ВОЛОДИМИР-ВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

04 квітня 2016 року м. Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого: судді Лященка О.В.

при секретарі Шафатинській О.В.

з участю позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Володимир-Волинський цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування будинку удаваним та визнання укладеним договору купівлі-продажу будинку, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання договору дарування будинку удаваним та визнання укладеним договору купівлі-продажу будинку.

В позовній заяві покликається на ту обставину, що 22 листопада 2002 року між нею та відповідачем ОСОБА_3 був укладений шлюб, який у листопаді 2012 року був розірваний на підставі рішення суду.

Від шлюбу мають двох дітей - дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Зразу ж після укладення шлюбу ними, як молодим подружжям, було досягнуто домовленості про придбання житлового будинку у селі Житані Володимир-Волинського району Волинської області по вул. Набережній, 25. Половину коштів за будинок у сумі 500 доларів США вони заплатили власнику будинку ОСОБА_6 відразу під час домовленостей про купівлю будинку у листопаді 2002 року. Це були кошти, подаровані подружжю на весілля. Решту грошей у сумі 500 доларів США, які були спільно зароблені ними протягом року, було сплачено в листопаді 2013 року, перед укладенням договору купівлі-продажу житлового будинку.

Вони з листопада 2002 року вселились в спірний житловий будинок. В цьому будинку позивач разом з дітьми постійно проживає по даний час без реєстрації місця проживання, так як вони залишаються зареєстрованими за місцем проживання її батьків. Тривалий час відповідач також був зареєстрований разом з сім»єю у батьків позивача. Але після розірвання шлюбу, а саме з 23 травня 2013 року він зареєструвався у спірному будинку.

Відповідач ОСОБА_3 періодично виїжджав на заробітки у Дніпропетровську область, а після розірвання шлюбу - у місто Сєвєродонецьк Донецької області. З його слів він зустрів там іншу жінку і тривалий час проживав з нею.

На початку 2015 року він повернувся і з лютого 2015 року був мобілізований в Збройні Сили України.

У серпні 2015 року він звернувся до суду із заявою, що позивач ніби-то чинить йому перешкоди в користуванні житловим будинком. Із тексту позовної заяви їй стало відомо, що житловий будинок, у якому вони проживають більше 10-ти років оформлений на бувшого чоловіка згідно договору дарування від 19 листопада 2003 року, посвідченого державним нотаріусом Володимир-Волинської державної нотаріальної контори Волинської області, реєстровий № 2-2234. Це не відповідає дійсним обставинам справи, тому що вказаний житловий будинок вони з чоловіком купили і мав бути оформлений договір його купівлі-продажу. Усіма питаннями юридичного оформлення даного житлового будинку займався відповідач у справі, оскільки позивач в цей час доглядала за піврічною дочкою ОСОБА_7.

Той факт, що в дійсності укладається договір купівлі-продажу, а не договір дарування, чоловік скрив як від неї, так і від нотаріуса.

Даний договір дарування є удаваною угодою, такою, що приховує договір купівлі-продажу квартири, який насправді було вчинено.

Отже, даний житловий будинок фактично був куплений у ОСОБА_6 за ціною 1000 ( одна тисяча ) доларів США, а відповідач оформив дану угоду як дарування.

Воля сторін в угоді, що оспорюється, була спрямована на укладення договору купівлі-продажу, тому є усі підстави вважати укладений договір дарування квартири удаваним. Окрім того, зазначає, що продавець ОСОБА_6 не є родичем сторонам по справі, не є близькою їм особою, а тому подарунок такого коштовного майна незнайомій особі не є природнім і вмотивованим, що також дає підстави вважати укладений між ними правочин удаваним.

Просить визнати договір дарування житлового будинку № 25 по вул. Набережній в селі Житані Володимирі-Волинському Волинської області, укладений 19 листопада 2003 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, посвідчений державним нотаріусом Володимир-Волинської державної нотаріальної контори Волинської області і зареєстрований в реєстрі за № 2-2234, удаваним правочином та визнати, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 19 листопада 2003 року було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку № 25 по вул. Набережній в селі Житані Володимирі-Волинському Волинської області.

В судовому засіданні під час розгляду справи позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позов підтримали та просять його задовольнити з викладених у позовній заяві підстав.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з»явився, хоча повідомлявся про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, заяви про розгляд справи у його відсутності до суду не подав, а тому суд вирішує дану справу в порядку ст.ст.224-226 ЦПК України, та постановляє заочне рішення, проти чого позивач та її представник не заперечили.

Заслухавши пояснення позивача та її представника, допитавши свідків, дослідивши зібрані у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22 листопада 2002 року між сторонами по справі був укладений шлюб, який у листопаді 2012 року був розірваний на підставі рішення суду. Від шлюбу мають двох дітей - дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Дані обставини стверджуються копіями судового рішення та свідоцтв про народження дітей.

Як пояснила позивач, після укладення шлюбу ними, як молодим подружжям, було досягнуто домовленості про придбання житлового будинку у селі Житані Володимир-Волинського району Волинської області по вул. Набережній, 25. Половину коштів за будинок у сумі 500 доларів США вони заплатили власнику будинку ОСОБА_6 відразу під час домовленостей про купівлю будинку, у листопаді 2002 року. Це були кошти, подаровані подружжю на весілля. Решту грошей у сумі 500 доларів США, які були спільно зароблені ними протягом року, було сплачено в листопаді 2013 року, перед укладенням договору купівлі-продажу житлового будинку.

Дані пояснення позивача узгоджуються з дослідженими доказами у справі, зокрема показаннями свідків ОСОБА_8, яка ствердила що подружжя ОСОБА_5 у 2002 році оглядали спірний будинок мали намір його придбати, а згодом купили у його власника ОСОБА_6, де й постійно живуть по даний час. А також показаннями свідка ОСОБА_9, яка ствердила, що сторони після весілля купили спірний будинок за подаровані на весіллі гроші, а згодом решту суми виплачували та проживали у придбаному ними будинку.

Крім цього, копією рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 18 листопада 2015 року стверджується, що під час розгляду вказаної цивільної справи позивач ОСОБА_1 пояснювала суду, що вказаний житловий будинок був придбаний ще у 2003 році за спільні кошти подружжя, з розстрочкою оплати. Про те, що право власності на спірний будинок оформлено на позивача на підставі договору дарування, відповідач дізналась лише після конфліктів з позивачем, який вважає даний будинок особистою власністю. А показаннями свідка ОСОБА_10 стверджується, що він є сином ОСОБА_6, який продав спірний будинок сім»ї ОСОБА_1 за 1000 доларів США. Батько вже помер. Розрахунок проводився частинами, з розстрочкою виплати.

Як вбачається з копії договору дарування житлового будинку від 19 листопада 2003 року, посвідченого державним нотаріусом Володимир-Волинської державної нотаріальної контори Волинської області ОСОБА_11 за р/н 2-2234, ОСОБА_3 прийняв у дар від ОСОБА_6 житловий будинок з надвірними будівлями що знаходиться в с.Житані по вул. Набережній, 25 Володимир-Волинського району Волинської області. А витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно стверджується, що право власності на даний житловий будинок з надвірними спорудами зареєстровано позивачем у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як визначено ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Судом встановлено, що договір дарування житлового будинку був укладений між ОСОБА_6 та відповідачем по справі ОСОБА_3 всупереч їхньому волевиявленню, оскільки ОСОБА_6 мав намір продати ОСОБА_3 та продав, а останній мав намір купити та купив, заплативши половину вартості будинку, а решту виплачував разом із дружиною після оформлення права власності на придбаний спірний будинок.

За таких обставин справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Судові витрати, відповідно до ст.88 ЦПК України, суд покладає на відповідача.

На підставі викладеного, ст.235 ЦК України, керуючись ст.ст.10, 60, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд-

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати договір дарування житлового будинку № 25 по вул. Набережній в селі Житані Володимирі-Волинському Волинської області, укладений 19 листопада 2003 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, посвідчений державним нотаріусом Володимир-Волинської державної нотаріальної контори Волинської області і зареєстрований в реєстрі за № 2-2234, удаваним правочином та визнати, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 19 листопада 2003 року було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку № 25 по вул. Набережній в селі Житані Володимирі-Волинському Волинської області.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 551 грн. 20 коп.

За письмовою заявою відповідача рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив. Заяву про перегляд заочного рішення відповідачем може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання відповідачем заяви про його перегляд.

Копію рішення не пізніше трьох днів з дня його проголошення направити відповідачу рекомендованим листом з повідомленням.

Головуючий: /-/ підпис.

Згідно з оригіналом.

Суддя Володимир-Волинського

міського суду ОСОБА_12