Суддя Горчакова О. І.
Справа № 645/7710/15-ц
Провадження № 2/644/637/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2016 року Орджонікідзевський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Горчакової О.І.,

за участю:

секретаря судових засідань - ОСОБА_1 ,

позивач ОСОБА_2 не зявилась;

представника позивача - ОСОБА_3;

відповідача - ПАТ «Харківський плитковий завод» в особі представника - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Орджонікідзевського районного суду міста Харкова в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Харківській плитковий завод» «Про стягнення грошових коштів»,-

в с т а н о в и в:

До Орджонінікідзеського районного суду міста Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ПАТ «Харківській плитковий завод» «Про стягнення грошових коштів» (а.с.1-41).

Позивачка прохає стягнути з ПАТ «Харківський плитковий завод» на її користь заборгованість в сумі 158788 грн. 12 коп. в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5, померлого 27 грудня 2013 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_2 зазначає, що 30 травня 2011 року між ПАТ «Харківській плитковий завод» та ФОП ОСОБА_5 було укладено договір поставки № 543. Згідно з умовами зазначеного договору, між відповідачем та ОСОБА_5 тривалий час здійснювалися господарські операції, а саме: ОСОБА_5 поставляв ПАТ «Харківський плитковий завод» білила цинкові сухі марки «А», а ПАТ «Харківській плитковий завод» цей товар приймав та сплачував за нього встановлену договором суму грошових коштів.

20 серпня 2012 року між позивачем та ОСОБА_5 було укладено угоду, якою досягнуто згоди про дострокове розірвання договору поставки від 30 травня 2011 року № 543 і встановлено новий строк оплати товару, поставленого в серпні 2012 року - до 01.10.2012 року. В порушення умов угоди від 20.08.2012 року відповідач заборгованість в розмірі 150620 грн. 00 коп. по оплаті поставленого товару не сплатив до цього часу. Станом на 01.10.2012 року у відповідача перед фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5, виникла прострочена заборгованість в сумі 150620,00 грн.

27 грудня 2013 року ОСОБА_5 помер, про що 31.12.2013 р. складено відповідний актовий запис № 1533 та Артемівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції 31.12.2013 р. видано свідоцтво про смерть серії І-ЕД № 385391.

На момент смерті ОСОБА_5 постійно мешкав та був зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 а, кв. 48. Таким чином, у відповідності із статтями 1220, 1221 ЦК України, 27 грудня 2013 року в Артемівському районі міста Луганська відкрилася спадщина за померлим ОСОБА_6.

У померлого ОСОБА_5 залишилося двоє спадкоємців першої черги за законом: дружина ОСОБА_7 та донька ОСОБА_8, які відмовилися від спадщини, про що подали відповідні заяви державному нотаріусу Шостої Луганської державної нотаріальної контори.

03.11.1979 р. між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 було укладено шлюб, після чого дружині присвоєно прізвище «Бистрова». ОСОБА_8 є матір'ю ОСОБА_2.

Таким чином, позивачка є рідною онукою померлого і спадкоємицею п'ятої черги за законом. Користуючись правами спадкоємця, позивачка 24.01.2014 року звернулася до Шостої Луганської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої було заведено спадкову справу № 10 за 2014 рік.

28.10.2015 року позивачем до канцелярії була надана уточнена позовна заява, в якій вона прохала, з урахуванням первісних вимог, встановити юридичний факт, що до складу спадкової маси ОСОБА_5, який помер 27 грудня 2013 року, увійшло право грошової вимоги до ПАТ «Харківській плитковий завод» (а.с.80-84).

Була змушена звернутись до суду, бо Другою Севєродонецькою державною нотаріальною конторою, була надана відмова у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом/заповітом.

У судове засідання позивач, не зявилась. Представник позивача у судовому засіданні надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Вказала, що дійсно між Відповідачем та ОСОБА_5 30 травня 2011 року було укладено договір поставки № 543, зазначила, що згідно умов зазначеного договору, між відповідачем та ОСОБА_5 тривалий час здійснювалися господарські операції, а саме: ОСОБА_5 поставляв ПАТ «Харківському плитковому заводу» білила цинкові сухі марки «А», а ПАТ «Харківській плитковий завод» цей товар приймав та сплачував за нього встановлену договором суму грошових коштів. Станом на 01.08.2012 року відповідач сплатив повну вартість сировини, поставленої протягом 30.05.2013 року - 31.07.2012 р. Протягом серпня 2012 року ОСОБА_5 на адресу відповідача було поставлено 20 тонн білил цинкових сухих марки «А» на загальну суму 284000 грн. 00 коп., які Відповідач прийняв. За умовами п. 3.1. Договору поставки, відповідач мав оплатити поставлений товар протягом 15 днів з моменту поставки, тобто до 16.08.2012 року. В порушення зазначених умов договору, відповідач оплатив товар не в повному обсязі - перерахував на поточний рахунок ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 133080,00 грн.

Пояснила, що Позивачка є єдиною спадкоємицею за законом, яка прийняла спадщину після померлого ОСОБА_5, бо ніхто більше з відповідними заявами до нотаріальних контор не звертався і строк для прийняття спадщини сплинув. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. Вказала, що ОСОБА_2 зверталась до Другої Сєверодонецької державної нотаріальної контори для отримання про право на спадщину за законом. Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом/заповітом, їй було відмовлено, оскільки спадкова справа після смерті ОСОБА_5, померлого 27.12.2013 року була заведена 24.01.2014 року за № 10/2014 у Шостій луганській державній нотаріальній конторі. Отримання в Другій Сєверодонецькій державній нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину за законом/заповітом у разі відкриття спадкової спадкової справи на території м. Луганська до початку антитерористичної операції не є можливим, так як, всі незакінчені спадкові справи та архів Шостої луганської державної нотаріальної контори залишився за попереднім місцем розташування контори, на непідконтрольній території та перевезення його до м. Сєвєродонецьк не є можливим.

Відповідач, ПАТ «Харківський плитковий завод» в особі представника - ОСОБА_4, у судове засідання зявилась. Вважала позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Надала пояснення про те, що в рамках заявлених позивачем вимог - відсутній спір по право, тому вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки позивач ще не набув у встановленому законодавством нотаріальному або судовому порядку права власності на спадкове майно. За бухгалтерським обліком ПАТ «Харківський плитковий завод» - у підприємства відсутня заборгованість перед Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 Більш того, ФОП ОСОБА_5 не звертався до ПАТ «Харківський плитковий завод» з метою проведення звірки розрахунків та підписання Акту звірки розрахунків, передбаченого п. 3 Угоди від 20.08.2012 року про розірвання договору № 543 від 30.05.2011 року, який є доказом наявності заборгованості та підставою для оплати. Акт звірки розрахунків станом на 01.11 2011 року, наданий позивачем до матеріалів справи є неналежним доказом та не стосується предмету позову, бо не підтверджує наявність у відповідача заборгованості перед позивачем у розмірі 158788,12 грн., це заборгованість за товар, поставлений у 2011 році, та вказана заборгованість була погашена відповідачем, що підтверджується наданими відповідачем банківськими виписками.

та цей факт був визнаний позивачем у додаткових поясненнях позивача від 23.12.2015року. Зазначила, що згідно п.2 Угоди від 20.08.2012 року про розірвання договору № 543 від 30.05.2011 року, Відповідач не маємо заборгованості перед ФЛП ОСОБА_5 та не повязані з ним іншими будь-якими зобовязаннями.

Судом установлено:

Договір поставки № 543 було укладено 30 травня 2011 року між ПАТ «Харківській плитковий завод» та ФОП ОСОБА_5 (а.с.8-9).

Установлено, що 20.08.2012 року договір поставки № 543 було розірвано. Згідно п.2 Угоди від 20.08.2012 року про розірвання договору № 543 від 30.05.2011 року, Відповідач не маємо заборгованості перед ФЛП ОСОБА_5 та не повязані з ним іншими будь-якими зобовязаннями (а.с.10).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЕД № 385391 виданого 31 грудня 2013 Аретмівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції, ОСОБА_5 помер, 27 грудня 2013 року (а.с.31).

Установлено, що постановою про відмову у вчинені нотаріальних дій Другою Сєвєродонецькою державною нотаріальною конторою, було відмовлено у видача громадянці ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за законом/заповітом (а.с.85).

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються.

Статтями 1 та 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб інтересів держави.

Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України.

Згідно ст.ст. 15,16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку.

Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші.

Статтею 16 Цивільного кодексу України визначено, що вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права відшкодування моральної (немайнової) шкоди, належить позивачеві. Особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Частиною 1 статті 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно з статтями 1216, 1218 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частин 1, 3, 5 статті 1268 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з частиною 1 статті 1296 ЦК спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Статтею 1227 ЦК визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім'ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Згідно п.220 Інструкції про порядок здійснення нотаріальних дій нотаріусами України, свідоцтво про право спадщину на грошовий вклад, відносно якого відсутнє заповіт і розпорядження, після смерті вкладника видається нотаріусом на загальних підставах.

Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилався позивач та його представник, як на підставу своїх вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд - приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Суд не може вважати належними доказами посилання позивача на те, що вона є єдиною спадкоємицею ОСОБА_5, оскільки з Витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі відсутня інформація про спадкоємця, а довідка щодо кола спадкоємців видана нотаріусом 30.10.2014 року, в той час, коли 6-місячний строк для прийняття спадщини минув 27.06.2015 року.

Судом установлено, що ОСОБА_7 є дружиною померлого, а ОСОБА_8 - є донькою померлого. Проте, позивачем вони не призвані у якості відповідачів, відмова ж про прийняття спадщини адресована державному нотаріусу, а не суду. Суд, з урахуванням принципу диспозитивності, позбавлений права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.

Також суду не надано доказів відсутності реєстрації свідоцтва про право на спадщину за законом/заповітом. Суд наголошує і на тому, що відмова у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом/заповітом Другою Сєверодонецькою державною нотаріальною конторою не була категоричною та остаточною, оскільки як вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій - нотаріальна контора не мала можливості ознайомитися з матеріалами спадкової справи.

Судом установлено, що угодою від 20.08.2012 року про розірвання договору поставки № 543, договірні відносини з Відповідачем було розірвано. Згідно п.2 Угоди від 20.08.2012 року про розірвання договору № 543 від 30.05.2011 року, Відповідач не має заборгованості перед ФЛП ОСОБА_5 та не повязаний з ним іншими будь-якими зобовязаннями. Вказана угода не була, а ні оскаржена, а ні скасована, не розірвана за заявою обох сторін.

Також, Позивачем не було надано Акту звірки розрахунків, передбаченого п. 3 Угоди від 20.08.2012 року, який міг би бути доказом наявності заборгованості та підставою для оплати вказаної заборгованості.

Тому, на думку суду, всупереч вимогам ст.60 ЦПК України, якою встановлений обовязок доказувати обставини, на які посилається сторона в обґрунтування позовних вимог Позивач та його представник не надали суду належні докази.

Керуючись статтями 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214, 215, 217 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 1216, 1218, 1268, 1296, 1227 ЦК України, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затверджений Наказом Міністерства юстиції 22.02.2012 № 296/5 суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ «Харківській плитковий завод» «Про стягнення грошових коштів» - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Орджонікідзевський районний суд міста Харкова шляхом подачі в 10-денний строк, з дня проголошення рішення, апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі проголошення резолютивної частини рішення суду, то апеляційна скарга подається з моменту отримання повного рішення суду.

Суддя: О.І. Горчакова