АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4275/16 Справа № 192/335/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Щербина Н. О. Доповідач - Посунся (Колодяжна) Н.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді: Посунся Н. Є.

суддів - Баранніка О.П., Лисичної Н.М.

при секретарі - Самокиша О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 - про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2016 року, посилаючись на його незаконність, неповне з'ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд, вивчивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, вважає оскаржуване рішення незаконним, таким, що повинне бути скасоване з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що за кредитним договором ОСОБА_3 отримала кредит в розмірі 2 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відмовляючи Банку у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позов заявлено не до особи, з якою укладено кредитний договір, оскільки позивачем було надано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, яка не містить зазначення року її укладання і укладена між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3, а не ОСОБА_2. Крім того, паспортні дані ОСОБА_3 не співпадають з паспортними даними відповідачки ОСОБА_2 а тому суд не має право встановлювати тотожність особи.

Однак, з такими висновками суду погодитися не можна, оскільки вони зроблені у порушення вимог закону та обставин справи.

Відповідно до Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 отримала кредитні кошти в Банку.

Згідно Розрахунку та позову Банк звернувся з позовом до відповідачки - ОСОБА_2.

Згідно наданої копії паспорту - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, вийшла заміж за ОСОБА_7 10.09.2010 року, що свідчить про зміну прізвища відповідачки.

За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.

Як судом першої інстанції, так і апеляційною інстанцією на вказану адресу відповідачки направлялись повістки про виклик в судові засідання за отримання яких розписувалась мати останньої - ОСОБА_3.

Вказане вище свідчить, що ОСОБА_3 і ОСОБА_2 є однією особою, а тому висновок районного суду про неможливість встановлення тотожності відповідачки є необґрунтованим.

В силу ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст. ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Згідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 як позичальник, свої зобов'язання за кредитним договором щодо повернення кредиту не виконала, у зв'язку з чим станом на 29.12.2015 року виникла заборгованістьу розмірі 18983,35 грн., яка складається з: 2051,07 грн. - заборгованість за кредитом, 12602,12 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2950,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 880,16 грн. - штраф (процентна складова).

Право кредитора, в даному випадку вимагати від боржника повернення кредиту, передбачене ст.1050 ЦК України.

Стосовно заборгованості відповідачки в частині пені в розмірі 2950,00грн., - враховуючи положення ч.3 ст.551 ЦК України, яка передбачає зменшення за рішенням суду розміру неустойки, якщо вона значно перевищує розмір збитків і є неспівмірною стосовно заборгованості за кредитом, апеляційний суд вважає за можливе зменшити її розмір до 500,00 грн..

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України в справі № 6-2003цс15 цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями ст.. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Так як штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог, що стосуються стягнення на користь Банку штрафів у розмірі 500,00 грн. та 880,16 грн..

Таким чином, загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь Банку становить 15153,19 грн., яка складається з: 2051,07 грн. - заборгованість за кредитом, 12602,12 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 500,00 грн.. - заборгованість за пенею.

Зважаючи на викладене, висновки, зазначені у судовому рішенні, зроблені в результаті невірного застосування матеріального закону, а тому, апеляційний суд вважає, що районний суд ухвалив незаконне рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, є підстави для скасування судового рішення з частковим задоволенням позовних вимог.

Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, виходячи з часткового задоволення позову, з відповідачки ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненнюсудовий збір у сумі 551,20 грн..

Керуючись ст. 307, п. 1- 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу та позов ПАТ КБ «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2016 року - скасувати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 27.11.2008 року в розмірі 15153,19 грн.., яка складається з: 2051,07 грн. - заборгованість за кредитом, 12602,12 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 500,00 грн.. - заборгованість за пенею.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 551,20 грн..

Рішення чинне з моменту проголошення, може бути оскаржене у 20-денний строк у касаційному порядку.

Головуючий Н.Є. Посунся

Судді: О.П. Бараннік

Н.М. Лисична