Справа № 127/9019/15-ц Провадження № 22-ц/772/1204/2016Головуючий в суді першої інстанції Федчишен С. А.
Категорія 27Доповідач Вавшко В. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

ГоловуючогоВавшка В.С.,
суддів:Якименко М.М., Стеблюк Л.П.
При секретарі:Маркевич Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 лютого 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року ОСОБА_7 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому вказував, що 04.05.2012 року він дав у борг ОСОБА_6 кошти у сумі 2 000 000 грн. на строк до 18.05.2012 року, що підтверджується договором позики від 04.05.2012 року та розпискою.

У визначений строк ОСОБА_6 кошти не повернув.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_7 просив стягнути з ОСОБА_6 на його користь суму боргу в розмірі 4 896 767,11грн. та судовий збір.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23 лютого 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 борг в сумі 3 750 630,13 грн., з яких: 2 000 000 грн. - сума боргу, 175 561,64 грн. - 3% річних, 1 002 000 грн. - інфляційні витрати, 573 068,49 грн. - відсотки згідно облікової ставки НБУ.

В задоволенні позовних вимог про стягнення пені в розмірі 1 146 136,98 грн. - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 судовий збір в розмірі 3 654 грн.

На таке рішення ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на невірну оцінку судом доказів у справі; порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно договору позики від 04.05.2012 року ОСОБА_6 позичив у ОСОБА_7 грошові кошти в розмірі 2 000 000грн. на термін 2 неділі на придбання будинку.

Відповідно до розписки ОСОБА_6 зобов'язався повернути кошти взяті у ОСОБА_7 по договору позики від 04.05.2012 року в сумі 2 000 000 грн. до 18.05.2012 року в разі неможливості повернення коштів вчасно, ОСОБА_6 зобов'язався продати будинок та розрахуватися.

Згідно п. 4 договору позики повернення зазначеної в цьому договорі суми має бути на протязі 2 неділь, але не пізніше 18.05.2012 року.

Згідно висновку експерта за результатами проведення судово - почеркознавчої та технічної експертизи № 1013/1014/15-21 від 16.11.2015 року підпис у договорі позики від 04.05.2012 року та підпис і рукописний текс у розписці від 04.05.2012 року, виконані рукописним способом, кульковою ручкою, без попередньої технічної підготовки чи технічних засобів. Підпис від імені ОСОБА_6 біля напису «Підписи сторін: Позичальник підпис» на договорі позики, що укладений у м. Вінниці 04.05.2012 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, виконаний ОСОБА_6 Підпис у борговій розписці від 04.05.2012 року на суму 2 000 000 грн. між текстом «04.05.2012 року» та «ОСОБА_6» виконаний ОСОБА_6 Рукописний текст у борговій розписці від 04.05.2012 року на суму 2 000 000 грн. виконаний ОСОБА_6

Задовольняючи частково позов ОСОБА_7, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем порушено положення ст.ст. 526, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України щодо повернення боргу за даним договором.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у частині стягнення пені в розмірі 1 146 136,98 грн., суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки останнім днем повернення боргу є 18.05.2012 року, тобто позивач мав звернутися до суду із вимогою про стягнення пені за порушення зобов'язання до 18.05.2013 року.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно встановлені обставини справи та відповідні їм правовідносини та правильно застосовані норми матеріального права.

Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Колегія суддів вважає доведеним факт виникнення між ОСОБА_6 і ОСОБА_7 договірних правовідносин позики, та той факт, що боржником порушені взяті на себе зобов'язання з повернення позичених коштів.

Судом першої інстанції вірно визначена розмір боргу та штрафні санкції, при цьому відповідачем у апеляційній скарзі не оспорювалась нарахована судом сума боргу, а тому у суду апеляційної інстанції, з урахуванням вимог ст.303 ЦПК України, відсутне право і підстави для перевірки здійснених судом першої інстанції нарахувань.

Доводи апеляційної скарги про те, що висновок експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 16.11.2015 року здійснений з порушенням підпункту 3.1. п.1 розділу 1 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, що затверджені наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08.10.1998 року, колегія суддів вважає неаргументованими, з наступних підстав.

Відповідно до пункту 2 розділу «Почеркознавча експертиза» Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки матеріалів та призначення судових експертиз, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 8 жовтня 1998 року № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 30 грудня 2004 року № 144/5), для проведення досліджень суддя повинен надати експертові вільні, умовно - вільні та експериментальні зразки почерку (підпису) особи, яка підлягає ідентифікації.

Вільними зразками є рукописні тексти, рукописні записи (буквенні та цифрові), підписи, достовірно виконані певною особою до порушення кримінальної (відкриття цивільної чи господарської) справи і не пов'язані з її обставинами; умовно-вільними є зразки почерку, виконані певною особою до виникнення справи, але пов'язані з обставинами цієї справи, або виконані після виникнення справи, але не у зв'язку з її обставинами; експериментальні зразки почерку - це такі, що виконані за завданням слідчого (судді) у зв'язку з призначенням даної експертизи.

Колегією суддів встановлено, що у якості порівняльного матеріалу було надано умовно-вільні зразки підпису ОСОБА_6 у електрофотокопії листа від 23.10.2015 року на 1 арк. та експериментальні зразки підпису та почерку ОСОБА_6 на 6 арк.

За клопотанням експерта, судом першої інстанції вживались заходи щодо отримання від відповідача додаткових зразків почерку та підпису, однак ОСОБА_6 відмовився надати суду додаткові вільні зразки почерку та підпису, мотивуючи їх відсутністю (а.с.67).

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Таким чином, принцип диспозитивності у цивільному процесі визначає основні засади поведінки сторін у справі в частині розпорядження своїми правами щодо надання суду належних і допустимих доказів та доведення перед судом їх переконливості.

Зважаючи на ту обставину, що питання про призначення у справі почеркознавчої експертизи для з'ясування автентичності почерку і підпису на боргових документах заявлено саме відповідачем, тому саме на останньому лежить тягар доведення перед судом факту підробки вказаних документів, в тому числі шляхом надання суду необхідних для проведення експертного дослідження зразків.

ОСОБА_6, відмовляючись надати суду необхідні додаткові зразки власного підпису та почерку, скористався своїми правами на власний розсуд, а тому його твердження про порушення судом норм процесуального права під час призначення експертизи є необґрунтованим та не приймається колегією суддів як підстава для скасування рішення суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що підпис від його імені біля напису «Підписи сторін: Позичальник підпис» на договорі позики, який укладений у м. Вінниці 04.05.2012 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, а також рукописний текст та підпис між текстом «04.05.2012 року» та «ОСОБА_6» у документі, виданому як боргова розписка від 04.05.2012 року на суму 2 000 000 грн. виконано не ним, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки за наслідками проведеної судово-почеркознавчої експертизи від 16.11.2015 року встановлено зворотне.

До апеляційної скарги ОСОБА_6 подав письмове клопотання про призначення повторної судової почеркознавчої експертизи підписів та почерку в договорі позики та розписці від 04.05.2012 року. однак належного обґрунтування, як того вимагає ч.2 ст.303 ЦПК України, про необхідність у призначенні такої експертизи апеляційна скарга та саме клопотання не містить, при цьому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції також обґрунтовано відмовив відповідачу у задоволенні його клопотання про призначення повторної експертизи.

Окрім того, з метою з'ясування питання про необхідність призначення експертизи та вирішення інших супутніх питань у разі її призначення ( відбір зразків підпису, витребування оригіналів документів та інше) судом апеляційної інстанції належним чином викликався відповідач ОСОБА_6, однак останній скористався своїми правами на власний розсуд, у судове засідання не з'явився без поважних причин, клопотання про призначення повторної експертизи не підтримав.

За таких обставин, та в силу ст.308 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування не має.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя : (підпис) В.С. Вавшко

Судді : (підпис) М.М. Якименко

(підпис) Л.П. Стеблюк

З оригіналом вірно :