Справа № 572/959/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2016 року Сарненський районний суд Рівненської області

в складі: головуючого судді - ВЕДЯНІНОЇ Т.О.

при секретарі - МАРТИНЮК І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сарни справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, в якому просить визнати за ним право власності на земельні ділянки загальною площею 0,63 га. (згідно Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 036545 від 22 вересня 2004 року) та на земельні ділянки площею 0,77 га. (згідно Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 085686 від 22 вересня 2004 року), з врахуванням виданих 25 квітня 2012 року на імя позивача свідоцтв про право на спадщину за законом на 1/2 частину цих земельних ділянок - в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6, померлого 1 квітня 2007 року.

Під час судового розгляду судом залучені до участі у справі в якості співвідповідачів рідні брати сторін по справі : ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_3, які також є спадкоємцями першої черги спадкування за законом після смерті батька.

В судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені вимоги підтримли в повному обсязі. Представник позивача пояснив, що спірні земельні ділянки, які є спадковим майном після смерті батька сторін по справі - ОСОБА_6, прийняли ОСОБА_1 та ОСОБА_2. Відповідач після прийняття спадщини не отримав відповідного свідоцтва, через що на даний час не має можливості реалізувати спадкові права. На даний момент між сторонами стосовно земельних ділянок, які є предметом позову, спору не існує, однак, позивач у позасудовому порядку за згодою відповідача не може зареєструвати за собою право власності на 1/2 частину спадкового майна.

Відповідач, ОСОБА_2, подав до суду письмову заяву, якою просить проводити розгляд справи у його відсутності, погоджується із заявленими вимогами.

ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_3 жодних заперечень щодо заявлених позивачем вимог не надано, що свідчить про те, що вказані особи не претендують на спадкове майно (що додатково підтверджується наданими суду письмовими заявами ОСОБА_3 та ОСОБА_4А.)

Заслухавши пояснення позивача та представника позивача, дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення.

Із позовної заяви та пояснень позивача встановлено, що сторони по справі є спадкоємцями після смерті батька ОСОБА_6, який за життя був власником земельних ділянок.

Вказані обставини доводяться копією свідоцтва про народження ОСОБА_1, батьком якого вказаний ОСОБА_6 та копіями Державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 036545 та серії ЯБ № 085686, які підтверджують право власності останнього на 8 земельних ділянок, площею відповідно, 0,63 га та 0,77 га.

Із долученої до позовної заяви копії свідоцтва про смерть встановлено, що ОСОБА_6 помер 1 квітня 2007 року.

Відповідно до ст.ст.1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Таким чином, вказаними вище доказам доводиться наявність у позивача спадкових прав як спадкоємця першої черги спадкування після смерті батька, відповідно до ст.1261 ЦК України, наявність у спадкодавця спадкового майна та підтверджено факт відкриття спадщини.

Частиною 2 статті 1223 ЦК України передбачено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Сторони не заперечують, що заповіту ОСОБА_6 стосовно належного йому майна не посвідчував, а тому, в даному випадку право на спадкування одержали спадкоємці за законом, якими, відповідно до пояснень позивача, є діти спадкодавця : ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_2.

Чинним законодавством передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України).

Досліджені судом копії свідоцтв про право на спадщину за законом від 25 квітня 2012 року, доводять, що після смерті ОСОБА_6 спадщину прийняли сторони по справі : ОСОБА_1 та ОСОБА_2, при чому розмір часток кожного із спадкоємців, згідно із ч.1 ст.1267 ЦК України, є рівними по 1/2 частині.

Таким чином, сторони по справі реалізували своє право на спадщину, а тому у відповідності до ч.1 ст.1296 ЦК України вправі одержати свідоцтво про право на спадщину.

Однак, відповідач ОСОБА_2 не скористався вказаним правом, а тому на даний час не може оформити своїх спадкових прав, оскільки на даний час для отримання вказаного свідоцтва необхідно надати нотаріусу витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

Наведені обставини доводяться копією повідомлення від 15 січня 2016 року за підписом начальника управління Держгеокадастру у Сарненському районі Рівненської області та копією постанови державного нотаріуса від 19 січня 2016 року, якою ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину земельних ділянок після смерті ОСОБА_6, в звязку із відсутністю витягу з Державного земельного кадастру.

В обґрунтування заявлених вимог представник позивача посилався на ті обставини, що відповідач визнає заявлені вимоги позивача, оскільки не заперечує щодо переходу права власності на спірну частину земельних ділянок до ОСОБА_1, розпорядитись частиною земельної ділянки на користь позивача відповідач не може через чинний на даний час мораторій на відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення.

Суд вважає таку позицію необґрунтованою, оскільки в ході судового слідства встановлено, що відповідач прийняв спадщину після смерті батька, а тому є власником спадкового майна, оскільки, згідно із ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Крім цього, відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом не встановлено, що відповідач будь-яким чином порушив законні права позивача, а тому в даному випадку спір між сторонами з приводу предмету позову відсутній.

З огляду на наведене, позов ОСОБА_1 не підлягає до задоволення.

На підставі наведеного, ст.ст. 328, 1218, 1220, 1222, 1261 ЦК України, керуючись ст.ст.212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання права власності на земельні ділянки загальною площею 0,63 га. (згідно Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 036545 від 22 вересня 2004 року) та на земельні ділянки площею 0,77 га. (згідно Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 085686 від 22 вересня 2004 року), з врахуванням виданих 25 квітня 2012 року на імя позивача свідоцтв про право на спадщину за законом на 1/2 частину цих земельних ділянок - в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6, померлого 1 квітня 2007 року відмовити повністю за безпідставністю позовних вимог.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Рівненської області протягом двадцяти днів з моменту подачі заяви про апеляційне оскарження, яку може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Cуддя підпис

Копія вірно

Суддя Сарненського районного суду

Рівненської області ОСОБА_7