АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 216/2054/2012 22-ц/774/425/К/16
Справа № 416/2054/2012 Головуючий в 1-й інстанції
Провадження 22-ц/774/425/К/16 суддя Мазуренко В.В.
Категорія - 27 ( ІІІ ) Доповідач - Михайлів Л.В.
РІШЕННЯ

Іменем України

30 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Михайлів Л.В..

суддів: Барильської А.П., Ляховської І.Є.,

секретар: Петренко К.І.,

за участю: представника позивача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Бродька Анатолія Івановича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, цивільну справу апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 08 жовтня 2015 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, треті особи: Служба у справах дітей виконкому Інгулецької районної ради м. Кривого Рогу, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,-

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2012 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, який уточнили у грудні 2014 року. В обґрунтування позову зазначили, що відповідно до договору № KRН0GК00150544 від 04.07.2006 року ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 26381,00 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 03.07.2021 року. З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за вищевказаним кредитним між позивачем та ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки № KRН0GК00150544 від 04.07.2006 року, відповідно до умов якого банку в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру загальною площею 47,8 кв. м. , житловою площею 30,9 кв.м., яка розташована за адресою : АДРЕСА_1, яка належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі - продажу.

Враховуючи значні порушення зобов'язань за кредитним договором, відповідач станом на 16.01.2012 року має заборгованість у розмірі 41573,07 доларів США, що за курсом 7,9898 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 16.01.2012 року складає 332160,51 гривень, яку позивач просить стягнути на свою користь шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу вказаного предмету іпотеки, з укладенням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з наданням повноваження банку, щодо реєстрації права власності у Державній Реєстраційній службі України на нерухоме майно від імені ОСОБА_3, для чого надати право банку подавати, отримувати та розписуватись на необхідних документах згідно діючого законодавства у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, з можливістю здійснення Банком всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Виселити відповідача та інших осіб,які зареєстровані та/або проживають у квартирі (предмет іпотеки), зі знаттям з реєстраційного обліку у органі МВС України та вирішити питання стосовно розподілу судового збору.

Ухвалою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 23 грудня 2014 року до участі у справі залучено в якості третьої особи Службу у справах дітей виконкому Інгулецької районної ради м. Кривого Рогу. В процесі розгляду справи, 03 червня 2015 року, до участі у справі, у якості третьої особи, було залучено ОСОБА_4

Рішенням Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу від 08 жовтня 2015 року позов задоволено частково.

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед ПАТ «КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № KRН0GК00150544 від 04.07.2006 року, в сумі 41573,07 доларів США, що за курсом 7,9898 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 16.01.2012 року складає 332160,51 гривень, звернуто стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру на четвертому поверсі п'ятиповерхневого житлового будинку, загальною площею 47,8 кв. м., житловою площею 30,9 кв.м., яка розташована за адресою : АДРЕСА_1, яка належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі - продажу від 04.07.2006 року, шляхом продажу на прилюдних торгах за початковою ціною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Із зазначенням, що рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 03.06.2014 року №1340-VІІ.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 3326,30 грн.

Додатковим рішенням Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу від 28 грудня 2015 року, доповнено рішення суду від 08.10.2015 року та відмовлено Банку в задоволенні іншої частини позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_5 в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

29.03.2016 року ОСОБА_3 надав до канцелярії апеляційного суду заяву за вх. № 1873/16 про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача ОСОБА_5 надала суду апеляційної інстанції заперечення на апеляційну скаргу ПАТ «КБ «ПриватБанк», в яких просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, відхиливши апеляційну скаргу.

Апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, що не з'явились, оскільки відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк, ставить питання про скасування рішення суду в частині відмови у задоволенні позову з ухваленням в цій частині нового рішення про його задоволення, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та порушенням норм матеріального та процесуального права. В іншій частині рішення суду просять залишити без змін.

Так, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції вийшов за межі заявлених позивачем вимог та звернув стягнення на заставлене майно іншим способом ніж просив позивач. Не прийнявши при цьому до уваги, що вимога позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом його продажу з укладенням від імені Банком договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також надання Банку віх повноважень, необхідних для здійснення продажу - основана на вимогах ст.ст.33,38,39,41 Закону України «Про іпотеку», а отже підлягає задоволенню. Також апелянт зазначає, що виконання рішення суду стосовно звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу будь-якій особі- покупцеві, не можливо без надання ПАТ КБ «ПриватБанк» права на отримання витягу з Державного реєстру прав, отримання дублікатів провавстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форми власності та підпорядкування, з можливістю здійснення Банком всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки.

Крім того, суд першої інстанції залишив поза увагою та взагалі не розглянув вимоги позивача, щодо виселення відповідача.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Виходячи з доводів апеляційної скарги, рішення суду оскаржується апелянтом тільки в частині відмови у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк». В частині задоволення позову рішення суду апелянтом не оскаржується. В зв'язку з цим, виходячи з принципу диспозитивності цивільного процесу, предметом апеляційного розгляду є рішення суду в наступній частині : визначення шляху реалізації предмету іпотеки, відмови позивачу в отриманні витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форми власності та підпорядкування з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, відмови у задоволенні позову в частині виселення.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.528 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимогам ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що 04.07.2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», яке в подальшому перейменоване на ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № KRН0GК00150544, за яким останньому було надано кредит в розмірі 22 950 дол. США на придбання нерухомості житлового призначення, а також 3431,00 доларів США на сплату страхових платежів, а всього 26381,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 03.07.2021 року.

04.07.2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки квартири, за яким ПАТ КБ «ПриватБанк» взяв в іпотеку нерухоме майно: трикімнатну квартиру на четвертому поверсі п'ятиповерхневого житлового будинку, загальною площею 47,8 кв. м. , житловою площею 30,9 кв.м., яка розташована за адресою : АДРЕСА_1, яка належить відповідачу на праві власності, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором. Відповідно до п. 11 сторони визначили, що вартість предмета іпотеки складає 143767,10 грн.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним договором, станом на 16.01.2012 року утворилась заборгованість у розмірі 41573,07 доларів США, що за курсом 7,9898 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 16.01.2012 року складає 332160,51 гривень, з яких:

- заборгованість за кредитом - 21858,49 доларів США;

- заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 9149,57 доларів США;

- заборгованість по комісії за користування кредитом - 1780,91 доларів США;

-пеня - 8784,10 доларів США.,

Пунктом 16.7.1 договору іпотеки від 04.07.2006 року передбачено, що Іпотекодержатель (ПАТ КБ «ПриватБанк») має право звернути стягнення на Предмет іпотеки незалежно від настання термінів виконання будь-якого із зобов`язань за кредитним договором у випадку порушення позичальником (ОСОБА_3.) зобов`язань, передбачених умовами кредитного договору.

Укладаючи 04.07.2006 року договір іпотеки, сторони домовилися про набуття, зміну або припинення своїх прав та обов'язків, закріпивши їх в договорі, який ними підписано (а.с. 21-23).

Підписавши вказаний договір, відповідач ОСОБА_3. погодився із його змістом, в тому числі й зі змістом п. 16.7.2., щодо права Банку звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Банку в частині визначення шляху реалізації предмету іпотеки, зазначеного в позові, суд першої інстанції виходив з відсутності норм закону, які прямо передбачають надання позивачу права укладати від свого імені договори купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою -покупцем з отриманням витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів тощо.

Проте колегія суддів не може погодитись з вказаним висновком суду з огляду на наступне.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно якого іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Оскільки, відповідно до принципу свободи договору (ст.ст. 6, 627 ЦК України), сторони договору на власний розсуд визначають його зміст і формулюють його конкретні умови, якщо тільки зміст якої-небудь умови імперативно не визначений законом чи іншими правовими актами, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про захист порушених прав позивача шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст.12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки.

Право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки передбачено у ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

З договору іпотеки вбачається, що відповідно до п. 16.7.1 договору іпотеки, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання іпотекодавцем зобов'язань, а також в інших випадках, передбачених цим Договором, за рахунок предмета іпотеки у порядку, передбаченому чинним законодавством.

Згідно Договору іпотеки, звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, позасудового врегулювання у відповідності до умов цього договору та ЗУ «Про іпотеку», з інших підстав передбачених законодавством України.

Враховуючи зазначене колегія суддів не може погодитись з висновком суду в частині відмови у задоволенні позову, в частині надання права Банку укласти договір купівлі-продажу належного відповідачу майна, а саме трикімнатної квартири «будь-яким способом будь-яким способом з іншою особою -покупцем з отриманням витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів тощо», з підстав відсутності норми закону, яка прямо передбачає надання позивачу вказаного права, оскільки зазначений висновок не ґрунтується на вимогах закону.

Так, відповідно до п. 29 договору іпотеки сторони погодили також і те, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотеко держателя може бути здійснено шляхом продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, у тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку», для чого іпотекодавець надає іпотеко держателю право укласти такий договір за ціною та на умовах визначених на власний розсуд, зі здійсненням всіх необхідних дій від імені банку.

Отже, підписуючи іпотечний договір, сторони погодили порядок задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку», у зв'язку із чим доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу.

При цьому, колегія суддів зазначає, що виконання рішення суду стосовно звернення стягнення на предмет іпотеки, у відповідності до ст. 16 ЦК України не можливо без надання ПАТ КБ «ПриватБанк» права на отримання витягу з Державного реєстру прав, отримання дублікатів провавстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форми власності та підпорядкування, з можливістю здійснення Банком всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки

Таким чином, ст.ст. 33,38-39 Закону України «Про іпотеку», та п. 29 договору іпотеки надають право позивачу одержувати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки у визначений позивачем спосіб, а саме продаж іпотекодержателем предмета іпотеки будь-якій особі -покупцеві на підставі договору купівлі-продажу, з можливістю здійснення Банком всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки.

Крім того, статтею 39 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

У п. 42 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин роз'яснено, що в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки резолютивна частини рішення суду має відповідати вимогам як статті 39 Закону України "Про іпотеку", так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).

Звертаючи стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції зазначене врахував не в повній мірі, у зв'язку з чим резолютивна частина рішення не відповідає вимогам ст. 39 Закону України "Про іпотеку", п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України, оскільки в ній не зазначено всі складові боргу, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки. Тому суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог закону зазначає в резолютивній частині рішення відомості передбачені ст. 39 Закону України "Про іпотеку".

Що стосується, відмови суду першої інстанції в задоволенні позовних вимог банку в частині виселення відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі (предмет іпотеки), зі знаттям з реєстраційного обліку у органі МВС України, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Відповідно до п. 43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного жилого приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян із жилих приміщень, придбаних не за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, забезпеченого іпотекою цього приміщення, без одночасного надання іншого постійного жилого приміщення.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Таким чином, у зв'язку з ухваленням судом першої інстанції рішення про задоволення вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру на четвертому поверсі п'яти поверхневого житлового будинку, загальною площею 47,8 кв. м. , житловою площею 30,9 кв.м., яка розташована за адресою : АДРЕСА_1 - задоволенню підлягає також вимога позивача про виселення з цієї квартири ОСОБА_3, без надання іншого житлового приміщення.

Враховуючи зазначене, рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 08 жовтня 2015 року, в частині відмови у задоволенні позову про виселення та додаткове рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 28 грудня 2015 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині про задоволення позову.

Однак, на момент розгляду справи продовжує бути чинним Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року N 1304-VII.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 27.05.2015 року (справа №6-57цс/15), який є обов'язковим для суду відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України і в даній справі, рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій…» не підлягає виконанню.

Верховний Суд України виходив з того, що оскільки Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

Як вбачається з матеріалів кредит був наданий відповідачеві ОСОБА_3 в іноземній валюті на споживчі цілі (придбання нерухомості житлового призначення), що підтверджується самим кредитним договором і визнається стороною позивача, загальна площа квартири становить 47,8 кв.м., що не перевищує 140 кв. м., відповідач не є суб'єктом Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», а отже, у даному випадку є всі підстави для застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Враховуючи зазначене, рішення суду щодо звернення стягнення на предмет іпотеки та в частині виселення не підлягають виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року N 1304-VII.

В іншій частині рішення суду, апелянтом не оскаржується, а тому колегією суддів, відповідно до ст. 303 ЦПК України не переглядається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 1,3 ч. 1 ст. 309, 313, 314-316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк» задовольнити.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 08 жовтня 2015 року в частині визначення шляху реалізації предмету іпотеки, змінити виклавши абзац резолютивної частини рішення суду наступним чином:

«В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором № KRН0GК00150544 від 04.07.2006 року у розмірі 41573,07 доларів США, що за курсом НБУ складає 332160,51 гривень, з яких: - заборгованість за кредитом - 21858,49 доларів США;- заборгованість по процентам за користування кредитом - 9149,57 доларів США;- заборгованість по комісії за користування кредитом - 1780,91 доларів США; - пеня - 8784,10 доларів США., звернути стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру на четвертому поверсі п'ятиповерхневого житлового будинку, загальною площею 47,8 кв. м., житловою площею 30,9 кв.м., яка розташована за адресою : АДРЕСА_1, яка належить відповідачу ОСОБА_3 на праві власності, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ) з укладенням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення Банком всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, за початковою ціною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.»

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 08 жовтня 2015 року, в частині відмови у задоволенні позову про виселення та додаткове рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 28 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині про задоволення позову.

Виселити ОСОБА_3 із квартири за адресою АДРЕСА_2 без надання іншого житла.

Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення не підлягає виконанню на період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з набрання ним законної сили.

Головуючий: Л.В. Михайлів

Судді: А. П. Барильська

І.Є. Ляховська