АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/8775/15-ц Головуючий в суді першої
Провадження 22ц/774/110/К/16 інстанції - Шум Л.І.
Категорія № 26 (1) Доповідач - Ляховська І.Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2016 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів - Барильської А.П., Михайлів Л.В.,

із секретарем - Євтодій К.С.,

за участю - представника відповідача Мордвінкіна Сергія Вячеславовича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 14 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі -ПАТ «Кривбасзалізорудком»), в якому просив суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду, спричинену втратою професійної працездатності внаслідок професійного захворювання, у розмірі 275 000 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що впродовж тривалого часу працював у шкідливих умовах на підприємствах відповідача, внаслідок чого отримав професійне захворювання. Висновком МСЕК від 13 лютого 2014 року йому встановлено 30 % втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 14 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково та на його користь з ПАТ «Кривбасзалізорудком» стягнуто 18 000 грн. моральної шкоди, а також на користь держави - судовий збір у розмірі 487,20 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «Кривбасзалізорудком» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, ставить під сумнів наявність у позивача моральних страждань, зазначаючи, що надані позивачем документи підтверджують лише факт встановлення професійного захворювання та не можуть бути підтвердженням заподіяння моральної шкоди. Вважає, що судом не враховано, що позивача звільнено з роботи за власним бажанням, а причиною втрати професійної працездатності позивача, на думку апелянта, стало досягнення позивачем пенсійного віку. Крім того, ставить під сумнів факт набуття позивачем професійного захворювання саме з вини відповідача, а не інших підприємств, на яких працював позивач. На його думку, виниклі правовідносини повинні регулюватись нормами Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", тому матеріальна допомога на медикаментозне лікування позивача повинна відшкодовуватись саме Фондом.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та письмових заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 з 23 травня 1995 року по 02 жовтня 2000 року позивач працював у ВАТ «Суха Балка», з 04 жовтня 2000 року його прийнято до ш. «Октябрська» ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат», правонаступником якої є ПАТ «Кривбасзалізорудком», де він працював підземним прохідником, машиністом бурильної установки. Звільнився 20 травня 2012 року за власним бажанням (а.с. 5 -10).

Відповідно до пункту 16 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання № 3 від 31 січня 2011 року, встановлено, що причиною отримання профзахворювання ОСОБА_3 стало перевищення гранично - допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, а саме: маса піднімання та переміщення вантажу вручну - 35 - 54 кг при нормі до 30 кг; робоча поза незручна з нахилом тулуба до 30%/більше 30% - 51.2/0% тривалості зміни при допустимому 25%; нахили корпусу вимушені більше 30% - 134 разів за зміну при допустимих до 100. В пункті 19 Акту зазначено, що особами, які допустили порушення норм законодавства, визнано керівництво ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат» ш. «Октябрська» та ВАТ «Суха Балка».

Як убачається із Акту, медичним висновком лікарсько - експертної комісії Українського науково - дослідного інституту промислової медицини позивачву встановлено професійне захворювання: радикулопатія полісегментарна попереково - крижова і шийна з вираженими порушеннями біомеханіки хребта та статико - динамічними порушеннями, стійким больовим і м'язові - тонічним синдромами, нейродистрофічними проявами у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу, першого - другого ступеню, деформуючого артрозу ліктьових суглобів, першого ступеню та лівого колінного суглобу, першого ступеню.

Висновком МСЕК ОСОБА_3 первинно в 2011 році встановлено 30 % втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності. 03 лютого 2014 року при повторному переогляді позивачу підтверджено 30 % втрати професійної працездатності з датою наступного переогляду 01 лютого 2016 року. Противопоказана - важка праця, вимушена поза, переохолодження (а.с. 14).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_3, встановивши, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов'язків і пов'язане з виробництвом, і наявності у зв'язку з цим підстав для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним, орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як убачається з Акту розслідування від 05 березня 2015 року, причиною виникнення професійного захворювання стало перевищення гранично - допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, у зв'язку з порушення керівництвом підприємства, де працював хворий ст. 153 КЗпП України, якою передбачено обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Правильно встановивши обставини справи та надавши їм вірну юридичну оцінку, суд першої інстанції обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову та вірно визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ПАТ «Кривбасзалізорудком» на користь ОСОБА_3

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивачем не надано відповідних висновків медичних органів, на підставі яких відшкодовується моральна шкода, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки відповідно до п. 3.8 Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким нанесене ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 22.11.1995 р. № 212, висновок МСЕК є одним із доказів, який розглядається в комплексі з іншими документами і наявними відомостями про потерпілого. Крім того, такий висновок є обов'язковим лише у випадку встановлення потерпілому тимчасової втрати професійної працездатності.

З цих же підстав спростовуються й доводи відповідача щодо втрати відповідачем професійної працездатності у зв'язку із досягнення ним пенсійного віку.

Також безпідставними є посилання відповідача ПАТ "Кривбасзалізрудком" щодо відшкодування моральної шкоди іншими підприємствами, де позивач також працював, оскільки факт спричинення моральної шкоди ОСОБА_3 у зв'язку з його професійними захворюваннями внаслідок праці на підприємстві ПАТ "Кривбасзалізрудком" встановлений в судовому засіданні та підтверджений наданими позивачем доказами.

Крім того, відповідно до ст. 13 Закону України "Про охорону праці" роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відповідно до підп. "Є" п.1 ч.1 ст.21 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV "Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", яке діяло на момент виникнення правовідносин, у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку: своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні: грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому.

Частиною 3 ст.28 цього закону зазначено, що при наявності факту спричинення моральної шкоди потерпілому проводиться страхова виплата за моральну шкоду.

Відповідно до п. 27 ст. 77 Закону України "Про державний бюджет України на 2006 рік" та п. 22 ст. 71 Закону України "Про державний бюджет на 2007 рік" зупинено дію абз. 4 ст. 1, підп. "є" п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28 та ч. 3 ст. 34 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV "Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", а з 01.01.2008 року відшкодування Відділенням Фонду моральної (немайнової) шкоди застрахованим особам і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припинено.

Враховуючи те, що на час виникнення у позивача права на відшкодування моральної шкоди - 03 лютого 2014 року - зазначені положення ст. ст. 21, 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", котрі передбачали відшкодування моральної шкоди, не діяли, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди судом першої інстанції обґрунтовано покладено на підприємство, з вини якого заподіяно моральну шкоду позивачу.

Тому доводи відповідача про те, що моральна шкода повинна відшкодовуватися Фондом соціального страхування, не можуть бути взятими до уваги.

Колегія суддів також погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним з урахуванням роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, а також обсягом фізичних та душевних страждань позивача. При постановленні рішення суд першої інстанції врахував тяжкість фізичних і моральні страждань позивача за наслідками професійного захворювання, їх тривалість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, тривалість роботи позивача на ПАТ «Кривбасзалізрудком», конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, надав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суду вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 14 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий І.Є.Ляховська

Судді: А.П.Барильська

Л.В.Михайлів