений законами України.

Перелік можливих способів захисту міститься в ст.16 ЦК України.

Згідно п.2) ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільного права та інтересу є визнання правочину недійсним.

Задовольняючи позовні вимоги, суд дійшов правомірного і обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання недійсним спірного договору оренди землі від 25 жовтня 2011 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Насінневев».

Так, судовим розглядом встановлено, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що згідно державного акту на право власності серії ЯД №058956, виданого Кегичівською районною державною адміністрацією 24.01.2008р. ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 3,6381га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Лозівської сільської ради Кегичівського району Харківської області. Цим актом визначені межі та місце розташування земельної ділянки.

Починаючи з 2011 року вищевказаною земельну ділянку використовував під посіви сільськогосподарських культур ПАТ «Насінневе».

Про існування спірного договору оренди землі від 25.10.2011року, який нібито було укладено нею ОСОБА_1 з відповідачем ПАТ «Насінневе», позивач дізналася восени 2012 року, а саме після проведення державної реєстрації договору та отримання його примірника.

Відповідно до положень ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Договір є укладеним якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, якими є: умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст.638 ЦК України).

Відповідно до положень ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України.

Зокрема, ч.3 ст.203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно розяснень, які містяться в п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 06.11.2009року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст.203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Факт відсутності волевиявлення ОСОБА_1 на укладання спірного договору оренди землі встановлено судовим розглядом.

Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи №6598 від 30 вересня 2015 року, проведеної Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. Засл. проф. ОСОБА_4, підпис від імені ОСОБА_1 у трьох примірниках договору оренди землі площею 3,6381га б/н від 25.10.2011року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Насінневе», в графі «Орендодавець», у трьох примірниках акту від 25.10.2011року передачі-прийому земельних ділянок згідно з договором оренди, в графі «Земельну ділянку передав», - виконані не ОСОБА_1, а іншою особою (особами) з наслідуванням справжнього підпису ОСОБА_1 (а.с.106-107).

Оскільки, позивач не підписував спірного договору оренди землі, то ця обставина свідчить про відсутність волевиявлення на його укладання.

Відповідно до розяснень, які містять в п.7 вищеназваної постанови, судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним.

Твердження представника відповідача стосовно того, що позивачу на протязі 2011-2015р. виплачувалась орендна плата за користування землею, не спростовують факту відсутності її волевиявлення на підписання спірного договору оренди землі.

Доводи представника відповідача ПАТ «Насінневе» стосовно того, що позов подано ОСОБА_1 з пропуском строку позовної давності, і це є підставою для відмови у задоволенні позову з цих підстав, колегією суддів не приймаються.

Згідно ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу строку позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленого до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України).

Позивач дізнався про порушення свого права, а саме про наявність спірного договору оренди, 20.11.2012року, тобто після його державної реєстрації, що в розумінні ч.1 ст.261 ЦПК України є моментом початку перебігу строку позовної давності. Доказів на підтвердження того, що позивач знав про існування спірного договору значно раніше, відповідачем ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду надано не було. Доводи відповідача, що початок перебігу строку позовної давності необхідно обчислювати з моменту укладання спірного договору, оскільки позивач весь цей час отримував плату за користування землею, не ґрунтується на вимогах закону.

Вказане узгоджується також з правовою позицією Верховного суду України, викладеною в постанові від 22.04.2015року по справі №6-48цс15.

З урахуванням вищевикладених обставин, підстав для застосування до даних правовідносин строку позовної давності немає.

Згідно положень ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Враховуючи те, що спірний договір позивач не укладала, а використання відповідачем її земельної ділянки було безпідставним, тому ОСОБА_1 має право витребувати у ПАТ «Насінневе» належну їй на праві власності земельну ділянку.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують, суттєвими не являються і не дають колегії суддів підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення, яке ухвалено з дотриманням вимог закону.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307ч.1п.1), 308, 313, 314ч.1п.1), 315, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Насінневе» відхилити.

Рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 05 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді