Справа №201/3098/15-ц Провадження № 2/201/380/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2016 року місто Дніпропетровськ

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі: головуючого судді Батмановой В.В.,

при секретарі Ляховій І.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

прокурора Надтоки О.О.

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розірвання договору про надання послуг адвоката та відшкодування збитків, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до адвоката ОСОБА_5 про розірвання договору про надання послуг адвоката та відшкодування збитків.

Позивач у позовній заяві та її представник у судовому засіданні в обґрунтування позовних вимог, посилались на те, що 25 жовтня 2010 року між ОСОБА_6 та адвокатом ОСОБА_5 був укладений договір (угода) «Про участь адвоката у кримінальному процесі» щодо захисту прав та інтересів доньки позивачки ОСОБА_4, яка обвинувачувалась у скоєнні кримінального злочину. На виконання даного договору позивач сплатила відповідачу гонорар у сумі 50 000,00 грн., проте адвокат ОСОБА_5 не виконав зобовязання за вказаним договором не зявившись у судове засідання, призначене у кримінальній справі по обвинуваченню ОСОБА_4 в Індустріальному районному суді м. Дніпропетровська, внаслідок чого остання вимушена була здійснювати свій захист самостійно. Крім того, відповідач заявив слідчому клопотання про перекваліфікацію злочину, за яким обвинувачувалась ОСОБА_4, з ст. 368 КК України на ч. 3 ст. 190 КК України, знаючи при цьому, на думку позивача, що в діях його підзахисної відсутній склад злочину за даною статтею КК України, що підтверджується ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2011 року, а також тим, що державний обвинувач відмовився у судовому засіданні від підтримки обвинувачення у звязку з відсутністю складу злочину. У звязку з зазначеним ОСОБА_6 звернулась до суду з даним позовом та просила суд розірвати вказаний договір, стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду у сумі 50 000,00 грн. та неустойку у розмірі 1 500 грн.

У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість.

Вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали даної цивільної справи, судом були встановлені наступні факти:

Так, судом встановлено, що 25 жовтня 2010 року між ОСОБА_6 та адвокатом ОСОБА_5 був укладений договір (угода) «Про участь адвоката у кримінальному процесі» щодо захисту прав та інтересів доньки позивачки ОСОБА_4, яка обвинувачувалась у скоєнні кримінального злочину.

Відповідно до п. 5.1 вказаного договору гонорар адвоката за здійснення захисту ОСОБА_4 становить 50 000,00 грн.

Судом встановлено, що рішенням № 05/ДПВ-14 від 20 січня 2014 року кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури Дніпропетровської області відмовила в порушенні дисциплінарної справи стосовно адвоката ОСОБА_5 за заявою ОСОБА_6 щодо повернення суми гонорару у 50 000,00 грн. (а. с. 21).

Судом також встановлено, що рішенням № 05/ДПВ-16 від 20 січня 2016 року кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури Дніпропетровської області відмовила в порушенні дисциплінарної справи стосовно адвоката ОСОБА_5 за заявою ОСОБА_6 щодо повернення суми гонорару у 50 000,00 грн.

Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Конституції України, нормами Цивільного кодексу України .

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Частинами 1 та 2 ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способом захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, вирішуючи позовні вимоги позивача до відповідача, приймаючи до уваги, що стороною позивача не було надано суду доказів сплати ОСОБА_6 адвокату ОСОБА_5 грошових коштів у сумі 50 000,00 грн., суд приходить до висновку щодо необґрунтованості та недоведеності позовних вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області, суд вважає за необхідне також відмовити у задоволенні позовних вимог щодо розірвання договору у звязку з суттєвим порушенням адвокатом умов договору, оскільки доказів на підтвердження таких порушень адвоката ОСОБА_5 суду надано не було.

На підставі викладеного, керуючись ст. 55 Конституції України, ст.ст. 10, 11, 27, 46, 57, 58, 60, 79, 88, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 16, 906, 1167 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розірвання договору про надання послуг адвоката та відшкодування збитків відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Жовтневого районного

суду м. Дніпропетровська В.В.Батманова