АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 542/462/15-ц Номер провадження 22-ц/786/447/16Головуючий у 1-й інстанції Гавриленко Т. Г. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Бутенко С.Б.

Суддів: Обідіної О.І., Панченка О.О.

при секретарі: Кальник А.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 22 грудня 2015 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» про розірвання договору та визнання частини угоди недійсною.

Заслухавши суддю-доповідача апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів,-

В С Т А Н О В И Л А:

В квітні 2015 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2, в якому просив стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором № PLA0G5 від 25.04.2008 року у розмірі 223879,18 доларів США, що за курсом 23,77 відповідно до службового розпорядження НБУ від 04.03.2015 року складає 5321608,11 грн. та судові витрати.

В липні 2015 року ОСОБА_2 подав до суду зустрічну позовну заяву до ПАТ КБ «ПриватБанк»про розірвання кредитного договору № PLA0G5 від 25.04.2008 року, а 18.12.2015 року подав уточнення та доповнення до зустрічного позову та остаточно просив визнати недійсною угоду в частині стягнення пені та заборгованості по процентам за користування кредитом, заборгованості за кредитом, заборгованості по комісії за користування кредитом п.п. 2.2.1., 2.2.2, 2.2.3., 2.2.4., 2.2.5., 2.2.12; розірвати кредитний договір № PLA0G5 від 25.04.2008 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» з дати винесення рішення суду.

Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 22 грудня 2015 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № PLA0G5 від 25.04.2008 року у розмірі 171580,69 доларів США, що складається з заборгованості за кредитом в сумі 57782,83 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 55226,64 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 788,39 доларів США, неустойки в сумі 57782,83 доларів США, що за курсом 23,77 відповідно до службового розпорядження НБУ від 04.03.2015 року складає 4078473,00 грн.

Вирішено питання судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 3654 грн.

В іншій частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про розірвання договору та визнання частини угоди недійсною відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції змінити та ухвалити нове рішення, яким скасувати в частині рішення про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором в сумі 57782,8 дол. США, 55226,64 дол. США, заборгованості по процентам за користування кредитом, 788,39 дол. США, 10660,41 дол. США, 10,52 дол. США. В частині відмови в позовних вимогах про стягнення пені залишити в силі. Зустрічний позов про розірвання кредитного договору та визнання недійсною угоди в частині заборгованості по процентам за користування кредитом, заборгованості за кредитом, заборгованості по комісії за користування кредитом, стягнення пені п.п. 2.2.1., 2.2.2, 2.2.3., 2.2.4., 2.2.5., 2.2.12 задовольнити в повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог та змінити рішення.

Підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення згідно п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 25 квітня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 укладено договір про іпотечний кредит № PLA0G5, відповідно до умов якого Банк надав відповідачу кредит в розмірі 387750 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% річних на суму залишку заборгованості за кредитом на термін до 25.04.2023 року на придбання у власність квартири АДРЕСА_1.

Згідно додаткової угоди до вказаного кредитного договору від 09 жовтня 2008 року сторони визначили валюту зобов'язання за кредитним договором - долари США зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,17% на місяць або 14,04% річних на суму залишку заборгованості за кредитом та винагороди за резервування ресурсів у розмірі 3% річних від суми зарезервованих ресурсів. Після проведення конвертації станом на 09.10.2008 р. залишок заборгованості по договору про іпотечний кредит № PLA0G5 від 25.04.2008 р. - 378240,96 грн. склав 70044,62 дол. США.

Забезпеченням виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором була іпотека нерухомого майна - 3-кімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

За рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 03 вересня 2012 року, яке набрало законної сили 14.09.2012 р., в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № PLA0G5 від 24.04.2008 року в розмірі 81986,40 грн. звернуто стягнення на квартиру по АДРЕСА_1 шляхом продажу предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПриватБанку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

У вересні 2014 року предмет іпотеки було реалізовано, а одержані кошти в сумі 27063,09 дол. США спрямовано на погашення кредитної заборгованості відповідача у визначеній договором (п. 3.2. Додаткової угоди) та ст. 534 ЦК України черговості.

По справі встановлено та не спростовано відповідачем, що своїх зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_2 належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 04.03.2015 року виникла заборгованість по кредитному договору в розмірі 223879,18 доларів США, яка складається з: заборгованості за кредитом - 57782,83 доларів США; заборгованості по процентам за користування кредитом - 55226,64 доларів США; заборгованості по комісії за користування кредитом - 788,39 доларів США; пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 99410,39 доларів США; штрафу (фіксована частина) - 10,52 доларів США; штрафу (процентна складова) - 10660,41 доларів США.

Задовольняючи позовні вимоги Банку, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з норм ст.ст. 526, 527, 530, 1054, ч. 2 ст. 1050 ЦК України, які регулюють спірні правовідносини та покладають на боржника обов'язок повернути кредит та сплатити проценти та винагороду Банку відповідно до умов кредитного договору, в установлений строк (шляхом внесення до 25 числа кожного місяця щомісячних платежів відповідно до графіка погашення кредиту (додаток № 1) - п. 8.1. Додаткової угоди), а у разі прострочення повернення чергової частини, на вимогу банку повернути частину кредиту, що залишилась.

Згідно із ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду.

Проте, наявність судового рішення про звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації предмета іпотеки, не позбавляє кредитора права вимагати стягнення з боржника кредитної заборгованості, що залишилась.

Право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, тощо), належить виключно позивачеві (ч. 1 ст. 20 ЦК України, ст.ст. 3, 4 ЦПК України).

Набрання законної сили рішенням суду згідно п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України є підставою для закриття провадження у справі, якщо рішення ухвалено з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, підстави і предмет спору між сторонами щодо звернення стягнення на заставне майно та стягнення заборгованості за кредитним договором не є тотожними, тому доводи апеляційної скарги відповідача щодо стягнення з нього тіла кредиту за рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 03.09.2012 р., яким визначено загальний розмір вимог та його складові, що підлягали сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки, є безпідставними і на висновки суду першої інстанції не впливають.

Договір купівлі-продажу предмета іпотеки в частині визначення вартості квартири по АДРЕСА_1 та черговість погашення вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № PLA0G5 від 24.04.2008 р. ОСОБА_2 в установленому порядку не оскаржувались.

За вказаних обставин, оскільки внаслідок продажу предмета іпотеки кредитні зобов'язання ОСОБА_2 перед Банком повністю виконано не було, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з боржника ОСОБА_2 57782,83 дол. США заборгованості за кредитом, 55226,64 дол. США заборгованості по процентам за користування кредитом та 788,39 дол. США заборгованості по комісії за користування кредитом, яке є законним та обґрунтованим.

Однак, ухвалюючи рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» неустойки у вигляді штрафу та пені в сумі 57782,83 дол. США, суд першої інстанції не взяв до уваги, що відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором (п.п. 5.1., 5.3. Додаткової угоди) свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Крім того, згідно п.?1 ч.?2 ст.?258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік, про що представником позивача ОСОБА_3 в суді першої інстанції було подано відповідну заяву (а.с. 84).

З огляду на правову природу пені, яка нараховується за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України), право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до ст.?253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Оскільки умовами договору сторін установлені окремі самостійні зобов'язання позичальника ОСОБА_2 щодо повернення кредиту, право Банку на стягнення пені виникає з моменту прострочення боржника по кожному з платежів окремо та обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням до суду.

За умовами кредитного договору (п. 5.1.) та відповідно до вимог ст.ст. 192, 533 ЦК України валютою грошового зобов'язання зі сплати пені є гривня.

У зв'язку з наведеним колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення неустойки (штрафу, пені) з постановленням в цій частині нового рішення про стягнення пені в розмірі 506 312,75 грн. - в межах річного строку позовної давності та відмову у задоволенні позову про стягнення штрафу, як подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» і не вбачає підстав для його скасування.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання недійсною угоди в частині стягнення пені та заборгованості по процентам за користування кредитом, заборгованості за кредитом, заборгованості по комісії за користування кредитом п.п. 2.2.1., 2.2.2., 2.2.3., 2.2.4., 2.2.5., 2.2.12. та розірвання кредитного договору № PLA0G5 від 25.04.2008 року, укладеного між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції обґрунтовано виходив з відсутності для того підстав, передбачених ст. 215, ч. 2 ст. 652 ЦК України, і доводи апеляційної скарги висновків суду в цій частині не спростовують.

Втрата відповідачем роботи та відсутність у нього доходу, достатнього для виконання взятих на себе кредитних зобов'язань, у розумінні положень ч. 2 ст. 652 ЦК України не є підставою для розірвання кредитного договору за рішенням суду, оскільки закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов, визначених частиною другою цієї статті, при істотній зміні обставин, що по справі не встановлено і суду не доведено.

Саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті (п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»).

Факту невідповідності умов кредитного договору сторін вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», що діяли на час виникнення спірних правовідносин, по справі не встановлено і суду не доведено.

Підстав для застосування положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» з огляду на рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2013 від 11.07.2013 р. колегією суддів по справі не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 22 грудня 2015 року в частині стягнення неустойки (штрафу, пені) скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (штрафу, пені) задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» 506 312,75 грн. пені.

В частині стягнення штрафу - відмовити.

Відповідно зменшити загальну суму заборгованості за кредитним договором № PLA0G5 від 25.04.2008 року з 171580,69 доларів США, що за курсом 23,77 відповідно до службового розпорядження НБУ від 04.03.2015 року складає 4 078 473 грн., до 113 797,86 доларів США, що за курсом 23,77 відповідно до службового розпорядження НБУ від 04.03.2015 року складає 2 704 975,10 грн., а всього з урахуванням пені - 3 211 287,80 грн.

В іншій частині рішення місцевого суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: С.Б. Бутенко

Судді: /підписи/ О.І. Обідіна

О.О. Панченко

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області С.Б. Бутенко