Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 334/1881/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Нікітенко Н.П.
Провадження № 22-ц/778/2850/16 Суддя-доповідач: Пільщик Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«26» жовтня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Кочеткової І.І.

Савченко О.В.

за участю секретаря: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Запорізької обласної кредитної спілки «Довіра»

на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 червня 2015 року по справі

за позовом ОСОБА_3 до Запорізької обласної кредитної спілки «Довіра» про стягнення суми відсотків за договорами та моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ЗОКС «Довіра» про стягнення суми відсотків за договорами та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що між ним та ЗОКС «Довіра» укладені договори № 9568 від 07.05.2014 р., сума вкладу 143800 грн., № 9577 від 04.06.2014 р., сума вкладу 12970 грн., №9567 від 07.05.2014 р., сума вкладу 94189 грн., № 9566 від 05.05.2014 р., сума вкладу 149000 грн., №9487 від 18.07.2014 р., сума вкладу 18990 грн., про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок (внесок), а також додаткові угоди до них. Умовами кожного договору передбачено нарахування 40% річних, строк дії договорів - 13 місяців.

Загальна сума депозитних внесків складає 418 949 грн. Згідно умов договорів відсотки повинні сплачуватися кожного місяця, за кожні 30 днів, але з серпня 2014 року ЗОКС «Довіра» відмовляється виплачувати відсотки в добровільному порядку. Загальна сума не виплачених відсотків станом на березень 2015 року складає 77344,04 грн.

Крім того, вважає, що ЗОКС «Довіра» повинна сплатити 8941,82 грн. інфляційних втрат та 614, 65 грн. 3% річних.

Через відмову відповідача повернути грошові кошти йому було завдано моральної шкоди, оскільки він був змушений неодноразово звертатися до ЗОКС «Довіра», декілька разів його взагалі не пускали в робочий час до ЗОКС «Довіра», був випадок коли співробітник ЗОКС «Довіра» пошкодив його одежу та силою змусив покинути приміщення. Моральну шкоду оцінює в 50 000 грн.

На підставі зазначеного просив стягнути з ЗОКС «Довіра» на його користь відсотки за договорами № 9568 від 07.05.2014 р., № 9577 від 04.06.2014 р., №9567 від 07.05.2014 р., № 9566 від 05.05.2014 р. та №9487 від 18.07.2014 р., індексацію, 3% річних та моральну шкоду в загальній сумі 136899,69 грн., стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 червня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ЗОКС «Довіра» на користь ОСОБА_3 заборгованість за відсотками по договорам № 9568 від 07.05.2014 р., № 9577 від 04.06.2014 р., №9567 від 07.05.2014 р., № 9566 від 05.05.2014 р., №9487 від 18.07.2015 р. в сумі 77345,75 грн.; 8941,83 - суму відсотків з урахуванням індексу інфляції; 614,65 грн. - 3% річних, а всього 86902,03 грн.

Стягнуто з ЗОКС «Довіра» на користь держави судовий збір у сумі 869,02 грн.

В частині стягнення моральної шкоди ОСОБА_3 відмовлено.

Апеляційне провадження відкрито за апеляційною скаргою ЗОКС «Довіра».

В апеляційній скарзі ЗОКС «Довіра» зазначає,що за договорами № 9568 від 07.05.2014 р., № 9577 від 04.06.2014 р., №9567 від 07.05.2014 р., № 9566 від 05.05.2014 р., №9487 від 18.07.2015 р. грошові кошті ОСОБА_3 спілці не передавалися, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування фактичних обставин справи, просить скасувати рішення суду.

Згідно зі ч. 1 ст. 303-1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом двох місяців з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до розгляду.

Апеляційне провадження відкрито за апеляційною скаргою ЗОКС «Довіра» 16 червня 2016 року.

Справа призначалася до розгляду на 13 липня 2016 р., 03 серпня 2016 р., 26 жовтня 2016 р.

Визначений ст. 303-1 ЦПК України двомісячний строк розгляду апеляційної скарги закінчився.

Частиною 3 ст. 27 ЦПК України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Відповідно до ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі.

Згідно з ч. 5 ст. 74 ЦПК України у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Крім цього, згідно ч. 8 ст. 76 ЦПК України особа, яка відмовляється одержати судову повістку, вважається повідомленою.

Поштова кореспонденція апеляційним судом направлялась на поштову адресу, зазначену ОСОБА_3 в позовній заяві та в заявах, які ним направлялися до апеляційного суду Запорізької області: АДРЕСА_1.

Заяву про зміну його місця проживання або місцезнаходження ОСОБА_3 до суду не подавав та не повідомляв про наявність будь-яких обставин, що перешкоджають йому отримувати повістки та кореспонденцію із суду за зазначеною ним адресою.

ОСОБА_3 неодноразово звертався із заявами про направлення копії апеляційної скарги та ознайомлення з матеріалами справи. Апеляційним судом Запорізької області направлялись відповіді на вказані заяви, проте, більшість листів повертались до суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 128-130, 192-194, 211-212, 222-224). ОСОБА_3 двічі направлялись копії апеляційної скарги ЗОКС «Довіра» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 червня 2015 року: 16 червня 2016 року - під час відкриття провадження та повторно 04 серпня 2016 року - на заяву ОСОБА_3 від 03 серпня 2016 року. Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення копія апеляційної скарги була отримана ОСОБА_3 22 серпня 2016 року (а.с.221).

Судову повістку про виклик в судове засідання, призначене на 03 серпня 2016, ОСОБА_3 отримав, в судове засідання не з'явився (а.с. 195-196).

Повістка про виклик до суду на 26 жовтня 2016 р. повернулись із відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Разом з тим, у листі апеляційного суду Запорізької області від 04 серпня 2016 року, яким повторно направлялася апеляційна скарга, було зазначено, що слухання справи відбудеться 26 жовтня 2016 року (а.с. 207-209,221). Отже, незважаючи на те, що повістка повернулася із відміткою «за закінченням терміну зберігання», ОСОБА_3 повідомлений про розгляд справи 26 жовтня 2016 р.

Окрім того, оголошення про дату, час та місце проведення судового засідання у даній справі розміщено також на офіційному веб-порталі «Судова влада України».

Таким чином, ОСОБА_3 був ознайомлений зі змістом апеляційної скарги ЗОКС «Довіра» та відповідно до вимог ч.5 ст.74, ч.1 ст.77 ЦПК України був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи.

Отже, ОСОБА_3 має інформацію про зміст апеляційної скарги, про розгляд справи в апеляційному суді та дату судового засідання.

Передбачені ЦПК України заходи з метою забезпечення справедливої процедури щодо повідомлення про час і місце судового засідання апеляційним судом вичерпані, подальше відкладення розгляду справи призведене до порушення розумних строків розгляду справи.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд цивільної справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя, у тому числі доступність до апеляційного оскарження судового рішення та поінформованість осіб, які беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду.

В той же час, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Повторна неявка позивача незалежно від причин неявки не перешкоджає розгляду справи за його відсутності.

З огляду на викладене та керуючись ст.305 ЦПК України, колегія суддів відхилила клопотання ОСОБА_3 про відкладення розгляду справи і ухвалила розглядати справу за його відсутності.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення представника ЗОКС «Довіра», перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно з ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст.212 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності.

Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам закону не відповідає.

Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що між сторонами виникли правовідносини за договорами вкладу, відповідач допустив прострочення виконання грошового зобов'язання і на підставі ст.ст.1061,625 ЦК України з кредитної спілки на користь ОСОБА_3 підлягають стягненню відсотки за користування коштами за вкладами з нарахуванням інфляційних втрат та 3% річних.

Додержання принципу змагальності у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України).

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін.

Відповідно до норм ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень,надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57,58,59 ЦПК України.

У ч.4 ст. 60 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків серед юридичних фактів є, зокрема, договори та інші правочини.

За положеннями статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Організаційні, правові та економічні засади створення й діяльності кредитних спілок визначаються Законом України «Про кредитні спілки» та Статутом.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про кредитні спілки» кредитна спілка - це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об'єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об'єднаних грошових внесків кредитної спілки.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про кредитні спілки» кредитна спілка може укладати від свого імені договори та інші угоди, які не суперечать цьому Закону, іншим нормативно-правовим актам та статуту кредитної спілки, набувати майнові та немайнові права, мати обов'язки, що випливають із законодавства України та укладених кредитною спілкою угод, бути позивачем і відповідачем у судах.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про кредитні спілки» передбачено, що кредитна спілка відповідно до свого статуту в процесі господарської діяльності вправі залучати на договірних умовах внески (вклади) своїх членів на депозитні рахунки як у готівковій, так і в безготівковій формі.

Закон України «Про кредитні спілки» не визначає положень щодо врегулювання цивільно-правових відносин, які виникають між кредитною спілкою як юридичною особою та членом спілки як фізичною особою - вкладником, і на ці правовідносини поширюються положення Цивільного кодексу України, в тому числі і положення про банківський вклад.

Визначення порядку ведення касових операцій для банків, інших фінансових установ, підприємств і організацій віднесено до повноважень Національного банку України (ст. 33 Закону України «Про Національний банк України»).

Відповідно до ч.1 ст. 1058 ЦК України договором банківського вкладу(депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму(вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

З огляду на визначення договору банківського вкладу, що закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах, банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (ст. 2 Закону України від 07.12.2000 року «Про банки і банківську діяльність»).

За змістом ст. 1059 ЦК України, яка регулює питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору, договір банківського вкладу укладається у письмовій формі.

Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним (ч.2 ст.1059 ЦК України).

Згідно зі ст. 1064 ЦК України укладення договору банківського вкладу з фізичною особою і внесення грошових коштів на її рахунок за вкладом підтверджуються ощадною книжкою. В ощадній книжці вказуються найменування і місцезнаходження банку (його філії), номер рахунка за вкладом, а також усі грошові суми, зараховані на рахунок та списані з рахунка, а також залишок грошових коштів на рахунку на момент пред'явлення ощадної книжки у банк. Відомості про вклад, вказані в ощадній книжці, є підставою для розрахунків за вкладом між банком і вкладником.

Отже, договір вкладу (депозиту) є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття установою від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Аналогічні вимоги закріплені у Положенні про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 грудня 2003 року за № 1256/8577.

Згідно з п.1.4 Положення залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу(депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Таке ж положення передбачено у п. 1.10 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (з наступними змінами ).

Відповідно до п.1.8 Інструкції банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки.

Вкладний (депозитний) рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей, що передаються клієнтом в управління на встановлений строк або без зазначення такого строку під визначений процент (дохід) і підлягають поверненню клієнту відповідно до законодавства України та умов договору.

Договір банківського вкладу укладаються в письмовій формі. Один примірник договору зберігається в банку, а другий банк зобов'язаний надати клієнту під підпис. Письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний ) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору (п.1.9 Інструкції; п.1.10 Інструкції).

В ощадній книжці зазначаються найменування і місцезнаходження банку, номер вкладного (депозитного) рахунку, усі грошові суми, зараховані та списані з рахунку, а також залишок грошових коштів на рахунку на час пред'явлення ощадної книжки банку ( п. 10.2.Інструкції).

Згідно з п. 2.9 глави 2 розділу ІУ Інструкції ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25 червня 2011 року № 790/19528, банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію ( другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції ( у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «Вечірня» чи «післяопераційний час», а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Згідно з п. 1.2. постанови Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 № 637 «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» (далі - Положення) журнал реєстрації прибуткових і видаткових касових документів - документ, що застосовується для реєстрації прибуткових та видаткових касових ордерів та інших касових документів.

Касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівкових коштів (п. 3.1 Положення).

Приймання готівки в каси проводиться за прибутковими касовими ордерами, підписаними головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником підприємства. Про приймання підприємствами готівки в касу за прибутковими касовими ордерами видається засвідчена відбитком печатки цього підприємства квитанція (що є відривною частиною прибуткового касового ордера) за підписами головного бухгалтера або працівника підприємства, який на це уповноважений керівником (п. 3.3 Положення).

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний(депозитний) рахунок підтверджено не лише договором банківського вкладу, але й видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-118цс14 від 29 жовтня 2014 року, яка згідно зі ст. 360 - 7 ЦПК України мала враховуватися судом.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції уваги на вказані вимоги закону не звернув, не перевірив належними та допустимими доказами факт внесення позивачем та прийняття кредитною спілкою від вкладника грошової суми (вкладу), зазначивши, що відповідач визнав ці обставини.

Предметом позовних вимог ОСОБА_3 до КС «Довіра» є стягнення відсотків у розмірі 40% на вклади за договорами внеску(вкладу) № 9568 від 07.05.2014 р., № 9577 від 04.06.2014 р., №9567 від 05.05.2014 р. з додатковою угодою від 07.05.2014 р., № 9566 від 05.05.2014 р., №9487 від 18.07.2014 р. Вимоги про повернення вкладів позивачем не заявлялися.

У п.2.1.2 договорів № 9568 від 07.05.2014 р., № 9577 від 04.06.2014 р., №9567 від 05.05.2014 р., № 9566 від 05.05.2014 р., №9487 від 18.07.2014 р. зазначено, що внесок здійснюється вкладником шляхом внесення грошових коштів в національній валюті готівкою в касу спілки або шляхом безготівкового перерахування зазначених коштів на поточний рахунок спілки:

готівкою - в день підписання договору;

шляхом безготівково перерахування - протягом трьох робочих днів з дня укладення сторонами договору.

Отже, в договорах передбачено лише зобов'язання вкладника внести внесок.

Проте ОСОБА_3 не надав доказів у підтвердження виконання зазначеного зобов'язання: не надав квитанції або прибуткові касові документи про внесення коштів у сумі 143800 грн. за договором № 9568 від 07.05.2014 р., 12970 грн. за договором № 9577 від 04.06.2014 р., 94189 грн. за договором №9567 від 05.05.2014 р. з додатковою угодою від 07.05.2014 р., 149000 грн. за договором № 9566 від 05.05.2014 р., 18990 грн. за договором №9487 від 18.07.2014 р.

Суми зазначені позивачем різняться з даними, які містяться в договорах.

Так, в договорі №9577 від 04.06.2014 р. зазначена сума 3000 грн. (за твердженням позивача - 12970 грн.), в договорі №9487 від 18.07.2014 р. - 4894 грн. ( за твердженням позивача - 18990 грн.) ( а.с.6,13).

Виходячи з вимог вищенаведених норм матеріального права та ст.ст. 58,59 ЦПК Україна довідки, приєднані на а.с.18,35-42,54-56, ні за формою, ні за змістом не є належними та допустимим доказами внесення позивачем грошових внесків у готівковій або безготівковій формі.

Як вбачається із доданих до апеляційної скарги матеріалів, згідно звіту незалежного аудитора ТОВ «Аудиторської компанії «Аваль» за результатами перевірки бухгалтерського обліку та фінансової звітності Запорізької обласної кредитної спілки «Довіра» за даними касових книг факти надходження грошових коштів у сумі 143800 грн. за договором № 9568 від 07.05.2014 р., 12970 грн. за договором № 9577 від 04.06.2014 р., 94189 грн. за договором №9567 від 05.05.2014 р. з додатковою угодою від 07.05.2014 р., 149000 грн. за договором № 9566 від 05.05.2014 р., 18990 грн. за договором №9487 від 18.07.2014 р. обліковими документами не підтверджуються.

Результатами аудиторської перевірки за даними касової книги встановлено наявність між кредитною спілкою та ОСОБА_3 зобов'язань за іншими договорами, за якими позовні вимоги не заявлялися і не були предметом судового розгляду у даній справі (а.с. 137-155,177, 244-259).

Частиною 4 ст. 8 Закону України «Про кредитні спілки» визначено, що ліцензуванню в кредитній спілці підлягає діяльність із залучення внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також інші види діяльності відповідно до закону.

Як вбачається з матеріалів справи, датою укладання договорів з ОСОБА_3 зазначено відповідно 07.05.2014 р., 04.06.2014 р., 05.05.2014 р. з додатковою угодою від 07.05.2014 р., 05.05.2014 р., 18.07.2014 р., хоча строк дії виданої Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України ліцензії серії АВ № 534933 про надання Запорізькою обласною кредитною спілкою «Довіра» фінансових послуг по залученню внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки закінчився 04.11.2013 року(а.с.179).

За змістом ст.1061 ЦК України проценти на суму вкладу є платою за користування одержаними коштами за договором вкладу.

Оскільки не доведено факт внесення позивачем грошових коштів як вкладів за договорами № 9568 від 07.05.2014 р., № 9577 від 04.06.2014 р., №9567 від 05.05.2014 р. з додатковою угодою від 07.05.2014 р., № 9566 від 05.05.2014 р., №9487 від 18.07.2014 р., що входить в предмет доказування у даній справі, й відповідно відсутні підстави для нарахування процентів, про стягнення яких заявлено ОСОБА_3

Таким чином, в порушення вимог ст. 1059 ЦК України суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про додержання письмової форми договору банківського вкладу та наявність підстав для задоволення вимог ОСОБА_3

З огляду на викладене, рішення в частині стягнення з ЗОКС «Довіра» на користь ОСОБА_3 заборгованості за відсотками по договорам № 9568 від 07.05.2014 р., № 9577 від 04.06.2014 р., №9567 від 05.05.2014 р. з додатковою угодою від 07.05.2014 р., № 9566 від 05.05.2014 р., №9487 від 18.07.2014 р. в сумі 77345,75 грн.; 8941,83 - суми відсотків з урахуванням індексу інфляції; 614,65 грн. - 3% річних, а всього 86902,03 грн. підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні вказаних вимог у зв'язку з їх недоведеністю.

У відповідності до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди не оскаржувалось і апеляційним судом не переглядалося.

Керуючись ст. ст.307,309 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Запорізької обласної кредитної спілки «Довіра» задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 червня 2015 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до Запорізької обласної кредитної спілки «Довіра» про стягнення 86902,03 грн. відсотків з інфляційними втратами скасувати з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

Рішення суду в іншій частині не оскаржувалося і апеляційним судом не переглядалося.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: