АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/9410/13-ц Головуючий в суді першої
Провадження № 22ц/774/398/К/16 інстанції - Попов В.В.
Категорія № 34 (1) Доповідач - Ляховська І.Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2016 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів - Барильської А.П., Михайлів Л.В.,

із секретарем - Євтодій К.С.,

за участю - відповідача ОСОБА_2та його представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінмаль» - Гоменюка Юрія Вікторовича на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 22 жовтня 2015 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінмаль» до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, спричиненої злочином,

У С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вінмаль» (надалі - ТОВ «Вінмаль») звернулось до ОСОБА_2 із позовом, в якому просило стягнути з відповідача на його користь 56913 грн. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди. В обґрунтування своїх вимог посилалось на те, що ОСОБА_2, працюючи на посаді начальника автокомплексу ТОВ «Вінмаль» з 12 серпня 2010 року по 31 січня 2011 року та прийнявши на себе повну матеріальну відповідальність щодо всіх матеріальних цінностей зазначеного автокомплексу, у період з 01 листопада 2010 року по 09 грудня 2010 року в результаті неналежного виконання своїх посадових обов'язків допустив нестачу товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 84701 грн. У зв'язку з цим було порушено кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_2 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, та вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 19 грудня 2011 року його засуджено як винного у виникненні зазначеної нестачі та йому призначено покарання. Крім того, вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 07 квітня 2011 року засуджено ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 191 КК України, також винного у виникнення зазначеної нестачі, та з нього на користь ТОВ «Вінмаль» стягнуто 27788 грн. у відшкодування завданої відповідачем шкоди. У зв'язку з цим позивач просив стягнути з відповідача різницю між загальною сумою виявленої нестачі і сумою матеріальної шкоди, стягнутої з ОСОБА_6, в сумі 56913 грн.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 22 жовтня 2015 року у задоволенні позовних вимог ТОВ «Вінмаль» відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ТОВ «Вінмаль», в особі представника Гоменюка Ю.В., ставить питання про скасування вказаного рішення суду та задоволення позовних вимог ТОВ «Вінмаль», посилаючись на те, що судом не враховано, що висновки судово-економічної експертизи, проведеної при розгляді кримінальної справи №435/2315/12 за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, не містять висновків щодо наявності або відсутності нестачі у зв'язку із недостатнім обсягом наданих експерту документів, тому суд зобов'язаний прийняти рішення на підставі наявних у справі доказів. На його думку, розмір завданої позивачу відповідачем матеріальної шкоди підтверджено інвентаризаційним описом товарно-матеріальних цінностей №ИТ 0025 від 09.12.2010 року з додатками. До того ж, зазначає, що суд не звернув уваги на те, що відповідач звільнений від кримінальної відповідальності за нереабілітуючих підстав.

У письмових запереченнях на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_3 просила апеляційну скаргу відхилити як безпідставну, а рішення суду - залишити без змін.

Представник позивача Гоменюк Ю.В. в апеляційному суді підтримав апеляційну скаргу, заявив клопотання про оголошення перерви для надання доказів на підтвердження апеляційної скарги, проте, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, докази не надав.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 та судовому засіданні в суді апеляційної інстанції просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до положень ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

На думку колегії суддів, оскаржуване рішення відповідає зазначеним вимогам закону.

Як установлено судом та убачається із матеріалів справи, з 12 серпня 2010 року по 31 січня 2011 року відповідач ОСОБА_2 працював начальником автокомплексу ТОВ «Вінмаль», уклавши із позивачем договір про повну матеріальну відповідальність щодо всіх матеріальних цінностей зазначеного автокомплексу.

У період з 01 листопада 2010 року по 09 грудня 2010 року в автокомплексі ТОВ «Вінмаль» виявлено нестачу товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 84701 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду в сумі 56913 грн., яка є різницею між загальною сумою нестачі та сумою шкоди, стягнутої вироком суду з іншого працівника - ОСОБА_6, визнаного винним у привласненні товарно-матеріальних цінностей, нестачу яких виявлено під час інвентаризації.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Вінмаль».

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Згідно з положеннями ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації, внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

У відповідності до ч. 3 ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність в повному розмірі завданої шкоди, у разі якщо таку шкоду завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

Згідно з приписами п.3 ч.1 ст. 134 КЗпП України працівник несе повну матеріальну відповідальність не тільки у випадках, коли щодо нього винесений обвинувальний акт, але і тоді, коли наявність складу злочину в його діях установлено слідчими органами (притягнення до кримінальної відповідальності з наступним припиненням провадження у справі за нереабілітуючою підставою), яка не виключає кримінальну відповідальність.

Із роз'яснень, викладених у п.п. 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 року "Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна" вбачається, що вирішуючи питання про відшкодування матеріальної шкоди, суд має керуватися відповідними нормами цивільного, трудового та іншого законодавства, які регулюють майнову відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам, підприємствам, установам, організаціям, державі. Матеріальна відповідальність робітників і службовців за шкоду, заподіяну злочином підприємству, установі, організації, з якими вони перебували у трудових відносинах, визначається згідно зі ст.ст. 130-138 КЗпП України. При цьому суд має виходити з установленого законом правила про те, що шкода, заподіяна злочином, підлягає

відшкодуванню в повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 136 КЗпП України, покриття шкоди працівниками в розмірі, що перевищує середній місячний заробіток, провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду.

Згідно зі ст. 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 р. N 14 "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками" (зі змінами, внесеними постановою Пленуму від 28 березня 1997 р. N 3), до позовних заяв про матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку (п. 3 ст. 134 КЗпП), повинні додаватись докази, які підтверджують, що вчинення працівником таких діянь встановлено у порядку кримінального судочинства. Матеріальна відповідальність у повному розмірі шкоди покладається і в тих випадках, коли шкода заподіяна діями працівника, що мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку, але він був звільнений від кримінальної відповідальності у зв'язку зі спливом строку давності для притягнення до кримінальної відповідальності, або з інших підстав, передбачених законом (пункти 3, 4, 8 статті 6, 7, 7-1,7-2, 8, 9, 10 КПК) .

Як убачається із матеріалів справи, матеріальну шкоду у вигляді нестачі товарно-матеріальних цінностей позивачу ТОВ «Вінмаль» завдано діями його працівника - відповідача ОСОБА_2, ці дії мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку, а кримінальна справа відносно відповідача закрита у зв'язку зі звільненням ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності у зв'язку з передачею його на поруки трудовому колективу, що не є реабілітуючою підставою та не звільняє особу, яка спричинила шкоду, від цивільно-правової відповідальності.

Між тим, покладення на відповідача такої цивільно-правової відповідальності, як правильно зазначив суд першої інстанції у своєму рішенні, неможливо з наступних підстав.

Відповідно до загальних положень про відшкодування шкоди, передбачених ст. 1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно зі ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог статей 11, 27, 60 ЦПК, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.

При цьому, у деліктних (не договірних) правовідносинах тягар доказування покладено не на позивача, а на відповідача.

У постанові від 03 грудня 2014 року №6-183цс14 Верховний Суд України дійшов правового висновку, що в цивільному процесі законом не покладається на позивача обов'язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Загальними підставами, наявність яких є необхідною для всіх випадків відшкодування шкоди, є: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в) причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; г) вина заподіювача шкоди. Перераховані підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом.

Таким чином, відповідач для звільнення його від відповідальності має довести, що шкода заподіяна не з його вини, а позивач повинен доказати факт заподіяння шкоди відповідачем та її розмір.

Між тим, як убачається із матеріалів справи, позивачем не надано доказів на підтвердження розміру завданої йому діями відповідача матеріальної шкоди.

Так, звертаючись до суду з даним позовом та обґрунтовуючи свої вимоги щодо розміру матеріальної шкоди, позивач посилався на обставини, встановлені вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 19.12.2011 року, постановленим відносно ОСОБА_2, інвентаризаційний опис товарно-матеріальних цінностей №ИТ 0025 від 09.12.2010 року з додатками та обставини, встановлені іншим вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 07.04.2011 року, яким з іншого працівника ТОВ «Вінмаль» - ОСОБА_6, визнаного винним у привласненні товарно-матеріальних цінностей у період з 01 листопада 2010 року по 09 грудня 2010 року та засудженого вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 07 квітня 2011 року за ч. 1 ст. 191 КК України, з якого на користь ТОВ «Вінмаль» у рахунок відшкодування матеріальної шкоди стягнуто 27788 грн.

Проте, вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 19 грудня 2011 року, згідно з яким відповідача ОСОБА_2 засуджено до покарання у виді штрафу в розмірі 1000 грн. у дохід держави з позбавленням права займати посади керівника всіх форм власності на 1 рік, позов ТОВ «Вінмаль» до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої злочином, залишено без розгляду у зв'язку із відсутністю беззаперечних доказів, що ґрунтуються на законі, та розрахунків на підтвердження позовних вимог (кримінальна справа №1-417/11 - т. 1 а.с. 201 - 208).

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2012 року цей вирок скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд в той же суд в іншому складі суддів з мотивів не встановлення розміру спричиненої шкоди, яка є визначальною ознакою для правильної кваліфікації дій підсудного (кримінальна справа №1-417/11 (провадження №435/2315/12) - т. 1 а.с. 228 - 229).

Під час нового судового розгляду відповідач ОСОБА_2 визнав свою провину лише в недбалості щодо привласнення ОСОБА_6 товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 25000грн. і не визнавав себе винним у виникненні нестачі на більшу суму (кримінальна справа №1-417/11(провадження №435/2315/12) - т. 1 а.с. 233 - 242).

Зважаючи на це, Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу вирішив за можливе закрити кримінальне провадження та передати ОСОБА_2 на поруки (кримінальна справа №1-417/11 (провадження №435/2315/12) - т. 1 а.с. 243 - 244).

Посилання позивача на інвентаризаційний опис товарно-матеріальних цінностей №ИТ 0025 від 09.12.2010 року з додатками також не може бути взятим до уваги, оскільки відповідно до Висновку судово-економічної експертизи № 3826/3827-12 від 14 лютого 2013 року, проведеної при розгляді кримінальної справи №435/2315/12 за обвинуваченням відповідача у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, в об'ємі наданих документів не надається за можливе документально встановити нестачу товарно-матеріальних цінностей, відображену в інвентаризаційному описі №ИТ 0025 від 09.12.2010 року, оскільки згідно з наданими на дослідження документами не надається за можливе документально підтвердити рух (надходження та вибуття товарно-матеріальних цінностей та грошових коштів) в розрізі матеріально-відповідальних осіб, які вказані в інвентаризаційних описах, та відповідно, документально підтвердити нестачу товарно-матеріальних цінностей, період та місце їх утворення. В об'ємі наданих документів не надається за можливе встановити фактичні залишки грошових коштів на дату проведення інвентаризації, оскільки на дослідження не надано Акт про результати інвентаризації наявних коштів, що зберігаються в касі автокомплексу (кримінальна справа № 435/2315/12 (провадження № 435/2315/12) - т. 3 а.с.213-222).

Як убачається із матеріалів справи, під час розгляду даної цивільної справи в суді першої інстанції питання щодо розміру нестачі також не вирішено, оскільки згідно із листом Науково-дослідного інституту судових експертиз від 28 квітня 2015 року судово-економічна експертиза, призначена під час розгляду справи судом першої інстанції, не здійснена у зв'язку не сплатою ТОВ «Вінмаль» за її проведення та не надання останнім необхідних для проведення експертизи документів (а.с.53, 54, 57-63).

Встановивши відсутність доказів на підтвердження загального розміру нестачі, виявленої в ТОВ «Вінмаль», суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача матеріальної шкоди в сумі 56913 грн.

Доводи апеляційної скарги позивача про можливість та обов'язок суду прийняти рішення на підставі наявних у справі доказів, яких, на думку апелянта, для цього достатньо, не можуть бути підставою для скасування рішення, оскільки відповідача звільнено від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих причин не за привласнення товарно-матеріальних цінностей, а за недбалість, яка спричинила шкоду підприємству, обов'язок по доведенню розміру такої шкоди покладено саме на позивача, а наявних у справі доказів, на думку колегії суддів, недостатньо для задоволення позовних вимог ТОВ «Вінмаль» з підстав, викладених вище.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, надав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суду вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінмаль» - Гоменюка Юрія Вікторовича відхилити.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 22 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий І. Є. Ляховська

Судді: А.П. Барильська

Л.В. Михайлів