Ухвала

іменем україни

28 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Леванчука А.О., Парінової І.К.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 - на заочне рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 03 грудня 2014 року та рішення апеляційного суду Херсонської області від 07 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Мегабанк» (далі - ПАТ «Мегабанк») звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що на підставі кредитного договору від 25 липня 2007 року № 305в/2007, укладеного між цим банком та відповідачем ОСОБА_4, останній отримав кредит у розмірі 17 081 доларів США під 13 % річних терміном до 24 липня 2013 року. На забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору того самого дня між банком та ОСОБА_5 укладено договір поруки № 305в/2007-п. У результаті невиконання позичальником належним чином умов кредитного договору утворилася заборгованість. Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 13 вересня 2011 року стягнуто солідарно із ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Мегабанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 9 213,08 долари США та 14 488 грн 33 коп., у тому числі за рахунок звернення стягнення на предмет застави. Зазначило, що станом на 15 вересня 2014 року вказане рішення суду у повному обсязі не виконано, за період із 01 березня 2011 року до 31 серпня 2014 року утворилася кредитна заборгованість у розмірі 2 727,05 долари США та 3 518 грн 74 коп. штрафу, яку позивач просив стягнути солідарно із відповідачів.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 03 грудня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Мегабанк» заборгованість за кредитним договором від 25 липня 2007 року № 305в/2007 у розмірі 2 727,05 долари США та 3 518 грн 74 коп., судовий збір у сумі 387 грн 06 коп.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 07 грудня 2015 року змінено рішення суду першої інстанції у частині солідарного стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Мегабанк» заборгованості за кредитним договором від 25 липня 2007 року № 305в/2007, суму стягнення 2 727,05 долари США зменшено до 2 434,97 доларів США, суму стягнення 3 518 грн 74 коп. зменшено до 3 141 грн 87 коп.

В іншій частині рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 - просить скасувати рішення судів першої й апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, який у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Із врахуванням положень ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України та встановлених фактичних обставин справи, суд дійшов правильного висновку, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та нормами ЦК України.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, яка відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України; суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

За таких обставин правильним є висновок суду про законність та обґрунтованість позовних вимог про стягнення нарахованих на неповернуту суму кредиту процентів і штрафу - за їх несвоєчасну сплату.

Таким чином, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку відповідно до положень ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи про те, що суди не врахували тієї обставини, що із моменту набрання законної сили вищевказаного рішення суду про дострокове стягнення із боржника всієї суми заборгованості припинилося право банку на стягнення процентів за користування кредитними коштами, спростовуються положеннями вищевказаних норм матеріального права та правової позиції Верховного Суду України, крім того, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Отже, рішення суду першої інстанції у незміненій частині та рішення апеляційного суду є законними та обґрунтованими, ухваленими із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для їх скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України вони підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 - відхилити.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 03 грудня 2014 року у незміненій частині та рішення апеляційного суду Херсонської області від 07 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

А.О.Леванчук

І.К.Парінова