Категорія 27 Доповідач Матківська М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Сопруна В.В., Шемети Т.М.

При секретарі: Сніжко О.А.

За участю: представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк»

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 8 грудня 2015 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В с т а н о в и л а:

В червні 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 11 липня 2008 року в сумі 18 406,28 грн., з яких: 4 235,14 грн. заборгованість за кредитом; 9 769,26 грн. заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом; 3 049,20 грн. заборгованість по пені та комісії; 500 грн. штраф (фіксована частина) та 852,68 грн. штраф (процентна складова).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 8 грудня 2015 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ПАТ КБ «Приватбанк» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Зазначив, що рішення суду вважає незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального і матеріального права, за недоведеністю обставин, що мають значення для справи та невідповідності висновків суду обставинам справи.

В судовому засіданні представник позивача підтримав свою апеляційну скаргу, просить її задовольнити. При цьому пояснив, що подана 29.12.2015 року апеляційна скарга містила ряд помилок, у звязку з чим 18.01.2016 року ним була подана апеляційна скарга (виправлена), у якій банк просив з урахування строку позовної давності щодо заборгованості за відсотками стягнути з відповідача суму заборгованості по відсоткам за період з 11.06.2012 року по 11.06.2015 року в сумі 4 383,37 гр.

Також пояснив, що на виконання клопотання відповідача банком проведена перевірка в результаті якої встановлено, що у банку відсутні будь-які відомості, що підтверджують факт повного погашення заборгованості за кредитним договором в період з липня по грудень 2009 року. Заборгованість за договором, що виникла в липні-жовтні 2008 року була повністю погашена станом на 28.11.2008 року. Після цього відповідачем 2.12.2008 року знято кошти в розмірі 3 000 гр. і 05.02.2009 року знято суму 1 800 гр. 24 січня 2009 року відповідач погасила борг сумою 1000 гр. 26 лютого 2009 року відповідач здійснила останнє зняття коштів в розмірі 200 гр.

Відповідач ОСОБА_3, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, у судове засідання не зявилася. Приймаючи участь у попередньому судовому засіданні суду апеляційної інстанції 18 січня 2016 року, вона заперечила проти задоволення апеляційної скарги та пояснила, що заборгованості перед банком по даному кредитному договору від 11.07.2008 року вона немає. Усю суму боргу вона погасила ще в липні 2009 року, сплативши останній необхідний платіж у Літинському відділенні ПАТ КБ «Приватбанк» за адресою: смт. Літин вул. Фабриціуса, 30 (вул. Леніна, 30) Вінницької області. У звязку із збігом строків зберігання, докази щодо платежів у неї не збереглися, а надані банком матеріали до цивільної справи не містять інформації про здійснення нею вказаного платежу.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що 11 липня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту в розмірі 500,00 грн. на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 3% в місяць (а. с. 10). Розмір кредитного ліміту був збільшений до суми 5 000 гр.

Підписавши 11 липня 2008 року заяву, відповідач ОСОБА_3 погодилась на те, що така заява разом із Памяткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Згідно змісту заяви відповідач ознайомилась і згідна з Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді (а. с. 10 на звороті).

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання за вказаним договором виконав, видавши 11 липня 2008 року відповідачу ОСОБА_3 кредитну картку № 750413, про що зазначено у її заяві від 11 липня 2008 року (а. с. 10 на звороті).

Умовами та правилами надання банківських послуг передбачено обовязок клієнта погашати заборгованість за кредитом, відсотки за користування кредитом, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором (п. 6.5.). Договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання; якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той же строк (п. 9.12.) (а. с. 11-15).

Умовами договору передбачено, що у разі порушення позичальником термінів платежів за будь-яким із грошових зобовязань, передбачених цим договором, більше ніж на 120 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову (п. 8.6.).

Правилами користування платіжною карткою передбачено, що за несвоєчасне виконання боргових зобовязань (користування простроченим кредитом і овердрафтом), боржник сплачує відсотки за підвищеною відсотковою ставкою або додаткову комісію, розміри яких встановлені Тарифами (п. 5.5.1.); строк погашення кредиту в повному обсязі не пізніше останнього дня місяця, зазначеного на платіжній картці (в полі MONTH) (п. 5.4.) (а. с. 15-16).

Відповідач ОСОБА_3 належним чином не виконувала свої зобовязання за вказаним договором, у звязку з чим допустила заборгованість, яка згідно розрахунку банку станом на 30 квітня 2015 року склала 18 406,28 грн., з яких: 4 235,14 грн. заборгованість за кредитом; 9 769,26 грн. заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом; 3 049,20 грн. заборгованість по пені та комісії; 1 352,68 грн. - штрафи (а. с. 6-9) і яку зобовязана погасити.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України (параграф 1 глава 71) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Позичальник згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За правилами ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Відповідач ОСОБА_3, заперечуючи позов, зазначила про те, що усю суму заборгованості вона погасила іще в липні 2009 року, сплативши останній необхідний платіж у Літинському відділенні ПАТ КБ «Приватбанк» та у звязку із великим проміжком часу після сплати усіх платежів жодних підтверджуючих їх документів у неї немає.

За таких обставин вимоги банку про стягнення заборгованості являються обґрунтованими.

Проте, відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду, про застосування якого заявлено відповідачем.

По справі встановлено, що відповідно до п. 9.3. Умов та правил надання банківських послуг картрахунки відкриті на невизначений строк за виключенням умов, передбачених п. 9.6., 9.7. даних Умов.

Пунктом 9.12. Умов передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той же строк.

Згідно з п. 3.1.1., 5.4. Правил користування платіжною картою строк дії карти зазначений на лицьовому боці карти (місяць і рік). Карта дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця. Строк погашення відсотків за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі не пізніше останнього дня місяця, зазначеного на платіжній карті (в полі MONTH).

Згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України строк виконання кожного щомісячного зобовязання спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Згідно положень ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно розяснення Пленуму Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 2 статті 258 ЦК України встановлено, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

За правилами ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1). За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (ч. 5).

Згідно довідки ПАТ КБ «Приватбанк» від 4 вересня 2015 року №30.1.0.0/2-20150903/1385 термін дії картки встановлено до 29 лютого 2012 року (а. с. 48), уточнена довідка на аркуші справи 99.

Із розрахунку заборгованості за договором та виписки по рахунку вбачається, що передостанній платіж відповідачем було здійснено 24 січня 2009 року в сумі 1 000 гр., а останній платіж 1 травня 2009 року в сумі 83.04 гр. (а. с. 6-9; 42-47).

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову щодо стягнення загальної заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) з підстав пропуску строку позовної давності для звернення з позовом до суду, оскільки сторонами було встановлено строки виконання відповідачем зобовязань щодо сплати кредиту; відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, термін дії якої (згідно довідки банку) закінчився 29 лютого 2012 року; останній платіж за договором відповідач здійснила 1 травня 2009 року; із позовом позивач звернувся в суд лише 11 червня 2015 року та про застосування позовної давності було заявлено відповідачем ОСОБА_3 (а. с. 62-64).

Проте судом враховується наступне.

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Статтею 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки судом встановлено, що відповідач отримані за кредитним договором кошти не повернула та має заборгованість по кредиту, тому з неї підлягають стягненню проценти за кредитом та пеня за процентами у межах строку позовної давності.

Такий висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року, прийнятій за результатами розгляду справи № 6-249цс15.

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Представник позивача у судовому засіданні пояснив, що зазначена у наданому до матеріалів справи розрахунку заборгованості за кредитним договором сума заборгованості за пенею та комісією в розмірі 3 049,2 гр., являє собою лише заборгованість за комісією. Заборгованість відповідачу за пенею банк не нараховував.

Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками у межах строку позовної давності за період з 11.06.2012 року по 11.06.2015 року в сумі 4 383,37 гр. підлягають до задоволення,у звязку з чим рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог у цій частині підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про часткове задоволення цієї частини вимог.

Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 5).

При подачі позову до суду ПАТ КБ «Приватбанк» сплатив судовий збір в сумі 234 гр. 60 коп. (а. с. 1) і при подачі апеляційної скарги сплатив 267 гр. 96 коп. (а. с. 78).

З урахуванням наведеного до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають суми судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що складатиме: за подачу позову 58,00 гр., за подачу апеляційної скарги 63,80 гр., а разом 121 гр. 80 коп.

На підставі викладеного і керуючись ст. 266, 599, 1048 ЦК України, ст. 79, 88, 307, 309, 313-314, 316, 360-7 ЦПК України, колегія суддів,

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 8 грудня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом в сумі 9 769,26 гр., скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення процентів за користування кредитом в сумі 9 769,26 гр. задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» проценти за користування кредитом за період з 11.06.2012 року по 11.06.2015 року в сумі 4 383,37 гр. (чотири тисячі триста вісімдесят три гр. 37 коп.) та судовий збір в сумі 121,80 гр. (сто двадцять одна гр. 80 коп.), а разом 4 505,17 гр. (чотири тисячі пятсот пять гр. 80 коп.).

В задоволенні решти позовних вимог в частині стягнення процентів за користування кредитом відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_4

Судді: /підпис/ ОСОБА_5

/підпис/ ОСОБА_6

Згідно з оригіналом:

Суддя: М.В. Матківська