Ухвала

іменем України

23 березня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,
суддів: Дербенцевої Т.П., Савченко В.О.,Попович О.В., Ступак О.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Гранд Лайф №1», голови правління Корчинської Ольги Віталіївни про захист прав споживача, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Ірпінського міськрайонного суду Київської області від 28 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 30 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду із позовом, у якому просила визнати дії голови правління ОСББ «ГрандЛайф № 1» Корчинської О.В. та Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Гранд Лайф № 1», що полягають у припиненні постачання теплової енергії в квартиру АДРЕСА_1, у період з 11 по 16 грудня 2014 року незаконними, стягнути солідарно із ОСББ «ГрандЛайф № 1» і його голови правління Корчинської О.В. безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 1 100 грн, зобов'язати ОСББ «Гранд Лайф № 1» укласти із позивачем типові договори про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та про надання послуг з центрального опалення, холодного та гарячого водопостачання і водовідведення, стягнути з ОСББ «ГрандЛайф № 1» безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 946 грн 80 коп.

На обґрунтування своїх вимог посилалася на ті обставини, що 11 грудня 2014 року працівниками ОСББ «Гранд Лайф № 1» за вказівкою голови правління ОСББ «Гранд Лайф № 1» Корчинської О.В., її квартира АДРЕСА_1, була неправомірно відключена від мережі теплопостачання у зв'язку з несплатою цільового внеску у розмірі 1 100 грн за введення в експлуатацію комерційного вузла-газу за період жовтень, листопада 2014 року.

У результаті психологічного тиску у вигляді відключення від постачання теплової енергії позивачка сплатила у грудні 2014 року примусовий цільовий внесок у загальному розмірі 1 100 грн, які не була зобов'язана сплачувати.

Вважає, що такі дії відповідачів є незаконними та протиправними, а безпідставно набуті ними грошові кошти підлягають стягненню, оскільки цільові внески носять добровільний характер, а кошти у вигляді абонентської плати за теплопостачання сплачує щомісячно.

Крім того, відповідачі ухиляються від обов'язку укласти договори про надання послуг з утримання будинку і прибудинкової території, опалення, холодного та гарячого водопостачання і водовідведення, що порушує її права.

Рішенням Ірпінського міськрайонного суду Київської області від 28 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 30 листопада 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі року ОСОБА_6 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що ОСОБА_6 не надала доказів на підтвердження того, що грошові кошти вона сплатила під впливом або під тиском і її права не порушені, а обраний нею спосіб захисту своїх прав щодо визнання протиправними дій відповідачів щодо припинення теплопостачання до її квартири не відповідає вимогам закону.

Зобов'язання укласти договори про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та про надання послуг з центрального опалення, холодного та гарячого водопостачання і водовідведення суперечать чинному законодавству України і укладення таких договорів є правом, а не обов'язком сторін.

Проте повністю з такими висновками судів погодитись не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим з виконанням усіх вимог цивільного судочинства, згідно із законом, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам оскаржувані судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що 22 липня 2013 року ОСОБА_6 придбала у ТОВ «Укрсоцбуд» за договором купівлі-продажу з розстроченням оплати квартиру АДРЕСА_1.

Згідно з рішенням загальних зборів ОСББ № 4/2 від 25 жовтня 2014 року, про введення в експлуатацію за рахунок ОСББ «ГрандЛайф № 1» комерційного вузла обліку витрат газу котельні, вирішено провести одноразовий збір коштів у розмірі 500 грн з квартири у вигляді окремого платежу по квитанції на рахунок ОСББ «Гранд Лайф № 1», а для квартир, що не склали разовий внесок у розмірі 600 грн на введення в експлуатацію вузла обліку газу, що підтверджується копією протоколу № 4/2 від 25 жовтня 2014 року.

Для сплати цих коштів позивачка отримала відповідні квитанції від 01 жовтня 2014 року з призначенням платежу - сплата додатково (добровільного) цільового внеску за введення в експлуатацію комерційного вузла газу за період жовтень та листопад 2014 року 500 та 600 грн відповідно.

03 грудня 2014 року рішенням загальних зборів ОСББ вирішено у разі несплати цільового внеску заблокувати постачання теплової енергії в квартири, що ігнорують необхідність його сплатити.

У зв'язку із тим, що 11 грудня 2014 року квартиру ОСОБА_6 було відключено від централізованого теплопостачання, вона сплатила цей цільовий внесок.

Також вона сплатила 946 грн 80 коп. на утримання та обслуговування котельні.

Загальні підстави для виникнення зобов'язань у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Статтею 4 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» передбачено, що об'єднання створюється для забезпечення і захисту прав його членів та дотримання їхніх обов'язків, належного утримання та використання неподільного і загального майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами.

Зазначеним Законом установлено обов'язки власника - члена об'єднання, серед яких, зокрема: забезпечувати збереження приміщень, брати участь у проведенні їх ремонту; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні платежі. Статутом об'єднання можуть бути встановлені й інші обов'язки власників - членів об'єднання відповідно до законодавства (стаття 15 Закону).

Правилами користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572 «Про механізм впровадження Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що власник житла за рахунок власних коштів оплачує всі витрати, пов'язані з утриманням житлового будинку і закріпленої прибудинкової території.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій, встановивши те, що позивачкою як власником квартири у багатоквартирному будинку були сплачені платежі фіксованими сумами на утримання та обслуговування котельні, встановлені рішенням зборів об'єднання співвласників багатоквартирних будинків, яке в установленому законом порядку не оскаржено та є чинним (згідно із ст. 204 ЦК України відповідає вимогам законодавства та статуту об'єднання), а тому сплата ОСОБА_6 спірної суми коштів на користь відповідача не є набуттям ним майна без достатніх правових підстав у розумінні ст. 1212 ЦК України, а їх стягнення на користь позивачки буде вважатися фактично звільненням її від оплати отриманих послуг з утримання будинку, хоча законодавство не передбачає такого звільнення, дійшли правильного висновку про відмову в позові в частині стягнення коштів.

У цій частині судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для їх зміни чи скасування відсутні, тому касаційну скаргу в цій частині потрібно відхилити, а рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду залишити без змін, як передбачено ст. 337 ЦПК України.

Поряд із цим колегія суддів не може погодитися із висновками судів про безпідставність позовних вимог ОСОБА_6 щодо визнання незаконними дій по припиненню постачання теплової енергії у квартирі позивачки та зобов'язання відповідача укласти із нею типові договори про надання житлово-комунальних послуг, оскільки вирішуючи спір у цій частині, суди не виконали вимог ст. ст. 10, 213, 214 ЦПК України щодо повноти та всебічності розгляду справи, не перевірили доводів позивачки про те, що її квартира була неправомірно та безпідставно відключена від постачання теплової енергії, що порушує її права, і ОСББ не наділено такими повноваженнями, оскільки відключення споживачів від мереж централізованого опалення здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади, і самовільне відключення від цих мереж забороняється, не надав цим обставинам відповідної оцінки та їх не перевірив, а пославшись на те, що позивачка обрала неналежний спосіб захисту своїх прав, у задоволенні позовних вимог про визнання дій відповідачів протиправними відмовив.

При цьому місцевий суд не перевірив доводів позивачки про те, що відповідачі ухиляються від укладення договорів про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та про надання послуг з центрального опалення, холодного та гарячого водопостачання і водовідведення, не з'ясував, чи не порушені таким чином права позивачки як споживача послуг, якщо у інший спосіб вона позбавлена можливості укласти відповідні договори та отримати комунальні послуги.

Отже, суд першої інстанції в цій частині не визначився із характером відносин, що склалися між сторонами, та нормами матеріального права, які їх регулюють, не вирішив спір по суті, ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права.

Апеляційний суд цих недоліків не усунув, на порушення ст. 303 ЦПК України не перевірив законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, постановив ухвалу та залишив рішення суду першої інстанції без змін.

Невиконання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання дій протиправними та зобов'язання укласти договори про надання послуг та направлення справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції, як передбачено ст. 338 ЦПК України.

За таких обставин касаційну скаргу потрібно задовольнити частково, рішення Ірпінського міськрайонного суду Київської області від 28 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 30 листопада 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання дій протиправними та зобов'язання укласти договори про надання послуг скасувати, а справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції. У решті судові рішення потрібно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міськрайонного суду Київської області від 28 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 30 листопада 2015 року в частині відмови у задоволенні вимог про визнання протиправними дій по припиненню постачання теплової енергії до квартири позивачки та зобов'язання укласти з нею типові договори про надання послуг скасувати, а справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

У решті рішення Ірпінського міськрайонного суду Київської області від 28 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 30 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.П. Касьян
Судді: Т.П. Дербенцева О.В. Попович В.О. Савченко О.В. Ступак