Категорія 54Доповідач Колос С. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючогоКолоса С. С.
суддів:Іващук В. А., Якименко М. М.
секретар Маркевич Я. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до Комунального підприємства Вінницької міської ради « Вінницяміськтеплоенерго » про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, недоотриманої заробітної плати та моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Вінницького міського суду від 29 січня 2016 року,

встановила :

Рішенням Вінницького міського суду від 29 січня 2016 року в зазначеному позові відмовлено .

Своє рішення суд мотивував тим, що, звільняючи ОСОБА_6 з роботи у зв»язку зі скороченням штату працівників, комунальним підприємством дотримано норми трудового законодавства. Також не порушувався закон щодо оплати праці, так як надбавки виплачувалися лише при наявності відповідних коштів, яких у підприємства не було .

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити повністю, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, на неповне з»ясування обставин, що мають значення для справи, на недотримання норм матеріального права та порушення норм процесуального права .

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши ОСОБА_7, що діє в інтересах та за дорученням ОСОБА_6, яка просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про часткове задоволення позовних вимог, представників підприємства ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які просять скаргу відхилити, а рішення залишити без змін, так як воно є законним та обгрунтованим, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного .

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим .

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом .

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні .

Судом першої інстанції встановлено, і не заперечується сторонами, що ОСОБА_6 працювала на КП ВМР « Вінницяміськтеплоенерго » на посаді юрисконсульта 2 категорії юридичного відділу з 15 березня 2001 року. 28 квітня 2015 року видано наказ № 130 про зміну штатного розпису підприємства та 05 травня 2015 року попереджено ОСОБА_6 про її звільнення. Наказом № 302 - к від 08 липня 2015 року позивача звільнено з роботи за ст.. 40 ч. 1 п. 1 КЗпП України у зв»язку зі скороченням штату працівників та здійснено повний розрахунок .

Відповідно до ст.. 49 - 1 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно .

З матеріалів вбачається, що підприємством дотримано зазначену норму трудового законодавства, а саме видано наказ про зміну штатного розпису, а саме скорочення відділу де працювала позивачка, не пізніше як за два місяці в зв»язку з цим попереджено ОСОБА_6 про наступне вивільнення ( а. с. 190 т. 2 ) та запропоновано працівникові іншу роботу ( а. с. 105 т. 2 ). При звільненні проведено повний розрахунок .

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі .

Твердження викладені у скарзі, що переведення інших працівників колективного підприємства проведено з порушенням чинного законодавства є необґрунтованими, так як будь - хто з них його в законному порядку не оскаржував та спір з цього приводу відсутній. В той же час, як зазначалося вище, наказом по КП ВМР « Вінницяміськтеплоенерго » було скорочено саме весь відділ де працювала ОСОБА_6 та нового з такими ж повноваженнями створено не було .

Не обґрунтовані і твердження позивачки, що було новостворено групу з обслуговування населення та стягнення заборгованості і переведено на цю посаду юрисконсультом ОСОБА_10 без врахування переважності зайняття цієї посади ОСОБА_6 .

Так, з матеріалів вбачається, що на підприємстві фактично дана група не новостворювалася, так як залишилася в новому штатному розписі. ОСОБА_10 до скорочення працювала на цій посаді та її обов»язки, згідно з посадовою інструкцією не змінилися. Крім того з документів, що надано представником підприємства, вбачається, що ОСОБА_10, інвалід другої групи, має на утриманні дитину - інваліда дитинства, чоловік інвалід першої групи, а тому саме вона має переважне право на зайняття цієї посади. Ця ж обставина підтверджується протоколом № 1 засідання комісії по визначенню переважного права працівників на залишення на роботі при вивільненні від 30 червня 2015 року .

При вивільненні ОСОБА_6 було запропоновано вільні посади, які на думку адміністрації вона могла зайняти. Однак на таку пропозицію згоди не дала, зазначивши в акті ( а. с. 105 т. 2 ), що бажає ознайомитися з повним штатним розписом. Трудове законодавство не передбачає обов»язок адміністрації ознайомлювати працівника, який вивільнюється, з повним штатним розписом, а тому твердження в цій частині викладені у скарзі також є безпідставними. Не може позивачка претендувати і на роботи вищого рівня, про які заявляє, так як у неї відсутня повна вища технічна освіта та відповідного стажу роботи на керівних посадах .

Відмовляючи в позовних вимогах про стягнення недоотриманої заробітної плати, суд першої інстанції вірно послався на норми ЗУ « Про оплату праці », постанову Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 та обґрунтовано застосував положення Колективного договору, що укладено між КП ВМР « Вінницяміськтеплоенерго » і виборним органом первинної профспілкової організації підприємства ( а. с. 106 - 168 т. 2 ). Свідок ОСОБА_11, генеральний директор підприємства, пояснив, що нарахування та виплата премії припинено у зв»язку з складним фінансовим становищем підприємства. Зазначена обставина призвела і до скорочення чисельності та штату працівників

Інші твердження викладені у скарзі вірного висновку суду не спростовують.

Згідно до ст.. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права .

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань .

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін .

На підставі викладеного керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити .

Рішення Вінницького міського суду від 29 січня 2016 року - залишити без змін .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення .

Протягом двадцяти днів з часу проголошення ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ .

Головуючий С. С. Колос

Судді : В. А. Іващук

М. М. Якименко