Єдиний унікальний номер (справа №) 216/8864/15-ц
Номер провадження у суді 2/216/845/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11 березня 2016 року місто ОСОБА_1 Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого - судді Кузнецова Р.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Буданцевої О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

03 грудня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом, згідно якого просив:

- встановити факт прийняття ОСОБА_2 спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4, померлого 24.12.1998 року;

- визнати за ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Лінійна, будинок № 26, який складається з житлового будинку А-1, загальною площею 250,2 кв.м, житловою площею 100,6 кв.м, гаражу Б, котельні В, сараю Г, огорожі №1, хвіртки №2, належну на праві власності ОСОБА_4, померлому 24.12.1998 р., на підставі Договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності житловою площею до 60 кв.м, посвідченого Першою криворізькою державною нотаріальною конторою 14.09.1993 р. за № в реєстрі 1-4136 та зареєстрованого Криворізьким бюро технічної інвентаризації на підставі реєстраційного посвідчення від 09.06.1997 року, про що в реєстровій книзі № 260 на стор. № 247 зроблено запис № 62027.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 24 грудня 1998 року помер ОСОБА_4, який доводився йому та ОСОБА_5 рідним братом, про що свідчить копії свідоцтв про смерть та про народження. Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на наступне майно:

- грошові вклади з усіма належними відсотками, компенсаційними та індексаційними нарахуваннями у філії - Криворізьке відділення № 7897 Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» м. Кривого Рогу на рахунках № 91551/6095 (залишок коштів - 4 485 грн. 60 коп.), № 07900554 (залишок коштів - 0 грн. 79 коп.), № 07900552 (залишок коштів 4 грн. 14 коп.) та № 91551/6093 (залишок коштів 8 878 грн. 80 коп.), які належали померлому на підставі ощадних книжок;

1/2 частину домоволодіння № 26 по вул. Лінійна в м. Кривому Розі, який складається з житлового будинку А-1, загальною площею 250,2 кв.м, житловою площею 100,6 кв.м, гаражу Б, котельні В, сараю Г, огорожі №1, хвіртки №2, належну померлому на підставі Договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності житловою площею до 60 кв.м, посвідченого Першою криворізькою державною нотаріальною конторою 14.09.1993 р. за № в реєстрі 1-4136 та зареєстрованого Криворізьким бюро технічної інвентаризації на підставі реєстраційного посвідчення від 09.06.1997 р., про що в реєстровій книзі №260 на стор. №247 зроблено запис №62027. Так, за життя ОСОБА_4 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_6 12.02.1998 року за № в реєстрі 791, яким заповідав належну йому 1/2 частину домоволодіння з господарчими спорудами, що знаходяться за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Лінійна, буд. 26, йому, ОСОБА_2. Оскільки заповітом було охоплено не всю спадкову масу, то спадкування після смерті ОСОБА_4 мало здійснюватися як за заповітом (щодо домоволодіння), так і за законом в частині, не зміненій заповітом (щодо грошових вкладів). Так, за відсутності у померлого спадкоємців першої черги за законом, закликанню до спадкування підлягали спадкоємці другої черги, а саме рідні брати померлого він та ОСОБА_7 Ніхто зі спадкоємців протягом шести місяців з дня відкриття спадщини до державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не звертався, проте обидва спадкоємці фактично вступили в управління та володіння спадковим майном. Так, ОСОБА_5 прийняв спадщину, вступивши в управління та володіння спадковим майном, маючи на руках ощадні книжки померлого. Факт прийняття спадщини ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_4 підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 15829694 від 07.08.2008 року. У звязку з цим ОСОБА_7 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на належні спадкодавцю грошові вклади у філії - Криворізьке відділення № НОМЕР_2 «Державний ощадний банк України» м. Кривого Рогу, видане 07.08.2008 року Першою криворізькою державною нотаріальною конторою за номером в реєстрі № 2-1588. Він також фактично прийняв спадщину шляхом вступу у володіння та користування спадковим майном, а саме заповіданою йому частиною будинку № 26 по вул. Лінійній в м. Кривому Розі. Так, оскільки спірне домоволодіння належало йому та брату, ОСОБА_4 на праві приватної спільної часткової власності, що підтверджується реєстраційним посвідченням, виданим на його імя Криворізьким БТІ від 09.06.1997р., після смерті його брата він почав доглядати за його частиною будинку, присадибною земельною ділянкою, обробляти її, сплачував комунальні платежі за будинок в цілому, що за необхідності можуть підтвердити свідки. В межах шестимісячного строку з моменту відкриття спадщини він також приватизував земельну ділянку під спірним житловим будинком з господарськими спорудами для їх обслуговування та ведення підсобного господарства, що підтверджується Державним актом про право приватної власності на землю серія ДП № 9174 від 06.04.1999 року, виданим виконкомом Криворізької міської ради зареєстрованим в Книзі записів державних актів про право власності на землю за № 9174. Таким чином, він вважається спадкоємцем, що прийняв спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 Проте, Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21.12.2013 р. державний нотаріус Першої Криворізької державної нотаріальної контори ОСОБА_8, розглянувши заяву і документи для оформлення спадщини після померлого 24.12.1998 року ОСОБА_4 відмовила йому у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4, вважаючи, що в порушення вимог ст. 1268 ЦК України ним не прийнято спадщину в установлений шестимісячний строк, оскільки на час відкриття спадщини разом зі спадкоємцем він не проживав, та рекомендувала звернутися до суду за визначенням додаткового строку для прийняття спадщини. В судовому порядку захист права власності спадкоємця на спадкове майно є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. У звязку з викладеним вважає, що його право власності на 1/2 частину спірного будинку з господарськими спорудами, розташованого за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Лінійна, буд. 26, належного ОСОБА_4, який помер 24.12.1998 р., може бути визнане за ним в судовому порядку.

У судове засідання, призначене на 11.03.2016 року, позивач не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

29 січня 2016 року від відповідача до суду надійшло клопотання, в якому вона просила розглянути справу у її відсутність та зазначила, що проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Під час здійснення судового розгляду були встановлені наступні фактичні обставини.

Так, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, 01.05.1927року народження, що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.7,9).

Відповідно договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на праві приватної власності від 10.09.1990 року 1/2 частина жилого будинку № 26 по вул.. Лінійній у м. Кривому Розі зареєстрована за ОСОБА_4, яку останній заповідав ОСОБА_2 згідно заповіту від 12.02.1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_6 (а.с. 19, 22, 24).

ОСОБА_4 помер 24 грудня 1998 року, про що видано свідоцтво про смерть серія І-КИ № 235829, актовий запис № 1489 (а.с. 10).

Постановою завідувача Першої криворізької державної нотаріальної контори ОСОБА_8 від 21 грудня 2013 року ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4, померлого 24 грудня 1998 року, з підстав не прийняття спадщини в установлений шестимісячний строк, а також в звязку з тим, що на час відкриття спадщини ОСОБА_2 разом із спадкодавцем не проживав (а.с.20).

ОСОБА_2, вважаючи що його право на спадщину не може бути здійснено іншим шляхом, оскільки йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом постановою нотаріуса від 21.12.2013 року, звернувся до суду з вимогами про визнання за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими спорудами, яка розташована за адресою: місто Кривий Ріг, вулиця Лінійна, будинок 26, в порядку спадкування за законом після померлого 24.12.1998 року ОСОБА_4.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та обєктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

За приписами ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому згідно розяснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Оскільки позивач звертався до суду у звязку з неможливістю оформлення ним права на спадщину після спадкодавця, який помер до набрання чинності ЦК України, тому до спірних правовідносин слід застосовувати положення ЦК УРСР, що регулюють питання спадкування та виникнення права на спадщину і його здійснення.

Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Аналогічна норма міститься і в ЦК України 2003 року, чинного з 01.01.2004 року, відповідно до ч. 2 ст. 1220 якого, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Відповідно до п.п. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року, чинного з 01.01.2004 року, передбачено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої застосовується до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Зважаючи на те, що відповідно до дійсних обставин справи спірна спадщина відкрилася та була прийнята спадкоємцями до набрання чинності ЦК України (2003 pоку), до неї підлягають застосуванню норми ЦК УРСР (1963 року).

Отже, враховуючи встановлені під час судового розгляду обставини та з огляду на вимоги ЦК УРСР, суд дійшов висновку, що спадщина, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4, 24 грудня 1998 року, у вигляді права власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими спорудами, яка розташована за адресою: місто Кривий Ріг, вулиця Лінійна, будинок 26, належала померлому згідно договору про надання в безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності від 10.09.1990 року, виданого виконавчим комітетом Центрально-Міського районного відділу народних депутатів міста ОСОБА_1 (а.с. 22).

Оскільки заповітом було охоплено не всю спадкову масу, то спадкування після смерті ОСОБА_4 мало здійснюватися як за заповітом (щодо домоволодіння), так і за законом в частині, не зміненій заповітом (щодо грошових вкладів) відповідно до ч.ч.1,2 ст. 524 ЦК УРСР, згідно з якою спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 549 ЦК УРСР спадкоємець, визнається таким, що прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Матеріалами справи, а саме, копією домової книги на домоволодіння, розташоване за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Лінійна, 26, підтверджується, що позивач на момент відкриття спадщини проживав разом з спадкодавцем за вказаною адресою, тобто фактично вступив у володіння спадковим майном, а отже й прийняв спадщину після померлого ОСОБА_4

Також за приписами ч.ч. 1, 3 ст. 1296 та ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач звертався до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом у вигляді права власності на домоволодіння, яке розташоване за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Лінійна, 26, однак, постановою нотаріусу від 21.12.2013 року позивачу було відмовлено у вчиненні вказаної нотаріальної дії через те, що спадкоємець на час відкриття спадщини не проживав із померлим.

Але вказаний висновок, на думку суду, є хибним, оскільки позивач фактично прийняв спадщину, яка належала йому за заповітом. У Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року N5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», зокрема в п. 6, зазначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна.

Крім того згідно розяснень, викладених у п.п. 23, 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» (далі Постанови ПВСУ №7) свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК є правом, а не обов'язком спадкоємця. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі.

Таким чином, з урахуванням того, що в судовому порядку було встановлено право власності ОСОБА_4 на домоволодіння, що знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Лінійна, 26, наявність права на спадщину у позивача на підставі нотаріально посвідченого заповіту, а також з урахуванням встановленої обставини прийняття позивачем спадщини, тому позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання за ним права власності на спадкове майно вважаються судом обґрунтованими та такими, що узгоджуються з нормами цивільного законодавства, через що такі вимоги підлягають задоволенню.

Одночасно з цим підстав для задоволення вимог позову в частині встановлення факту прийняття ОСОБА_2 спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4, померлого 24.12.1998 року, через викладене вище судом не вбачається.

Керуючись ст. ст. 1, 3, 4, 10, 11, 60, 61, 84, 88, 209, 215-218 ЦПК України, ст.ст. 328, 1216-1218, 1223, 1296, 1297 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року N7, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року N5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 за (ІНФОРМАЦІЯ_2, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, паспорт серії АК 020108 виданий Центрально-Міським РВ Криворізького МУ УМВС України в Дніпропетровській області) право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Лінійна, будинок № 26, який складається з житлового будинку А-1, загальною площею 250,2 кв.м, житловою площею 100,6 кв.м, гаражу Б, котельні В, сараю Г, огорожі №1, хвіртки №2, належну на праві власності ОСОБА_4, померлому 24.12.1998 р., на підставі Договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності житловою площею до 60 кв.м, посвідченого Першою криворізькою державною нотаріальною конторою 14.09.1993 р. за № в реєстрі 1-4136 та зареєстрованого Криворізьким бюро технічної інвентаризації на підставі реєстраційного посвідчення від 09.06.1997 року, про що в реєстровій книзі № 260 на стор. № 247 зроблено запис № 62027.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо її не було подано, а у разі її подання - після розгляду справи апеляційним судом, якщо його не скасовано судом апеляційної інстанції.

Суддя Р.О. Кузнецов