Ухвала

іменем україни

23 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В., Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Октябрської районної у м. Полтаві ради, Полтавської міської ради, треті особи: Друга полтавська державна нотаріальна контора, ОСОБА_2, про визнання права власності на спадкове майно, внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, визначення частки у спільній частковій власності, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Полтавської області від 17 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду із указаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 22 лютого 2012 року державним нотаріусом Другої полтавської державної нотаріальної контори їй було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, що відкрилась після смерті її чоловіка - ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а саме на 7/25 частки житлового будинку АДРЕСА_1, з відповідною часткою надвірних будівель, що належала померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину від 10 січня 1996 року.

Зазначала, що у період з 1996 року по 2010 рік ОСОБА_3 збільшив успадковану ним частку, зокрема, рішенням виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради від 15 квітня 1997 року ОСОБА_3 отримав дозвіл на проведення реконструкції вказаного житлового будинку із добудовою частин.

Відповідно до акта про закінчення будівництва і вводу в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 03 жовтня 1997 року здано в експлуатацію житловий будинок АДРЕСА_1

Рішенням виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради від 07 жовтня 1997 року було затверджено акт приймальної комісії про введення в експлуатацію житлової добудови по АДРЕСА_1 побудованої ОСОБА_3, після чого різниця між загальною площею житлового будинку, що зазначена у технічному паспорті від 1990 року та технічному паспорті від 1997 року, становить 26,5 кв. м.

Посилаючись на те, що при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус не перевірив фактичних даних щодо об'єкта успадкування, не забезпечив проведення перерахунку часток співвласників об'єкта, внаслідок чого вона позбавлена можливості оформити за собою право власності на узаконені добудови, що за виключенням успадкованих нею 7/25 частки складає 10/25 частки вищевказаного домоволодіння, право власності на ОСОБА_1, з урахуванням уточнень позовних вимог, просила визнати за нею в порядку спадкування після смерті чоловіка - ОСОБА_3

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 28 липня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 39/100 частки житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, до складу якої входять: житлова добудова літ. А1-1, що складається із: коридору 3-1 площею 3,1 кв. м, санвузла 3-2 площею 3,4 кв. м, коридору 3-3 площею 3,6 кв. м, кімнати 3-4 площею 14,1 кв. м, кухні 3-9 площею 7,3 кв. м; житлова добудова літ. А 2-1, що складається із кімнати 3-5 площею 21,2 кв. м, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, який помер 01 червня 2010 року.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 17 листопада 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 28 липня 2015 року в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на 39/100 частки житлового будинку АДРЕСА_1 скасовано.

У задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання права власності на 67/100 частки житлового будинку за вищевказаною адресою відмовлено.

В решті рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що 01 червня 2010 року помер чоловік позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 лютого 2012 року, виданого Другою полтавською державною нотаріальною конторою, ОСОБА_1 успадкувала після смерті чоловіка - ОСОБА_3 7/25 частки житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, та належали останньому на підставі свідоцтва про право на спадщину від 10 січня 1996 року.

Рішенням виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради від 15 квітня 1997 року ОСОБА_3 отримав дозвіл на проведення реконструкції вказаного житлового будинку із добудовою частин.

Відповідно до акта про закінчення будівництва і вводу в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 03 жовтня 1997 року здано в експлуатацію житловий будинок АДРЕСА_1

Рішенням виконавчого комітету Октябрьскої районної у м. Полтаві ради від 07 жовтня 1997 року було затверджено акт приймальної комісії про введення в експлуатацію житлової добудови по АДРЕСА_1, побудованої ОСОБА_3

Відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, право спільної часткової власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 станом на 12 травня 2011 року зареєстровано за ОСОБА_5 на 4/50 частини; за ОСОБА_6 на 5/50 частини; за ОСОБА_3 на 7/25 частини; за ОСОБА_7 на 8/25 частини та за ОСОБА_8 на 11/50 частини.

З листа-повідомлення Другої полтавської державної нотаріальної контори від 16 травня 2015 року щодо кола спадкоємців вбачається, що після смерті померлого 01 червня 2010 року ОСОБА_3 в нотаріальній конторі заведено спадкову справу, в якій міститься заява дружини померлого - ОСОБА_1 від 17 серпня 2010 року про прийняття спадщини та заява доньки померлого - ОСОБА_2 від 29 листопада 2010 року про відмову від прийняття спадщини. Інших заяв до нотаріальної контори не надходило.

Відповідно до листа Центрального відділу державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції співвласник спірного домоволодіння ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, про що свідчить актовий запис про смерть. Актовий запис про смерть ОСОБА_7 за період з 1995 по 2002 рік відсутній.

З відповіді Першої полтавської державної нотаріальної контори від 15 липня 2015 року вбачається, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_6 у вищезазначеній нотаріальні конторі заведено спадкову справу, в якій міститься заява ОСОБА_4 від 01 березня 2004 року про прийняття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину у даній спадковій справі не видавалось.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право успадкувати ту частину житлового будинку, право власності на яку за життя набув спадкодавець та яка не охоплена виданим свідоцтвом про право на спадщину за законом від 22 лютого 2012 року, яка становить 39/100 частки житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідною часткою надвірних будівель.

Скасовуючи рішення районного суду про часткове задоволення позову та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні вказаних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, право спільної часткової власності на спірне домоволодіння зареєстровано за ОСОБА_5, ОСОБА_6, за ОСОБА_7 та за ОСОБА_8

При цьому матеріали справи містять довідку Першої полтавської державної нотаріальної контори від 15 липня 2015 року, з якої вбачається, що після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року, у вищезазначеній нотаріальні конторі заведено спадкову справу, в якій міститься заява ОСОБА_4 від 01 березня 2004 року про прийняття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину у даній спадковій справі не видавалось.

Оскільки рішення суду безпосередньо впливає на їх майнові права, зазначені співвласники або їх правонаступники мають бути залучені до участі в справі у якості відповідачів.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції, не залучивши до участі в справі всіх осіб, не встановивши дійсних обставин справи, не виконав свій процесуальний обов'язок, що є підставою для скасування рішення та відмови у задоволенні позову.

Приписами ст. 10 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

За положеннями ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Захист прав та інтересів особи реалізують за допомогою широких процесуальних гарантій, а незалучення кого-небудь з цих осіб до розгляду справи, інтересів яких стосується цей спір, позбавляє їх можливості скористатися для захисту своїх прав та свобод процесуальними правами та гарантіями.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що місцевим судом порушено норми процесуального закону, а саме не встановлено коло всіх співвласників та/або їх правонаступників і не вирішено питання про залучення їх до участі у справі.

Викладене свідчить, що при вирішенні спору судом першої інстанції неповно встановлено фактичні обставин справи, не дано юридичної оцінки наданим сторонами доказам, відповідно до них не визначено правовідносини, що виникли між сторонами, що в силу ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 28 липня 2015 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 17 листопада 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук

Судді: В.С. Висоцька

О.В.Кафідова

О.В.Умнова

І.М.Фаловська