Справа № 161/812/16-ц
Провадження № 2/161/1245/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2016 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого - судді Гриня О.М.

при секретарі Пилипюк Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

Свій позов мотивує тим, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 15 лютого 2009 року. Шлюб зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 162. Від даного шлюбу сторони мають одну неповнолітню дитину - дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вказує на те, що спільне життя з відповідачем не склалося. На даний час не ведуть спільного господарства та сумісне проживання остаточно припинено, шлюб існує лише формально, не мають наміру зберегти шлюб.

Крім того, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини, яка знаходиться на її повному утриманні. ОСОБА_2 є здоровим та працездатним, а тому має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дочки.

Просить розірвати шлюб, укладений 15 лютого 2009 року між нею та ОСОБА_2 та стягнути з відповідача аліменти в її користь на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 у розмірі 50 % з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на місяць для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

11 березня 2016 року позивач подала до суду заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до яких, просить суд розірвати шлюб, укладений 15 лютого 2009 року між нею та ОСОБА_2 та стягнути з відповідача аліменти в її користь на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 у розмірі 25 % з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на місяць для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Позивач в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, уточненні позовні вимоги просила задовольнити.

Позивач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про часткове визнання позову, в частині розірвання шлюбу позовну вимогу визнав в повному обсязі та частково позовну вимогу про стягнення аліментів.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав частково, не заперечував, щодо розірвання шлюбу, просив суд стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дочки - ОСОБА_3, аліменти в сумі 500 грн., щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 15 лютого 2009 року, шлюб зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 162 (а.с. 6).

Від даного шлюбу мають одну неповнолітню дитину - дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).

Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружи, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній.

Як вбачається зі змісту ч.3 та 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду від 12.06.1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю" встановлено, що проголошена Конституцією охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач тривалий час подружніх стосунків не підтримують, проживають окремо, не ведуть спільного господарства, шлюб існує лише формально.

Враховуючи особливий характер сімейних відносин, які склалися в даній сім'ї, та їх об'єктивну недоступність для оточуючих, а також беручи до уваги категоричне заперечення позивачем щодо збереження сім'ї, та з врахуванням вимог ст.ст. 24, 55, 56 СК України, суд приходить до висновку, що шлюб слід розірвати.

Згідно ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідач ОСОБА_2 свого обов'язку утримувати неповнолітню дочку не виконує, дитина перебуває на утриманні матері ОСОБА_1

Статтею 184 СК України передбачено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

З письмових заперечень вбачається, що відповідач на даний момент не має постійного місця роботи, крім того ОСОБА_2 має невиконані фінансові зобов'язання за кредитним договором від 29.07.2008 року № 26/р. Однак, дана обставина, на думку суду, не звільняє його від обов'язку утримувати неповнолітню дитину, батьком якої він є.

З врахуванням вищенаведеної норми Закону, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, а саме - 500,00 гривень щомісячно, які підлягають стягненню починаючи з дня подання позовної заяви до досягнення ОСОБА_3 повноліття.

При визначенні розміру аліментів суд врахував стан здоров'я та матеріальне становище неповнолітньої дитини; стан здоров'я та матеріальне становище стягувача та платника аліментів, а також те, що у відповідача інших неповнолітніх дітей, непрацездатної дружини, батьків на утриманні немає.

Рішення суду в частині стягнення аліментів на неповнолітню дитину у межах суми платежу за один місяць слід допустити до обов'язкового негайного виконання.

Крім того відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави 1 102 гривень 40 копійок судового збору.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 213, 214, 215, п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, на підставі ст.ст. 110, 111, 112, 180, 181,182, 183 СК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, який народився в м. Луцьку Волинської області, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка народилась в м. Луцьку Волинської області, зареєстрований 15 лютого 2009 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 162 - розірвати.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, в користь ОСОБА_1 аліменти на неповнолітню дитину - дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 500 (п'ятсот) гривень, щомісячно, починаючи з 25 січня 2016 року і до досягнення ОСОБА_3 повноліття.

Рішення суду в частині стягнення аліментів на неповнолітню дитину у межах суми платежу за один місяць допустити до обов'язкового негайного виконання.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в дохід держави в розмірі 1 102 (одна тисяча сто дві) гривні 40 копійок.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду О.М. Гринь