Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 27 Доповідач Коломієць О. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді : Коломієць О.С.

суддів: Зарицької Г.В., Якухно О.М.

при секретарі

судового засідання: Добровольській Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по кредитному договору та зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк»про захист порушеного права споживача фінансових послуг, визнання недійсними договорів

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 01 лютого 2016 року

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року позивач звернувся до суду із вказаним вище позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 14.07.2006 р. між АТ «Індустріально-експортний банк» (правонаступником якого є позивач - ПАТ «Креді Агріколь Банк») та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 1291, згідно якого позичальник отримав грошові кошти у вигляді кредиту в сумі 28240,00 дол. США з процентною ставкою 10% річних на умовах визначених договором та кінцевою датою повернення - 14.07.2021 р.

На забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань за вказаним кредитним договором між Банком та ОСОБА_4 того ж дня укладено договір поруки.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов'язань, станом на 01.10.2015 р. виникла заборгованість по кредиту та відсоткам в розмірі 17068,90 дол. США та 7429,40 грн. заборгованості по пені за несвоєчасну сплату кредиту і відсотків.

В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_3 зазначили, що при підписанні кредитного договору № 1291 були допущенні численні порушення норм чинного законодавства та прав позичальника: у кредитному договорі та додатках не вказано про процентну ставку, в оспорюваному договорі та договорах про внесення змін і доповнень не вказано інфляційне застереження та обов'язкові умови, необхідні для їх укладення. Отже, виходячи з положень ст.ст. 203, 215, 230, 548 ЦК України, просили визнати недійсним договори про надання споживчого кредиту недійсними через введення відповідачів в оману щодо істотних умов договору в момент його підписання.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 01.02.2016 р. в задоволенні вимог ПАТ «Креді Агріколь Банк» відмовлено. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено : визнано недійсним кредитний договір № 1291 та договір іпотеки від 14.07.2006р., укладений між АТ «Індустріально-експортний банк» та ОСОБА_3.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач ПАТ «Креді Агріколь Банк» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким скасувати рішення Богунського районного суду від 01.02.2016 р. в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором та в частині задоволення зустрічної вимоги про визнання кредитного договору № 1291 від 14.07.2016 р. недійсним та ухвалити нове - про задоволення первісних вимог позивача щодо стягнення з відповідачів в солідарному порядку заборгованості по кредиту в сумі 17068,00 дол. США і 7429,40 грн. пені.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що всі необхідні умови кредитування були узгоджені з відповідачем, згідно яких відповідач сам обрав суму і валюту кредитування, спосіб отримання кредиту, термін і графік його погашення. Апелянт зазначає, що Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені Постановою Правління НБУ № 168 від 10.05.2007 р., на які, як на підставу, послались відповідачі в зустрічному позові, не можуть прийматися до уваги, оскільки оспорюваний кредитний договір укладено 14.07.2006р., тобто до набрання чинності вказаною постановою.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав.

Відповідачі та їх представник просили апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Відмовляючи в задоволенні первісних позовних вимог та задовольняючи вимоги за зустрічним позовом, суд першої інстанції виходив з того, що позивач при підписанні кредитного договору навмисно ввів другу сторону в оману щодо істотних умов договору, ціни та відсоткової ставки, чим порушив вимоги ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», у зв'язку з чим на підставі ст.ст. 203, 215, 230 ЦПК визнав недійсними кредитний договір та договір іпотеки, укладені 14.07.2006 р. між сторонами.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком, оскільки рішення суду не відповідає вимогам ст.213 ЦПК України.

Так, згідно із ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства.

У ст. 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, а саме відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 ЦК України).

Згідно із ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення норм про позику.

Судом встановлено, що за умовами договору №1291, укладеного 14.07.2006р. між Акціонерним товариством «Індустріально-експортний банк», правонаступником якого є ПАТ «КРЕДІ Агріколь Банк», зобов'язався надати позичальнику - ОСОБА_3 кредит у сумі 28240 дол. США на проведення оплати за нерухоме майно, а ОСОБА_3 - повернути кредит та сплатити відсотки за користування ним у розмірі 10% річних у строк до 14.07.2021 р.

Надання кредиту здійснюється у готівковій формі шляхом видачі позичальнику готівки в касі Банку. Сплата відсотків здійснюється не пізніше 15 числа місяця наступного за місяцем, в якому нараховані відсотки.

Договір набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань.

14.06.2006 р. між сторонами за кредитними зобов'язаннями та ОСОБА_4 укладено договір поруки, за умовами якого визначено, що у разі невиконання позичальником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору № 1291, поручитель несе солідарну відповідальність перед Банком нарівні з позичальником.

14.07.2006 року Банк та ОСОБА_3 уклали договір іпотеки, згідно якого в іпотеку банку передано нерухоме майно : квартиру АДРЕСА_1.

21.08.2007 р., 01.04.2009 р., 13.04.2009 р., та 25.08.2010 р. між Банком та ОСОБА_3 були укладені договори про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 1291 від 14.07.2006 р. Зокрема, за умовами додаткового договору від 01.04.2009 р. змінено Графік погашення заборгованості за кредитним договором, відповідно до якого, позичальник повертає кредит і відсотки щомісячно до 01 числа кожного місяця відповідними сумами згідно Графіку погашення заборгованості за Кредитним договором; пунктом 7.3. договору від 25.08.2010 р. передбачено, що підписанням цього договору позичальник стверджує про те, що він у письмовій формі у повному обсязі отримав від Банку інформацію, визначену ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Пунктом 3.2.5. договору передбачено, що в разі недотримання позичальником умов п.3.3., 2.6.3. цього договору, в тому числі і при несплаті чергового платежу кредиту та відсотків за користування кредитом протягом 34 днів і більше, кредитор має право ставити питання про дострокове погашення кредиту в повній сумі, відсотків за користування кредитом та штрафів.

Згідно п.4.2. Кредитного договору у випадку прострочення позичальником строків сплати відсотків, а також строків повернення кредиту, позичальник сплачує Банку пеню у розмірі 0,1% від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення.

В порушення умов кредитного договору ОСОБА_3 несвоєчасно повертав платежі по кредиту, у зв'язку з чим виникла прострочена заборгованість за кредитним договором перед Банком станом на 01.10.2015 р. в сумі 17068,90 дол. США (що за курсом НБУ на 01.10.2015 р. складає 375 254,65 грн.) з яких: 14517,12 дол. США по тілу кредиту; 1326,38 дол. США по простроченому кредиту; 132,03 дол. США нарахованих відсотків за період з 01.09.2015 р. по 30.09.2015 р.; 4,40 дол. США нарахованих відсотків за 01.10.2015р.; 1088,97 дол. США прострочених відсотків та 7429,40 грн. пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентної винагороди .

Згідно із ч.1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст.ст. 1048-1052, 1054 ЦК України істотними умовами виступають: мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору.

Сторони досягли згоди з вказаних істотних умов, що вбачається із розділів 1 та 2 договору про надання кредиту в розмірі 28240 дол. США строком до 14.07.2021 р. із щомісячною сплатою 10% річних та погашення тіла кредиту і процентів до 15 числа кожного місяця рівними платежами, а з урахуванням договору від 01.04.2009 року про внесення змін та доповнень до кредитного договору - до 01 числа кожного місяця, згідно Графіку погашення заборгованості за Кредитним договором (додаток № 1 до цього Договору), який є невід'ємною частиною цього Договору (а.с.31).

Умови повернення кредиту та оплата процентів чітко викладені у кредитному договорі : графік повернення кредиту викладений у першому пункті договору, порядок нарахування і сплата відсотків - у п.2.4 кредитного договору. Відсоткова ставка за користування кредитом не підвищувалась.

Відповідно до п. «д» ч. 2 ст. 11 Закону України Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитор зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо).

Як вбачається зі змісту п. 7.3. Договору (зі змінами та доповненнями від 25.08.2010р.) позичальник, підписавши Договір, підтвердив, що він у письмовій формі отримав від Банка всю інформацію про умови кредитування відповідно до ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно п.3.1.3. Договору (зі змінами та доповненнями від 01.04.2009р.) Банк зобов'язався забезпечити позичальника інформацією стосовно сукупної вартості кредиту, консультаційними послугами з питань виконання цього Договору, за письмовим запитом позичальника надавати виписки про стан кредитної заборгованості, здійснювати інше, передбачене чинним законодавством України, обслуговування кредитної заборгованості.

Суд першої інстанції, задовольняючи зустрічний позов не дав оцінки вказаним умовам договору та залишив поза увагою надані Банком докази щодо повідомлення позичальника про умови обслуговування, погашення кредиту і можливі ризики, що він засвідчив, підписавши додатки до кредитного договору (а.с.20-34, 160-167).

Крім того, позивач самостійно обрав кредитування у доларах США, що підтверджується копією заявки на отримання кредиту. Також, укладаючи кредитний договір в іноземній валюті та беручи на себе певні зобов'язання, сторони повинні були чітко усвідомлювати, що курс національної валюти по відношенню до долара США не є незмінним та враховувати підвищений валютний ризик за таким кредитом. Ризик підвищення курсу долару США несе сам позичальник.

Також колегія суддів враховує наступне.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, про типові відсоткові ставки, валютні знижки, тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають зобов'язальні відносини, тому до спорів щодо виконання такого договору положення Закону України «Про захист прав споживачів» не застосовуються (постанови Верховного Суду України від 11.11.2015 р. у справі № 6-511цс15, від 02.12.2015р. у справі №6-1341цс15).

У разі ненадання зазначеної у п.2 ст.11 цього Закону інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Частиною 7 ст.15 та ст.23 Закону України «Про захист прав споживачів» не передбачено визнання договору недійсним за умови ненадання повної інформації споживачу, а тому з цих підстав кредитний договір не може бути визнаний недійсним.

Крім того, дана обставина не впливає на чинність правочину, оскільки договір був укладеним, сторони виконували його умови і відповідно до зазначеного договору позивач отримав кредит.

Відповідач ОСОБА_3 відповідно до п. 6 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» не скористався своїм правом протягом 14 календарних днів відкликати згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причини, не відмовився від його виконання, а тривалий час (з 2006 по 2015 роки) користувався кредитними коштами, що свідчить про те, що він був згоден з умовами даного договору, а також не вимагав надання додаткової інформації по кредитному договору.

Стаття 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачає визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Відповідно до положень вказаної статті, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

У ч.3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» визначений перелік несправедливих умов договору, зокрема, встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.

Частиною 5 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено, що до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; встановлюються дискримінаційні, стосовно споживача, правила зміни відсоткової ставки.

Спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору.

Відповідачами не надано належних та допустимих доказів, які дають підстави вважати, що кредитний договір, укладений між сторонами, є несправедливим до нього, оскільки при підписанні даного договору ОСОБА_3 ознайомився та погодився з його умовами, а відтак, проаналізувавши умови кредитного договору та встановлені обставини, колегія суддів дійшла висновку про відсутність в останньому несправедливих умов та істотного дисбалансу прав споживача, а всі твердження позивача з даного приводу судом розцінюються як його спосіб захисту власних інтересів від наслідків, можливість настання яких залежить лише від його добросовісної поведінки при виконанні взятих на себе за кредитним договором зобов'язань.

Посилання суду на ненадання позичальнику ОСОБА_3 інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, зокрема, щодо ціни та відсоткової ставки, як на підставу визнання договору недійсним, передбачену ч. 1 ст. 230 ЦК України, також є помилковим.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 230 ЦК України правочин визнається судом недійсним, якщо одна сторона навмисно замовчує існування обставин, які мають істотне значення і можуть перешкодити вчиненню правочину. Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч.1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Згідно з текстом укладеного сторонами кредитного договору (зі змінами) такі умови договором передбачено (а.с.20-34,160-167).

Отже, судом ухвалено рішення про визнання кредитного договору недійсним через неправильне застосування норм матеріального права, що відповідно до ст. 309 ЦПК є підставою для скасування рішення в цій частині й ухвалення нового рішення про відмову в позові.

Частиною 2 ст.1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. (ст.553 ЦК України).

Згідно зі ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За змістом ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

28.04.2015 р. Банк своїм листом повідомив боржників про дострокове повернення кредиту (а.с.54-56) і 12.10.2015 р. звернувся до суду із вимогою про стягнення всієї суми боргу. Позов подано в межах шестимісячного строку, передбаченого ч.4 ст.559 ЦК України, а тому підстав для визнання поруки припиненої не вбачається.

За таких обставин, з урахуванням доказів у справі та виходячи з положень ст.ст. 525, 526, 530, 536, 1054, 1056-1 ЦК України, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги банку про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором №1291 від 14.07.2006р. (зі змінами) - підлягають задоволенню.

Неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права та неповне з'ясування обставин справи, призвело до неправильного вирішення позовів, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового - про задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічних вимог про визнання недійсним кредитного договору.

Рішення суду в частині визнання недійсним договору іпотеки від 14.07.2006 року в апеляційному порядку не оскаржено, тому у відповідності до положень ч.1 ст.303 ЦПК України не перевіряється судом апеляційної інстанції.

Вимога відповідачів про визнання договору поруки недійсним судом першої інстанції не розглядалась. З приводу даної вимоги сторони доказів не подавали та не давали пояснень, що виключає у контексті положень ст.ст.220, 303, 307 ЦПК як ухвалення судом першої інстанції додаткового рішення, так і перевірку апеляційним судом рішення в цій частині.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачів слід стягнути судові витрати, понесені ПАТ «Креді Агріколь Банк», за розгляд справи в судах першої та другої інстанції в розмірі 13160,32 грн., по 6580,16 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» задовольнити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 01 лютого 2016 року в частині відмови в задоволенні первісного позову ПАТ «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та про задоволення зустрічного позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ПАТ «Креді Агріколь Банк» про визнання недійсним кредитного договору №1291 від 14.07.2006р. (зі змінами) скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» заборгованість за кредитним договором № 1291 від 14.07.2006 р. станом на 01.10.2015 р. в розмірі 17068,90 дол. США, що за курсом НБУ станом на 01.10.2015 р. становить 375254,65 грн., з них: 14517,12 дол. США по тілу кредиту; 1326,38 дол. США по простроченому кредиту; 132,03 дол. США нарахованих відсотків за період з 01.09.2015 р. по 30.09.2015 р.; 4,40 дол. США нарахованих відсотків за 01.10.2015р.; 1088,97 дол. США прострочених відсотків та 7429,40 грн. пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентної винагороди.

У задоволенні позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» про визнання недійсним кредитного договору № 1291 від 14.07.2006р. (зі змінами) відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» судові витрати в сумі по 6580,16 грн. з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий : Судді :