Вищий спеціалізований суд україни з розгляду цивільних і кримінальних справ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючогоГвоздика П.О.,
суддів: Євтушенко О.І., Завгородньої І.М.,

Мартинюка В.І., СитнікО.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя та зобов'язання не чинити перешкод у користуванні майном, за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності та за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, Управління Державної земельної агенції у Вінницькому районі, Реєстраційної служби Вінницького районного управління юстиції про визнання недійсним та скасування державного акта на земельну ділянку, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Вінницького районного суду від 18 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 24 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2010 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя та зобов'язання не чинити перешкод у користуванні майном.

Зазначав, що з 1996 року перебував у шлюбі з ОСОБА_5, який 26 травня 2008 року було розірвано та за час якого сторонами було набуто певне майно.

У зв'язку з тим, що згоди про поділ спільної власності між ним та відповідачкою не досягнуто, уточнивши позовні вимоги, просив визнати за ним право власності на 1/2 частку земельної ділянки та житлового будинку по АДРЕСА_1, які було набуто за спільні кошти під час шлюбу та зобов'язати ОСОБА_5 не чинити перешкод у користуванні вказаним нерухомим майном.

У березні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на 1/2 частку земельної ділянки та житлового будинку по АДРЕСА_1, посилаючись на те, що нею було вкладено особисті кошти в будівництво та ремонт спірного житла, а також придбання землі.

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, Управління Державної земельної агенції у Вінницькому районі, Реєстраційної служби Вінницького районного управління юстиції про визнання недійсним та скасування державного акта серії НОМЕР_1 від 30 жовтня 2008 року про право власності на земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_2) площею 0,15 га по АДРЕСА_1, виданий на ім'я ОСОБА_6 на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Товарній універсальній біржі «Сальдо» від 23 вересня 2008 року, вказуючи про те, що зазначене рішення третейського суду було скасовано ухвалою Ленінського районного суду м. Вінниці від 22 листопада 2011 року.

Рішенням Вінницького районного суду від 18 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 24 липня 2015 року, позови ОСОБА_4 задоволено. Поділено в натурі майно, що є об'єктом спільного сумісного майна подружжя, а саме: житловий будинок із спорудами та будівлями, що по АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,15 га за цією ж адресою (кадастровий номер НОМЕР_2) та виділено ОСОБА_4 1/2 частку житлового будинку з спорудами та будівлями по АДРЕСА_1 відповідно до варіанту № 2 згідно додатку (17,18) експертного висновку № ОС-127 від 03 вересня 2014 року, що складається з коридору поз. 1-1 - 6,7 кв. м, частина коридору 1-2 - 6,2 кв. м, кімната 1-3 - 15,4 кв. м, кухня 1-7 -12,0 кв. м, кладова 1-8 - 3,3 кв. м, підвальне приміщення ІІ - 47,6 кв. м, а всього по житловому будинку 91,2 кв. м та господарських споруд: ганок, криниця № 1 - 1/2 частка, огорожа № 2 - 1/2 частка, вигрібна яма «в/я» - 1/2 частка, а всього на суму 234 213 грн і його частка складає 50/100. З метою обладнання даних часток у два відокремлених житла, сторонам необхідно провести: влаштування дверного отвору у приміщенні поз. 1-5; закласти дверний отвір між приміщеннями поз. І та ІІ; влаштувати перегородку у приміщенні поз. 1-2; влаштувати перегородку з дверним отвором у приміщенні поз. 1-5. Виділено в ОСОБА_4 1/2 частку земельної ділянки, загальною площею 0,15 га по АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_2) за експертним висновком № ОC-127 від 03 вересня 2014 року за 2 варіантом із часткою співвласника 1/2 частки, що складає 750,50 кв. м (виділена на експертному висновку блакитним кольором, додаток № 24). Площа земельної ділянки під забудовою та двором 740 кв. м, а під спільним користуванням 10,5 кв. м. Розбіжність становить + 0,5 м. Зобов'язано ОСОБА_5 не чинити перешкод в проживанні у виділеній ОСОБА_4 частці будинку по АДРЕСА_1 та користуванні земельною ділянкою (кадастровий номер НОМЕР_2) за цією ж адресою. Визнано недійсним та скасовано державний акт серії НОМЕР_1 від 30 жовтня 2008 року про право власності на земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_2) площею 0,15 га по АДРЕСА_1, виданий на ім'я ОСОБА_6 на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Товарній універсальній біржі «Сальдо» від 23 вересня 2008 року. Стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 судові витрати у рівних частках по 1 241 грн 30 коп. з кожної. У задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить судові рішення скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позови ОСОБА_4 та відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_6, місцевий суд, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що спірну земельну ділянку та будинок набуто сторонами під шлюбу, а тому вказане нерухоме майно є спільною власністю ОСОБА_4 і ОСОБА_5, де їх частки є рівними; ІІ варіант судової будівельно-технічної експертизи найбільш відповідає часткам у спільній власності, не обмежує права у володінні спірним майном кожного із подружжя та потребує мінімум будівельних робіт; спірний державний акт на право власності на земельну ділянку підлягає визнанню недійсним, так як рішення третейського суду, яке було підставою для його видачі скасовано; підтвердження участі ОСОБА_6 у будівництві житлового будинку та придбанні земельної ділянки по АДРЕСА_1 відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України відсутні.

Проте погодитися з таким висновком судів не можна.

Відповідно до ч. ч. 1 і 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судами при ухваленні рішень цих вимог не дотримано.

Під час вирішення справи судом першої інстанції встановлено, що з 19 грудня 1996 року по 06 червня 2008 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_5 04 квітня 2003 року було придбано земельну ділянку у с. Агрономічному Вінницького району площею 0,15 га.

Згідно із свідоцтвом про право власності від 19 грудня 2005 року за ОСОБА_5 зареєстровано житловий будинок по АДРЕСА_1.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналогічні положення містяться у КпШС, чинному на момент придбання відповідачкою спірної земельної ділянки.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. п. 23, 24 своєї постанови від 21 грудня 2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону «Про власність», ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України; майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п. 1 ст. 17, ст. 18, п. 2 ст. 17 Закону «Про власність»); квартира (будинок), кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, передана при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім'ї наймача у їх спільну сумісну власність (ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

В інших випадках спільна власність громадян є частковою. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при надбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності.

Частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Оскільки праця є основою створення і примноження власності громадян, розмір частки учасника спільної сумісної власності визначається ступенем його трудової участі, якщо інше не випливає із законодавства України. Розмір часток у спільній сумісній власності подружжя визначається за нормами Кодексу про шлюб та сім'ю. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Проте вищезазначені вимоги закону та роз'яснення Пленуму суд першої інстанції залишив поза увагою та в підсумку належним чином не встановив обсяг спільного майна, про поділ якого заявлені позови і не здійснив його поділ відповідно до закону.

Зокрема, місцевий суд, визнавши, що під час будівництва спірного житлового будинку вкладалися також і кошти ОСОБА_6, що підтверджується накладними та квитанціями на придбання будівельних матеріалів, не врахував, що участь особи у будівництві будинку надає право їй на частку у спільному майні, а тому дійшов суперечливого висновку про належність по АДРЕСА_1 лише подружжю в рівних частках та залишив поза увагою, що визначальним у даному випадку є підтвердження фактів саме участі особи безпосередньо у будівництві чи придбанні матеріалів, при цьому розмір частки учасника спільної власності визначається ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності, а не саме по собі укладення договору про створення спільного майна.

При цьому, майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю (ч. 4 ст. 368 ЦК України).

Також поза увагою місцевого суду залишилися доводи ОСОБА_5 про її участь у придбанні спірного майна та будівництва будинку, не перевірялися співмірність доходів її та ОСОБА_6, з доходами ОСОБА_4, обсяг та джерела таких доходів.

Крім того, при вирішенні справи судом першої інстанції, не враховано, що збільшення частки майна на користь того з подружжя, з ким проживає дитина, можливе при наявності певної умови - якщо розмір аліментів, які така особа одержує, недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку дитини та її лікування (ч. 3 ст. 70 СК України) та не перевірялися підстави для відступу від принципу рівності часток за рішенням суду.

При цьому, перелік підстав, які дають можливість суду відступити від принципу рівності часток подружжя не є вичерпним, а обґрунтовуючи свої заперечення на позов ОСОБА_4 в частині збільшення частки у спільному майні, ОСОБА_5, крім іншого, посилалася на те, що неповнолітній син проживає разом із відповідачкою, розмір аліментів в сумі 200 грн щомісячно недостатній для забезпечення належного фізичного, духовного розвитку дитини, позивачем самостійно та без її відома відчужено транспортний засіб, що перебував у спільній власності подружжя, ОСОБА_4 вчиняються протиправні дії по відношенню до неї.

Таким чином, місцевий суд не встановив належним чином обставин, що мають значення для справи, не визначився з правовою нормою, яка підлягає застосуванню до правовідносин, що виникли між сторонами при поділі спірного майна, обсягом всього нажитого подружжям майна, не врахував положення ст. ст. 70, 73 СК України і невірно встановив та зазначив в рішенні розмір часток сторін у спільному майні, підтвердження участі ОСОБА_6 у спільній сумісній власність, в результаті чого передчасно визнано лише за подружжям право власності на спірне майно в рівних частках, а при визначенні часток не враховано наявність визначених законодавством підстав для збільшення частки майна дружини з якою проживає дитина, що в підсумку призвело до несправедливого врегулювання спору між сторонами.

Переглядаючи справу та залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, апеляційний суд належним чином не перевірив доводи апеляційної скарги і не звернув увагу на допущенні судом першої інстанції порушення норм матеріального й процесуального права та не виконав вимог ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК України, що стало причиною неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, ухвалені у справі рішення судів не можна визнати законними й обґрунтованими, тому вони підлягають скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Поряд із цим, суди встановивши те, що рішення третейського суду, яке стало підставою для видачі спірного державного акта на ім'я ОСОБА_6 на право власності на земельну ділянку скасовано, дійшли правильного висновку про визнання його недійсним.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Вінницького районного суду від 18 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 24 липня 2015 року в частині вирішення справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя та зобов'язання не чинити перешкод у користуванні майном, за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності скасувати, справу передати в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішення Вінницького районного суду від 18 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 24 липня 2015 року в частині вирішення справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, Управління Державної земельної агенції у Вінницькому районі, Реєстраційної служби Вінницького районного управління юстиції про визнання недійсним та скасування державного акта на земельну ділянку залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді: О.І. Євтушенко
І.М. Завгородня
В.І. Мартинюк
О.М. Ситнік