Апеляційний суд Житомирської області
Справа №286/1918/15-ц Головуючий у 1-й інст. Невмержицький С. С.
Категорія 59 Доповідач Коломієць О. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Жигановської О.С., Якухно О.М.

з участю секретаря

судового засідання: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння, відшкодування матеріальної та моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 30 червня 2015 року, -

встановила:

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, на обґрунтування якого зазначив, що йому відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.03.2015 року після смерті батька ОСОБА_4 належить на праві особистої приватної власності автомобіль марки «ВАЗ 21063», 1988 року виготовлення, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1. Відповідачка після смерті батька сховала вказаний автомобіль і відмовляється добровільно його повернути. У звязку з тим, що відповідачка порушує його права, як власника зазначеного автомобіля, просить витребувати із незаконного володіння ОСОБА_3 вказаний автомобіль та передати його з технічним паспортом позивачу, а також відшкодувати понесену матеріальну шкоду в сумі 1132 грн., витрати на надання правової допомоги в сумі 400 грн., моральну шкоду в сумі 10000 грн., сплачений судовий збір в сумі 730,40 грн.

Заочним рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 30 червня 2015 року позов задоволено частково. Вирішено витребувати у ОСОБА_3 автомобіль марки «ВАЗ 21063», 1988 року виготовлення, білого кольору, державний номерний знак 35232, номер кузова ХТА 2113 та передати вказаний автомобіль з технічним паспортом ОСОБА_2.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в сумі 1132 грн. та 300 грн. моральної шкоди. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Ухвалою Овруцького районного суду Житомирської області від 05 січня 2016 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення суду від 30.06.2015 року залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, суд першої інстанції неповно та неправильно встановив обставини, що мають значення для справи, не забезпечив надання належних та допустимих доказів та не надав належну оцінку наявним у справі доказам.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_4, який помер 26 жовтня 2013 року, належав автомобіль марки «ВАЗ 21063», 1988 року виготовлення, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с.6,10).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.03.2015 року, спадкоємцем майна померлого ОСОБА_4 є його син ОСОБА_2. Спадщина, на яку видане дане свідоцтво, складається з автомобіля марки «ВАЗ 21063», 1988 року виготовлення, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1, який належав померлому на підставі довідки, виданої 13 січня 2015 року за вих.№42 Центром надання послуг, пов'язаних з використанням транспортних засобів м.Житомира (а.с.11).

Під час розгляду справи судом було встановлено, що вказаний автомобіль знаходиться у відповідача ОСОБА_3, яка в добровільному порядку не бажає повертати його позивачу.

Вказані обставини сторони визнали і не оспорюють.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1. ст. 319, ч. 1 ст. 321 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (ч.ч.1,2 ст. 1212 ЦК України).

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 1212 ЦК України, положення цієї глави застосовуються також до вимог про витребування майна власником із чужого незаконного володіння.

Підставою віндикаційного позову є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння - це факти, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, перебування його в натурі у відповідача.

Важливою умовою звернення з віндикаційним позовом є відсутність між позивачем і відповідачем зобов'язально-правових відносин.

У п.19 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» дано роз'яснення про те, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред'явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений.

Оскільки позивачем подано докази, що автомобіль, про витребування якого заявлено позов, належить йому на праві власності, проте знаходиться у відповідача, яка без відповідної правової підстави заволоділа ним, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про підставність даних вимог.

Положенням ч.3 ст.386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями, чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Ухвалюючи рішення про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про те, що незаконними діями відповідача позивачу було завдано моральної шкоди у вигляді душевних страждань, однак вказаний позивачем розмір відшкодування у сумі 10000,00 грн. є завищений та правильно визначився з достатнім розміром відшкодування в сумі 300 грн.

Обґрунтовуючи суму моральної шкоди суд врахував характер, тривалість та обсяг спричинених моральних страждань позивача внаслідок неможливості користуватись належним на праві власності автомобілем, вимушених змін в житті позивача, ступінь вини відповідача, оскільки судом зясовано наявність такої шкоди, протиправність діяння відповідача по незаконному зберіганню майна, наявність причинного звязку між шкодою і протиправними діями заподіювача та вини останньої в її заподіянні.

Приведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують і на законність ухваленого рішення не впливають.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з рішенням суду в частині задоволення вимог про відшкодування майнової шкоди виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності (ст.1166 ЦК України) обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування майнової шкоди підлягає з'ясуванню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Вирішуючи питання про наявність підстав та доказів для відшкодування майнової шкоди, суд першої інстанції не звернув увагу, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння відповідачем майнової шкоди через незаконне зберігання спірного автомобіля, наявності послідовного звязку між будь-якою шкодою та діями відповідача.

Так, звертаючись до суду з відповідним позовом, позивач зазначив, що шкода йому заподіяна неправомірними діями відповідача, яка не визнавала його право на спадкове майно після смерті батька і кошти які ним були витрачені на проїзд та проживання до м.Овруч, на надання правової допомоги та по оплаті судового збору на суму 1132 грн. (а.с.13-15), повязані з розглядом справ в суді щодо прийняття спадщини.

Крім того, вирішення питання про стягнення понесених позивачем витрат, повязаних з розглядом цивільних справ щодо прийняття спадщини, вирішується в порядку відшкодування судових витрат у відповідності до положень ст.ст. 79, 88 ЦПК України, а не відшкодування заподіяної з вини відповідача матеріальної шкоди.

Таким чином, оскільки позивач не довів під час розгляду справи факту заподіяння майнової шкода повязаної з порушенням його права власності на спірний автомобіль, через незаконне його зберігання відповідачем, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення в частині відшкодування майнової шкоди в розмірі 1132 грн. та ухвалення нового про відмову у задоволенні даного позову.

У звязку із скасуванням рішення в частині задоволення вимог про відшкодування майнової шкоди, враховуючи положення ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 486 грн. 80 коп. З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зміни рішення суду в частині суми судових витрат. Також з позивача на користь відповідача у звязку з частковим задоволенням апеляційної скарги підлягають стягненню понесені витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 267 грн. 96 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 30 червня 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди в розмірі 1132 грн. скасувати, ухваливши в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні даного позову.

Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 30 червня 2015 року в частині розподілу судових витрат змінити, зменшивши розмір стягнутого з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судового збору з 730 грн. 40 коп. до 486 грн. 80 коп.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 понесені витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 267 грн. 96 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий Судді