УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Крижанівської Г.В.,

суддів Шебуєвої В.А., Оніщука М.І.,

при секретарі: Заліській Г.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», голови Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» ОСОБА_2, треті особи: Міністерство інфраструктури України, Первинна профспілкова організація Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», Державна служба України з питань праці, про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за апеляційною скаргою Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 грудня 2015 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2015 року позивач звернувся до суду із позовом до ДП «АМПУ», голови ДП «АМПУ» ОСОБА_2, треті особи: Міністерство інфраструктури України, Первинна профспілкова організація ДП «АМПУ», Державна служба України з питань праці, про поновлення на роботі та виплату заробітної плати.

Свої вимоги обґрунтував тим, що він працював в ДП «АМПУ» на посаді начальника відділу енергозабезпечення та інженерних мереж інженерної служби. 23.09.2015 наказом № 308-к 3-1 припинено трудовий договір з позивачем на підставі п.4 ст.40КЗпП України за прогул без поважних причин. Підставами для звільнення є рапорт від 23.09.2015, акт від 17.09.2015, акт від 18.09.2015, акт від 23.09.2015.

Вважав звільнення з роботи незаконним з тих підстав, що воно відбулося з порушенням норм трудового законодавства, зокрема, вимог ст.252 КЗпП України та ст.41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Наголошував, що профспілкова організація за результатами розгляду подання відповідача про надання згоди на звільнення позивача з роботи не надала такої згоди, про що було направлено лист № 28 від 07.10.2015.

Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просив визнати наказ ДП «АМПУ» від 23.09.2015 № 308-к 3-1 «Про припинення трудового договору» незаконним, поновити його на посаді начальника відділу енергозабезпечення та інженерних мереж інженерної служби, допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на посаді, визнати недійсним запис № 35 в трудовій книжці ОСОБА_1 про звільнення за п. 4 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату, стягнути з ДП «АМПУ» середній заробіток за час вимушеного прогулу, стягнути з ДП «АМПУ» моральну шкоду у розмірі 200 000,00 грн., покласти обов`язок на голову ДП «АМПУ» ОСОБА_2 відшкодувати ДП «АМПУ» шкоду, заподіяну оплатою вимушеного прогулу позивача у зв`язку з незаконним звільненням.

Справа № 761/29321/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3617/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Піхур О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 грудня 2015 року позов задоволено частково. Визнано незаконним наказ ДП «АМПУ» від 23.09.2015 № 308-к 3-1 «Про припинення трудового договору». Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу енергозабезпечення та інженерних мереж інженерної служби ДП «АМПУ» з 23.09.2015. Визнано недійсним запис № 35 в трудовій книжці ОСОБА_1 про звільнення за п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин. Стягнуто з ДП «АМПУ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 72 812 ,63 грн. без вирахування податків, зборів та обов'язкових платежів та моральну шкоду у розмірі 2000,00 грн. Стягнуто з ДП «АМПУ» в дохід держави судовий збір в розмірі 1 215, 32 грн. Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу енергозабезпечення та інженерних мереж інженерної служби ДП «АМПУ» з 23.09.2015 та стягнення середнього заробітку за один місяць в розмірі 16 921, 25 грн. без вирахування податків, зборів та обов'язкових платежів. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, представник ДП «АМПУ» подала апеляційну скаргу, мотивуючи її тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Представник ДП «АМПУ» зазначила, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16.09.2015 ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника відділу енергозабезпечення та інженерних мереж інженерної служби ДП «АМПУ». Рішення в частині поновлення позивача на посаді підлягало негайному виконанню. В судовому засіданні при проголошенні вказаного рішення суду, був присутній уповноважений представник позивача.

Вказувала, що 16.09.2015 наказом №294-к поновлено ОСОБА_1 на посаді. Разом з тим, 17.09.2015, 18.09.2015 та 21.09.2015 позивач був відсутній на робочому місці, про що були складені відповідні акти. Крім того, 22.09.2015 т.в.о начальника служби управління персоналом ОСОБА_5 подала рапорт голові ДП «АМПУ» про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці у вказані дні. Вказане також підтверджується табелем обліку робочого часу.

Вважала, що звільнення 23.09.2015 ОСОБА_1 із займаної посади відбулося без жодних правопорушень трудового законодавства, а відтак і відсутні підстави для стягнення з відповідача моральної шкоди на користь позивача.

Враховуючи вказане, представник відповідача просила рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні представник відповідача просила апеляційну скаргу задовольнити з наведених у ній підстав.

Представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечувала, просила скаргу відхилити з огляду на її безпідставність.

Представник третьої особи - Державної служби України з питань праці покладалася на розсуд суду.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 працював в ДП «АМПУ» на посаді начальника відділу енергозабезпечення та інженерних мереж інженерної служби. Наказом ДП «АМПУ» від 22.06.2015 № 189-к-3-1 позивача звільнено із займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16.09.2015визнано незаконним наказ № 189-к 3-1 від 22.06.2015 та поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу енергозабезпечення та інженерних мереж інженерної служби ДП «АМПУ» (а.с. 14-20).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 21.09.2015 виправлено допущену в рішенні від 16.09.2015 описку (а.с. 23-25).

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на вказаній посаді та стягнення середнього заробітку за один місяць підлягало негайному виконанню.

На виконання вищевказаного рішення суду підприємством було видано наказ № 294-к від 16.09.2015 року «Про поновлення на роботі ОСОБА_1.» (а.с. 21).

17.09.2015, 18.09.2015 та 21.09.2015 ДП «АМПУ» було складено акти, відповідно до яких, починаючи з 08 год. 30 хв. (початок робочого дня) до 16 год. 00 хв. (більше трьох годин протягом робочого дня) начальник відділу енергозабезпечення та інженерних мереж інженерної служби ОСОБА_1 був відсутній на роботі (а.с.118-120).

22.09.2015 ДП «АМПУ» було складено акт, у якому зазначено, що з 17.09.2015 по 21.09.2015 ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці, а також, що останній відмовився надати письмові пояснення щодо відсутності його на робочому місці у вказані дні (а.с.121).

Наказом від 23.09.2015 № 308-к 3-1 «Про припинення трудового договору» ОСОБА_1 звільнено із займаної посади на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України (а.с.124).

Згідно ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

Відповідно до вимог ст.76 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника виконується негайно. Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення.

Виконання рішення суду вважається закінченим з моменту фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов'язків на підставі відповідного акту органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення працівника.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, із наказом № 294-к від 16.09.2015 «Про поновлення на роботі ОСОБА_1» працівник особисто під підпис був ознайомлений лише 22.09.2015 (а.с. 21).

Згідно копії поштового конверту, витягу з бази відстеження поштових відправлень та супровідного листа від 17.09.2015 № 02-03/474 заходи щодо повідомлення ОСОБА_1 про виконання судового рішення і про наявність відповідного наказу ДП «Адміністрація морських портів України» вжило 18.09.2015 (а.с. 50 -52).

Відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Враховуючи, що роботодавець ознайомив працівника з наказом про поновлення на роботі лише 22.09.2015, заходи щодо повідомлення про наявність даного наказу вжив 18.09.2015 (шляхом подання поштового відправлення до відділення поштового зв'язку) причини відсутності ОСОБА_1 на робочому місці 17.09.2015, 18.09.2015, 21.09.2015 є поважними.

Суд також надає оцінку тій обставині, що позивач реалізував право на отримання виконавчого листа № 761/17896/15-ц у м. Києві 21.09.2015, а 22.09.2015 прибув до місця роботи у м. Одеса та ознайомився із наказом № 294-к від 16.09.2015 «Про поновлення на роботі ОСОБА_1» (а.с. 21, 26).

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач був обізнаний про наявність рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16.09.2015 про поновлення його на роботі і законодавство не зобов'язує роботодавця додатково повідомляти про це працівника, не можуть бути прийняті до уваги з огляду на наступне.

Ухвалення судового рішення, яке підлягає негайному виконанню, ще не свідчить про факт виконання даного рішення. Крім того, у даному випадку виконання проводиться шляхом видання наказу або розпорядження органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення працівника.

Норми чинного трудового законодавства покладають на роботодавця обов'язок ознайомлювати працівників з організаційно-розпорядчими документами, які стосуються їх трудової діяльності.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не був обізнаний саме про факт добровільного виконання ДП «Адміністрація морських портів України» рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16.09.2015 та видання роботодавцем відповідного наказу.

Відтак, суд дійшов правильного висновку про те, що наказ від 23.09.2015 № 308-к 3-1 було винесено з порушенням норм трудового законодавства і позовні вимоги в частині визнання його незаконним та поновлення на посаді позивача підлягають задоволенню.

Також колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду щодо визначення розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача.

Так, відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає також: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно ст. 231-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи викладене, при встановленні обставин справи та ухваленні рішення, судом першої інстанції не було допущено порушень норм процесуального права та правильно застосовано норми матеріального права.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку доказам, правильно визначив правову природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, і прийшов до правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог, про що ухвалив відповідне рішення.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, не впливають на правильність прийнятого судом рішення і, з огляду на вимоги ст. 308 ЦПК України, не можуть бути визнані підставою для його скасування, тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: