Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2016 року Галицький районний суд м.Львова в складі:

головуючого-судді - Городецької Л.М.,

при секретарі Скочиляс І.М.,

з участю представників

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 міської ради, ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сімєю та визнання права на спадщину,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3звернувся до суду з позовом, в якому просить встановити факт його проживання однією сімєю з ОСОБА_6 в період з 1994 року по день смерті ОСОБА_6; визнати за ним право на спадкування за законом після померлого ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2).

В обгрунтування позову покликається на те, що квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на квартиру №Г-26914 від 12.07.2015 року. З ОСОБА_6 познайомився у 1987 році у ОСОБА_4 політехнічному університеті. На грунті спільних інтересів та однакового відношення до певних наукових позицій, у них виникли тісні дружні відносини. Згодом, враховуючи незадовільний стан здоровя ОСОБА_6, певні риси його характеру (скритність, некомунікабельність), а також відсутність у нього родичів, з 1994 року постійно проживав з ОСОБА_6, доглядав за ним, вели спільне господарство, він приймав участь в оплаті комунальних послуг, здійснював ремонт у квартирі, а відтак, виконував всі обовязки члена сімї квартиронаймача. Крім цього, вказує на те, що в близькому колі їхніх спільних знайомих, ОСОБА_6 називав його своїм сином. На початку лютого 2014 року ОСОБА_6 раптово помер, коли він перебував за межами м.Львова. Вважає, що оскільки фактично проживав із померлим однією сім'єю більше п'яти років до часу відкриття спадщини тому, відповідно до положень ст. 1264 ЦК України, має право на спадкування як спадкоємець четвертої черги.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні надали пояснення аналогічні до мотивів позовної заяви та просили суд позов задоволити повністю. Вказували на те, що з матеріалів справи та показів свідків вбачається підставність заявлених позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не зявилася, хоча належним чином повідомлялася про судове засідання, про прочини неявки суд не повідомила, а тому суд вважає за можливе завершувати розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі письмових доказів відповідно до ст.169 ЦПК України.

Представник ОСОБА_4 міської ради в судовому засіданні проти позову заперечив з мотивів безпідставності. Вважає, що позивачем не подано належних письмових доказів щодо спільного проживання більше пяти років із померлим ОСОБА_6 Більше того, йому видається незрозумілим те, чому померлий ОСОБА_6 при житті не склав заповіт на користь позивача, якщо вони з 1994 року проживали разом та були в дружніх відносинах. Просив відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд вважає, що у задоволенні позову ОСОБА_3 слід відмовити з наступних підстав.

У відповідності до ч.3 ст.10 та до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін виник спір.

Згідно ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 був зареєстрований, проживав з 10.02.1982 року в квартирі АДРЕСА_2, що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сімї і проживання, виданої ЛКП «Снопківське» №1190 від 04.06.2014 року (а.с.84).

05 лютого 2014 року ОСОБА_6 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-СГ №348693 (а.с.77).

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина за законом на квартиру АДРЕСА_1.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_3 21.07.2014 року звернулася до Першої ОСОБА_4 державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом (а.с.85).

У судовому засіданні встановлено, що на час смерті ОСОБА_6 позивач був відсутній та перебував за межами м.Львова. Копію свідоцтва про смерть було видано громадянці ОСОБА_7.

Позивач покликається на те, що з 1994 року постійно проживав з ОСОБА_6, доглядав за ним, вели спільне господарство, він приймав участь в оплаті комунальних послуг, здійснював ремонт у квартирі, а відтак, виконував всі обовязки члена сімї квартиронаймача. Крім цього, вказує на те, що в близькому колі їхніх спільних знайомих, ОСОБА_6 називав його своїм сином.

Однак суд не приймає до уваги такі твердження, оскільки позивачем це не підтверджено жодними належними та допустимими доказами.

Покликання позивача на той факт, що він приймав участь в оплаті комунальних послуг не підтверджено жодними квитанціями чи платіжними дорученнями. Більше того, з матеріалів справи видно, що заборгованість за житлово-комунальні послуги за адресою: м.Львів, вул.Ш.Руставелі,28/2 станом на 01.10.2015 року становить 3162,77 гривень.

Крім цього, встановлено, що позивач ОСОБА_3 фактично зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сімї і прописки №3604 від 07.10.2015 року, виданої ЛКП «Снопківське».

ОСОБА_4 комунального підприємства "Снопківське" від 19.03.2015 року задокументовано, що комісія в складі представників ЛКП "Снопківське" встановила, що померлий ОСОБА_6, який проживав у ІНФОРМАЦІЯ_4, вів прихований спосіб життя, з сусідами не спілкувався, про що сусіди відмовилися підтвердити даний акт.

Відповідно до пункту 3.22 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.

Проте, позивачем не надано жодного такого доказу, який би підтверджував факт спільного проживання з ОСОБА_6

Відповідно до п.1 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами.

Сім'ю, згідно ч.2 СК України, складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки.

Частиною 2 статті 64 ЖК України передбачено, що до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти, батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Як визначено в ч.1 ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

В силу вимог ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно із ч.1 ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в суді пояснили, що з померлим ОСОБА_6 вони були знайомі, так як разом вчилися та працювали в ОСОБА_4 університеті «Львівська політехніка». Померлий був дуже скритною та замкнутою людиною по характеру, з ним у них були чисто ділові стосунки. ОСОБА_3 знають як студента. У квартирі ОСОБА_6 вони ніколи не були.

Свідок ОСОБА_8 додатково пояснив, що ОСОБА_6 в певний період часу зник з поля зору, не виходив на роботу. ОСОБА_3 його попросив зясувати що з ОСОБА_6, так як той перебував за межами м.Львова. На прохання ОСОБА_3 він сам особисто перебував біля вхідних дверей квартири №2, де мешкав ОСОБА_6, довго стукав у двері, проте дверей ніхто не відчинив, після чого він звернувся з приводу зникнення в дільничий пункт міліції. Також зазначив, що йому невідомо за чиї кошти був похований ОСОБА_6

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 (помічник діяльничого інспектора сектору дільничих інспекторів міліції Галицького РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області) пояснив, що 05.02.2014 року до нього із заявою звернувся викладач кафедри архітектурних конструкцій ЛНУ «Львівська політехніка» ОСОБА_8 з приводу зникнення його колеги по роботі ОСОБА_6 В подальшому на підставі ухвали Галицького районного суду м.Львова, було проведено проникнення та огляд квартири за адресою: м.Львів, вул.Ш.Руставелі,28/2, де було виявлено труп ОСОБА_6, після чого приїхали спеціальні служби та забрали труп на розтин. Що було надалі, та хто проживає у квартирі ОСОБА_6 йому не відомо.

Таким чином, проаналізувавши покази свідків, суд оцінює їх критично, оскільки жоден свідок не підтвердив факт та обставини спільного проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_3, а лише надали покази про інші відомі їм обставини, які не стосуються спільного проживання позивача з померлим.

У пункті 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" дано роз'яснення, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом) судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

У відповідності до ч.3 ст.10 та до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Письмових доказів на підтвердження мотивів, викладених у позові, позивачем представлено не було та судом в процесі розгляду справи здобуто.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_3 слід відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст.ст.10,60,88,169,209,212-215,218,256 ЦПК України, ст.ст.328, 1216, 1218, 1258, 1264 ЦК України, ст.64 ЖК України, суд

в и р і ш и в :

у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 міської ради, ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сімєю та визнання права на спадщину відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області протягом 10-ти днів з дня його проголошення.

Суддя Л.М.Городецька