Справа № 379/1669/15-ц Головуючий у І інстанції Василенко О. М.
Провадження № 22-ц/780/1276/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 49 11.02.2016
УХВАЛА

Іменем України

11 лютого 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Яворського М.А., Лащенка В.Д.

при секретарі: Волинець Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Таращанського районного суду Київської області від 28 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2015 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовувала тим, що рішенням Таращанського районного суду Київської області від 28 серпня 2012 року з відповідача було стягнуто аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі ? частини з усіх видів заробітку відповідача щомісячно на дитину до досягнення повноліття дитиною. З вересня 2012 року виконавчий лист знаходився на виконанні у ВДВС Таращанського РУЮ. Зазначила, що відповідач ухиляється від сплати аліментів і станом на 01.11.2015 року заборгованість по сплаті аліментів згідно виконавчого листа №2-201/2006 становить 38543,50 грн. У звязку з несплатою аліментів на поточний момент загальна сума неустойки (пені), що виникла внаслідок невиплати аліментів складає 11685,60 грн. У звязку з цим просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 на свою користь неустойку за прострочення сплати аліментів по виконавчому листі №2-201/2006 в сумі 11685,60 грн.

Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 28 грудня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 неустойку за прострочення сплати аліментів по виконавчому листу Таращанського районного суду Київської області № 2-201/2006 в сумі 11685,60 грн. та судовий збір в розмірі 487,20 грн..

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позову ОСОБА_3, посилаючись на його необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд безпідставно не зменшив розмір заборгованості пені та не врахував сплачені ним уже кошти, які він перераховував на утримання сина, що підтверджується квитанціями і виніс дане рішення на припущеннях.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що відповідач має заборгованість по аліментам, які були стягнуті за рішенням суду, позивачка має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення відповідно до вимог ст. 196 СК України.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.1 ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка не сплачується, якщо платник аліментів є неповнолітнім.

Як роз'яснено у п. 22 постанови Пленуму Верховного ОСОБА_1 України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

У постанові Верховного ОСОБА_1 України від 11.09.2013 року у справі № 6-81цс13, реєстр № 33609035 Верховний Суд України дійшов правового висновку про те, що оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Зазначений правовий висновок Верховного ОСОБА_1 України згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим в тому числі для всіх судів України.

Судом встановлено, що згідно виконавчого листа № 2-201/2006 року виданого 04.09.2012 року Таращанським районним судом Київської області з відповідача стягнуто на користь позивачки аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/2 частини всіх видів його заробітку щомісячно на дитину до досягнення нею повноліття, починаючи з 17.05.2006 року (а.с. 8). Проте, у звязку з нерегулярною сплатою аліментів, за відповідачем з його вини утворилася заборгованість.

Згідно розрахунку ВДВС Таращанського РУЮ Київської області станом на 01.11.2014 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів згідно виконавчого листа № 2-201/2006 року становить 38543,50 грн. (а.с. 11-12).

Відповідно до розрахунку суми неустойки(пені), заборгованість відповідача складає 11685,60 грн. за період з вересня 2012року по жовтень 2015 року (а.с. 13).

З урахуванням наведеного, колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог, оскільки відповідач має заборгованість по аліментам, які були стягнуті за рішенням суду, позивачка має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення відповідно до вимог ст. 196 СК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно не зменшив розмір заборгованості пені та не врахував сплачені ним уже кошти, які він перераховував на утримання сина, що підтверджується квитанціями і виніс дане рішення на припущеннях, не заслуговують на увагу, оскільки відповідачем не надано жодного фінансового документу на підтвердження своїх доводів.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції викладених в рішенні не спростовують.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі. На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Таращанського районного суду Київської області від 28 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: