Провадження №2/521/1821/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2016 року місто ОСОБА_1

Малиновський районний суд міста ОСОБА_1 у складі:

головуючого судді: Мирончук Н.В.,

при секретарі: Варналій К.О.,

за участі представників сторін:

позивача ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2.

третя особа не прибув.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: ПРАТ «Страхова компанія «STATUS» про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду міста ОСОБА_2 звернувся з позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: ПРАТ «Страхова компанія «STATUS», про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач зазначив, що 13.09.2010 року о 19 годині 10 хвилин на перехресті вул. Будівельна та вул. Бугаївська в м. Одесі відбулося зіткнення належного позивачеві на праві власності автомобіля НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «ВАЗ 2101», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5

Позивач зазначив, що в результаті цієї дорожньо-транспортної пригоди йому було завдано матеріальну шкоду, у розмірі 34537 (тридцять чотири тисячі пятсот тридцять сім) гривень 73 копійки, моральну шкоду та судові витрати, у розмірі 345,37 грн., які просив стягнути з відповідача

Зазначена справа була розглянута судом першої інстанції та, рішенням Малиновського районного суду міста ОСОБА_1 від 26 листопада 2013 року заявлений позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_5 матеріальну шкоду, у розмірі 34 537,73 грн. та судові витрати у сумі 345,37 грн.

Вказане судове рішення було оскаржено відповідачем в апеляційному порядку та, згідно ухвали апеляційного суду Одеської області від 24 грудня 2014 року, рішення суду першої інстанції було залишено без змін.

За касаційною скаргою відповідача, Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, 01 квітня 2015 року було постановлено ухвалу про скасування рішення Малиновського районного суду міста ОСОБА_1 від 26 листопада 2014 року та ухвали апеляційного суду Одеської області від 24 грудня 2014 року. Справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно автоматичного розподілу справ, зазначена справа була розподілена судді Мирончук.

При новому розгляді справи, суд розглядає позовні вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, у розмірі 34 537,73 грн. та стягнення судових витрат, у сумі 345,37 грн., тобто, як зазначено в ухвалі суду касаційної інстанції.(а.с.175-176).

Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, у розмірі 34 537,73 грн. та стягнення судових витрат, у сумі 345,37 грн., підтримав, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заявлені вимоги не визнав, просив суд в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Третя особа в судове засідання не зявилася, повідомлялася судом належним чином, причини неявки суду не повідомлено.

Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторін по суті позовних вимог, надавши належну юридичну оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами по справі, проаналізувавши представлені письмові докази, суд прийшов до наступного.

Під час судового розгляду справи було встановлено, що 13.09.2010 року о 19 годині 10 хвилин на перехресті вул. Будівельна та вул. Бугаївська в м. Одесі відбулося зіткнення належного позивачеві на праві власності, автомобіля НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «ВАЗ 2101», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5 (а.с. 10-11)

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 17.02.2011 року, ОСОБА_5 був визнаний винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та притягнутий до адміністративної відповідальності. (а.с. 10-11)

Відповідно до частини четвертої ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини щодо відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати діяльність, пов'язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка, на відповідній правовій підставі, володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року, шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Згідно ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 застрахована в ПРАТ «Страхова компанія «STATUS», яке відшкодувало позивачу 27740,10 грн. страхового відшкодування.

Вказане сторонами не заперечувалось у судовому засіданні.

За загальним правилом та з огляду на положення ст. 1192 ЦК України, розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У постанові від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що при стягненні на користь потерпілого вартості пошкодженого майна, враховується зношеність пошкодженого майна.

Розрахунок зношеності проводиться відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фондом державного майна України від 24 листопада 2003 року № 3142/5/2092.

Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №1074/8395, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник, у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Крім того, згідно з Положеннями про порядок та умови проведення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 28 вересня 1996 року № 1175, відшкодовується третій особі завдана внаслідок пошкодження транспортного засобу саме пряма шкода, у якій враховується вартість пошкоджених деталей транспортного засобу на момент ДТП, а саме з урахуванням фізичного зношення транспортного засобу, а не вартість нових деталей.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд враховує позицію суду касаційної інстанції, яким було вказано, що суди в основу рішення про визначення розміру майнової шкоди, заподіяної позивачу внаслідок ДТП, поклали звіт про оцінку вартості матеріальної шкоди від 08 жовтня 2010 року № 83/10, який не відповідає п. 4.4 Методики проведення товарознавчої експертизи і оцінки колісних транспортних засобів, затвердженій наказом Міністерства юстиції України, Фондом держмайна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092 та, крім того, відповідно до якого, розмір заподіяної позивачу шкоди склав 57 709 грн., у рахунок відшкодування якої ПРАТ «Страхова компанія «STATUS» було сплачено 27 740 грн 10 коп.

При вивченні наданого позивачем так званого Звіту про розмір майнової шкоди, у судовому засіданні було встановлено, що на підтвердження майнової шкоди позивачем було надано до суду два аркуші з печатним текстом невідомого походження, без підписів, реквізитів, відбитку печатки, без зазначення ким та де, було складено текст на цих аркушах бумаги, на першому з яких вказано: "заключительная калькуляция" та перераховано запчастини і їх ціна, на другому аркуші - вказано: "дата огляду - 07.10.2010 року, автомобіль НОМЕР_3, калькуляція № 83/10". Також, на цих аркушах печатного тексту вказано: вартість відновлюваного ремонту складає 57 709,52 грн. та вказано, що такий автомобіль випуску 1988 року, вартістю, згідно "Бюллететя Автотовароведа" - 36614,97грн., але ринкова вартість цього автомобіля, згідно розрахунку, встановлена у сумі 33 685,77 грн.(а.с. 13-14).

Отже, виходячи з дослідженого у судовому засіданні, зазначені аркуші з печатним текстом, не відповідають п. 4.4 Методики проведення товарознавчої експертизи і оцінки колісних транспортних засобів, затвердженій наказом Міністерства юстиції України, Фондом держмайна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092, та в них не зазначено, що це за документ, не вказана дата надходження матеріалів для оцінки і дата підписання звіту; найменування юридичної особи або прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи, яка призначила (замовила) оцінку КТЗ; питання (завдання), що поставлені перед оцінювачем (експертом) (мета оцінки); відомості про фізичну особу, що здійснює оцінку КТЗ: посада, прізвище, ім'я, по батькові, освіта, спеціальність (загальна й оціночна за напрямом програми базової підготовки), стаж роботи за цими спеціальностями, учений ступінь і вчене звання (за наявності), номер, дата видачі кваліфікаційного свідоцтва та посвідчення про підвищення кваліфікації.(214-215).

Тобто, у наданих позивачем на підтвердження розміру майнової шкоди аркушах тексту про оцінку вартості матеріальної шкоди від 08 жовтня 2010 року № 83/10, така інформація відсутня.

Крім того, вказаний текст невідомо з якого документу, є неповним та містить лише вибіркові сторінки.

Окрім того, оскільки, вартість відновлювального ремонту перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, то розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження

Тобто, як вбачається з наданих позивачем аркушів про звіт, ринкова вартість автомобіля - 33 685 грн 77 коп., а вартість відновлювального ремонту визначено в сумі 57 709 грн 52 коп.

Отже, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, то розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

А тому, суд зазначає про недоцільність у даному випадку, проведення відновлювального ремонту пошкодженого автомобілю, оскільки такий ремонт економічно не обґрунтований.

Відповідно до пункту 8.3 Методики, вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України, реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Системний аналіз наведених вимог закону та обставин, досліджених в судовому засіданні, свідчить про те, що відповідач мав би виплатити позивачу реальні збитки, виходячи з того, що визначена виконавцем робіт сума повинна бути нарахована, з урахуванням коефіцієнта зносу транспортного засобу і з підтвердженням про сплату ПДВ.

Тобто, у даному випадку слід виходити з ринкової вартості автомобіля - 33 685 грн 77 коп. з урахуванням відшкодованої ПрАТ «Страхова компанія «STATUS» шкоди у сумі - 27 740 грн 10 коп., якщо позивачем було б до суду надано Висновок експертного дослідження автомобіля НОМЕР_1, з підтвердженням про сплату ПДВ.

З метою надання позивачу можливості представити до суду повний текст Висновку експертного дослідження автомобіля НОМЕР_1, якщо таке було проведено, суд неодноразово відкладав розгляд справи та надавав позивачу час для надання ним до суду повного тексту документу про оцінку транспортного засобу, оформленого, відповідно до законодавства.

Проте, представник позивача надав до суду ксерокопії тих же окремих аркушів з тим же печетним текстом невідомого походження (а.с. 214-216) та пояснив, що надати повний текст документу про оцінку транспортного засобу, він не може, оскільки організація, яка готувала той документ, на час розгляду справи, вже не існує та вказав, що необхідно суду керуватись фотографіями автомашини, яких він також до матеріалів не долучив, оскільки вказав, що їх у нього немає, але можливо їх подивитись на диску.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Згідно вимог ст. 58 ЦПК України, сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Тобто, у відповідності до вимог ст. ст. 58, 59 ЦПК України, надані суду докази мають бути належними та допустимими.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 212 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи надані позивачем окремі аркуші на підтвердження проведеного автотоварознавчого дослідження транспортного засобу, суд приходить до висновку, що ці аркуші печатного тексту неможливо визнати належними та допустимими доказами по справі щодо визначення вартості заподіяної позивачу майнової шкоди, внаслідок пошкодження належного йому автомобілю НОМЕР_1.

Таким чином, з урахуванням доказів, наданих сторонами, які було судоми вивчено у судовому засіданні, суд зазначає про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Оскільки позовні вимоги не задовольняються, то не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, сума сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57 - 61, 79, 88, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа - ПРАТ «Страхова компанія «STATUS» про відшкодування матеріальної щкоди, у розмірі 34537,73 гривень, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, та стягнення суми судовіого збору, у розмірі 345,37 грн., залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Одеської області через Малиновський районний суд м. Одеси, шляхом подачі апеляційної скарги, протягом десяти днів, з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 19.02.2016 року.

Суддя: Н.В Мирончук