УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючогоКолодійчука В.М.,
суддів: Висоцької В.С., Умнової О.В.,Кафідової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про солідарне стягнення завдатку в подвійному розмірі та штрафу за порушення зобов'язання, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 21 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 19 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8, у якому просила суд стягнути в солідарному порядку з відповідачів на її користь 1 058 464 грн 95 коп. подвійної суми завдатку за попереднім договором, 84 677 грн 19 коп. штрафу в розмірі 10 % від домовленої вартості продажу об'єкта нерухомого майна, а також понесенні у справі судові витрати в розмірі 3 654 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_6 обґрунтувала тим, що 01 червня 2013 року вона уклала із ОСОБА_7, за попередньої згоди його дружини ОСОБА_8, попередній договір за яким ОСОБА_7зобов'язався у строк до 01 червня 2014 року (включно), укласти із позивачем договір купівлі-продажу об'єкта нерухомого майна, а саме продати земельну ділянку, площею 0,1000 га., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

У відповідності до п. 8 договору ОСОБА_9 в забезпечення виконання зобов'язань отримав від позивача завдаток в розмірі 25 тис. доларів США, що станом на дату укладення договору по курсу Національного Банку України було еквівалентно 199 825 грн.

Основний договір купівлі-продажу земельної ділянки в майбутньому укладено не було з вини ОСОБА_9, зокрема через відсутність у останнього належного державного акта на право власності на земельну ділянку, здійснення ним будівництва на відповідній земельній ділянці.

З урахуванням вимог ч. 2 ст. 571 ЦК України, позивач вважає, що відповідачі повинні повернути їй суму завдатку в подвійному розмірі - 1 058 464 грн 95 коп., з урахуванням офіційного курсу долара США, встановленого Національним Банком України станом на 10 червня 2015 року.

Крім того позивач вважає, що відповідачі повинні сплатити їй штраф у розмірі 10 % від домовленої вартості продажу вищевказаного об'єкта нерухомого майна, а саме 84 677 грн 19 коп., так як це передбачено п. 13 попереднього договору, а також понесенні у справі судові витрати.

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 21 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 19 жовтня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено. Скасовано заходи забезпечення позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 21 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 19 жовтня 2015 року і ухвалити у справі нове судове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню у зв'язку з наступним.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

При розгляді справи судами встановлено, що 01 червня 2013 року ОСОБА_6 уклала із ОСОБА_7 попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі. Згідно умов такого попереднього договору відповідач ОСОБА_7 зобов'язався у строк до 01 червня 2014 року (включно), укласти із позивачем ОСОБА_6 основний договір купівлі-продажу об'єкта нерухомого майна, а саме продати належну йому на праві власності земельну ділянку площею 0,1000 га., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить на праві власності продавцеві ОСОБА_7 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого 21 травня 2008 року.

Укладенню цього договору передувала письмова згода ОСОБА_8 на йото вчинення, як дружини ОСОБА_7, посвідчена 01 червня 2013 року приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу.

Також, зі змісту попереднього договору (п. 8) вбачається, що до укладення основного договору купівлі-продажу земельної ділянки ОСОБА_6, в забезпечення виконання своїх зобов'язань, виплачує ОСОБА_7 завдаток в розмірі 25 тис. доларів США, а решта суми в розмірі 15 тис. доларів США сплачена ОСОБА_6 при підписанні основного договору купівлі-продажу.

Ухвалюючи у справі судове рішення про відмову в позові, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що ОСОБА_6 належними й допустимими доказами не довела факт отримання ОСОБА_7 від неї завдатку в розмірі 25 тис. доларів США. Виходячи з приписів ч. 1 ст. 570 і ч. 2 ст. 640 ЦК України, суди дійшли висновків, що попередній договір, покладений в основу підстав позову, не є укладеним і позивачем не підтверджено, що між сторонами існують зобов'язальні правовідносини.

Такі висновки судів попередніх інстанцій є обґрунтованими і не спростовуються матеріалами справи та доводами касаційної скарги.

Згідно із ч ч. 1, 3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання, може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Оскільки договір купівлі-продажу земельної ділянки, який б за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передбачена попереднім договором сума в розмірі 25 тис. доларів США є авансом, який підлягає поверненню ОСОБА_6 у разі, якщо знайде підтвердження факт передачі таких коштів ОСОБА_6 ОСОБА_7 на виконання умов попереднього договору (правова позиція, висловлена Верховним Судом України у постанові від 13 лютого 2013 року, справа № 6-176цс12).

Суди при розгляді даної справи встановили, що ОСОБА_6 за попереднім договором ОСОБА_7 вказаних грошових коштів у розмірі 25 тис. доларів США не передавала.

Зокрема, дана обставина була встановлена рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 03 березня 2015 року в іншій цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про дотримання вимог договору та стягнення коштів (а. с. 135-136, т. 1). Згідно такого судового рішення позов був повністю задоволений. Під час розгляду справи у суді відповідач ОСОБА_6 вказала, що не передавала ОСОБА_7 завдатку в розмірі 25 тис. доларів США, в рахунок завдатку її чоловік ОСОБА_10 передав сину позивача ОСОБА_11 автомобіль марки «Мерседес-Бенц Віто 115».

Апеляційний суд Закарпатської області своїм рішенням від 24 квітня 2015 року (а. с. 137-138, т. 1), яке залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 жовтня 2014 року (6-30638св14), скасував рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 03 березня 2015 року та відмовив у позові. При цьому зазначив, що договір завдатку є реальним, а відтак вважається укладеним з моменту передання завдатку. Оформлення домовленості сторін у письмовій формі без фактичного передання завдатку не може бути підставою для встановлення цього виду забезпечення. Сторона, вимоги якої відповідно до досягнутої домовленості повинні бути забезпечені завдатком, який фактично не передавався, не має права вимагати його повернення.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Оскільки позивачем у даній справі не доведено факту передачі за попереднім договором ОСОБА_7 грошових коштів у розмірі 25 тис. доларів США (аванс) і доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій щодо безпідставності позову не спростовують, то, керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 21 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 19 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.М. Колодійчук
Судді:В.С. Висоцька О.В. Кафідова О.В. Умнова І.М. Фаловська