Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.у.№325/2044/15
Провадження №22-ц/778/900/16
Головуючий у 1-й інстанції: Апалькова О.М.
Суддя-доповідач: Сапун О.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.,

суддів: Краснокутської О.М.,

Сапун О.А.,

при секретарі: Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 15 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», Державної виконавчої служби Приазовського районного управління юстиції про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту, -

ВСТАНОВИЛА :

У листопаді 2015 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», ДВС Приазовського РУЮ про визнання права власності на майно і про звільнення майна з-під арешту.

В обґрунтування позову послався на те, що він з 17 вересня 1983 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_4, у період спільного проживання набули у власність автомобіль марки ВАЗ 21070, реєстраційний номер НОМЕР_1, житловий одинок АДРЕСА_1.

20 серпня 2015 року він випадково дізнався про те, що постановою державного виконавця ВДВС Приазовського РУЮ в інтересах ПАТ КБ «Приватбанк» на автомобіль і на все майно ОСОБА_4 було накладено арешт.

Посилаючись на те, що вказане майно придбавалося у шлюбі, просив визнати за ним право власності на автомобіль ВАЗ 21070, державний номер НОМЕР_1, житловий одинок АДРЕСА_1.

Рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 15 грудня 2015 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та на автомобіль марки ВАЗ 21070, державний номер НОМЕР_1.

Звільнено житловий будинок АДРЕСА_1 та автомобіль марки ВАЗ 21070, державний номер НОМЕР_1 з-під арешту.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, допущені порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 15 грудня 2015 року скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши у судовому засіданні апеляційного суду Запорізької області доповідь судді, вислухавши пояснення представника ОСОБА_3, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у відповідності до статті 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом статей 213,214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовується вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Вказаним вимогам судове рішення не відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що за ОСОБА_3 слід визнати право власності на житловий будинок, автомобіль, і вказане майно необхідно звільнити з-під арешту.

З такий висновок не узгоджується з фактичними обставинами справи та нормами матеріального і процесуального права.

Судом з'ясовано, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17 вересня 1983 року, проживають у квартирі АДРЕСА_2 ( а. с. 9,14 ).

У грудні 2005 року на ім'я ОСОБА_4 був зареєстрований автомобіль марки ВАЗ 21070, державний номер НОМЕР_1 ( а. с. 8 ).

29 березня 2006 року на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_4 придбала житловий будинок АДРЕСА_1. Право власності на будинок 03 січня 2008 року було зареєстроване за ОСОБА_4 у КП «Нерухомість-П» Приазовської районної ради Запорізької області ( а. с. 4-6 ).

26 березня 2015 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська був виданий виконавчий лист № 200/16497/14-ц про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості в розмірі 22 107 грн. 27 коп., який надійшов для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби Приазовського районного управління юстиції і на підставі якого постановою державного виконавця від 20 серпня 2015 року накладено арешт на все майно боржника ( а. с. 7 ).

Дії державного виконавця щодо арешту майна ОСОБА_4 не оскаржила.

Згідно статей 10,11,60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих доказів. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

ОСОБА_3, звертаючись до суду з даним позовом, посилався на те, що спірне майно придбавалося ним і ОСОБА_4 у шлюбі, поділ його між подружжям не проводився, частки майна не визначалися. Він та дружина спільно користуються вказаним житловим будинком та автомобілем. Він не є боржником, виконавче провадження відкрито лише стосовно дій ОСОБА_4 Накладання арешту на майно порушує його права, тому він просив визнати за ним право власності на все арештоване майно - на автомобіль марки ВАЗ 21070, реєстраційний номер НОМЕР_1, та житловий одинок АДРЕСА_1, і звільнити вказане майно з-під арешту ( а. с. 49-50 ).

За правилами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За змістом частини 1 статті 73 СК України зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на часку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі.

Відповідно до статті 60 Закону України "Про виконавче провадження" та роз'яснень, наданих у пункті 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" вимоги осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке на накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року № 6 "Про судову практику в справах про виключення майна з опису" (зі змінами та доповненнями) судам роз'яснено, що в тих випадках, коли предметом позову є частка в спільній сумісній власності на неподільну річ, на яку звертається конфіскація або стягнення на користь організації, питання про виключення цієї речі з опису (при відсутності іншого спільного майна) вирішується відповідно до законодавства про власність і роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у пункті 7 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності". При цьому суд з урахуванням конкретних обставин може виключити річ з акта опису і стягнути з позивача в дохід держави чи на користь організації грошову компенсацію за часку, що припадає боржнику, або залишити річ в описові, зобов'язавши відповідну державну податкову інспекцію або організацію виплатити позивачу відповідну частину її вартості.

Відповідно до частини 2 статті 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

При визначенні вартості неподільної речі суд має виходити з дійсної вартості цього майна на день ухвалення рішення. Дійсна вартість майна визначається її ринковою вартістю, яка діє на день ухвалення рішення суду. Якщо оцінка окремого виду майна є складною або позивач чи відповідач оспорюють зазначену в описі оцінку майна, суд для визначення дійсної вартості арештованого (описаного) майна за клопотанням сторони у справі може призначити відповідну експертизу.

Суд першої інстанції, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, викладене до уваги не взяв, не дав належної оцінки наявним у справі документам і дійшов помилкового висновку, що за ОСОБА_3 необхідно визнати право власності на автомобіль та житловий будинок і що вказане майно слід звільнити з-під арешту.

З огляду на викладене, судове рішення не можна визнати законним, обґрунтованим, його на підставі положень статті 309 ЦПК України слід скасувати як таке що не узгоджується з нормами матеріального права та порушує права ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» як кредитора, по спору необхідно ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_3 у задоволенні заявлених вимог.

Керуючись ст.ст. 307,309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити.

Рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 15 грудня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», Державної виконавчої служби Приазовського районного управління юстиції про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту, залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: