Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

09 лютого 2015 року Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого - судді Василенка В.В.

при секретарі Костроміної Л.В

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представників відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та громадської організації «Громадського телебачення: Черкаси» про захист честі, гідності та ділової репутації, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та громадської організації «Громадського телебачення: Черкаси» про захист честі, гідності та ділової репутації.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що 21 серпня 2015 року на сайті «Громадського телебачення: Черкаси» було розміщено під назвою «У Черкаському районі на активістку здійснили напад». В даному відео відповідач ОСОБА_2 висловила недостовірну та неправдиву інформацію де звинувачує його, як сільського голову, у скоєнні злочинних дій проти неї та її майна, враховуючи що дана негативна інформація у вигляді висловлювання ОСОБА_2: «Що це вже ми зачепили людей за цю землю, а саме сільського голову, він каже, що все законно, але якщо ж усе законно зроблено чому ж ви беретесь до зброї, постає питання чому залякуєте людей такими методами?» має характер наклепу (тобто поширення завідомо неправдивої інформації, що ганьбить його особу, завдає шкоди його діловій репутації, як сільському голові, публічному політику і тому дана інформація підлягає спростуванню в судовому порядку, а тому прохає суд визнати недостовірними та такими, що не відповідають дійсності, порушують його права, свободи, ганьблять честь, гідність та ділову репутацію. Визнати наклепом дії відповідачів з виготовлення та поширення інформації відносно нього у відео «Громадського телебачення: Черкаси» та вилучити її та зобовязати ОСОБА_2 та громадську організацію «Громадське телебачення: Черкаси» спростувати відомості у відео від 21 серпня 2015 року під назвою «У Черкаському районі на активістку здійснили напад» відомості відносно нього сільського голови Худяківської сільської ради ОСОБА_1 шляхом розміщення відео із офіційними спростуваннями відповідачів.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги до ОСОБА_2 та громадської організації «Громадське телебачення: Черкаси» про захист честі, гідності та ділової репутації підтримав з підстав викладених у позовній заяві та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала і пояснила, що в ніч на 14 серпня 2015 року стався напад на її домоволодіння. Невідомі підпалили сарай, стріляли по її будинку. По даному факту було порушене кримінальне провадження і по даний час проводиться досудове розслідування, однак особи які вчинили напад не встановлені. В своєму інтервю «Громадському телебаченню: Черкаси» яке було розміщене 21 серпня 2015 року на сайті доступному всім бажаючим, вона як потерпіла та громадський діяч висловила свою думку, яку вважає оціночним судженням, що даний напад повязаний з розподілом земельних ділянок наданих жителям села під забудову, що це зачепило людей, а також сільського голову, яким є позивач по справі ОСОБА_1, що такого в селі не було ні при жодному голові. Вона не говорила, що напад був організований конкретно сільським головою, взагалі нікого персонально в нападі не звинувачувала, тому в позові ОСОБА_1 прохала відмовити.

Представник громадської організації «Громадське телебачення: Черкаси» ОСОБА_4 в судовому засіданні позову ОСОБА_5 не визнав та пояснив, що дійсно 21 серпня 2015 року на сайті громадської організації «Громадське телебачення: Черкаси» було розміщено відео для загального доступу та перегляду всім бажаючим під назвою «У Черкаському районі на активістку здійснили напад» в якому відповідач ОСОБА_2 давала інтервю громадській організації «Громадське телебачення: Черкаси» про напад на її домоволодіння, що сталось в ніч на 14 серпня 2015 року. В даному інтервю ОСОБА_2 говорила про замах на її життя та знищення її майна, говорила що зачепила за землю людей, а саме сільського голову, що такими методами залякувати не можна, що такого в селі не було при жодному голові. Ці слова ОСОБА_2 не могли порушити честі, гідності і ділової репутації відповідача ОСОБА_1, оскільки є оціночними судженнями, а не наклепом, її висловлювання не містять фактичних даних про дії ОСОБА_1, а тому не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Тобто посягань на честь, гідність, ділову репутацію позивача ОСОБА_1 не було.

Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, переглянувши відеозапис інтервю відповідачки ОСОБА_2П.»Громадському телебаченню:Черкаси», розглянувши позов в межах заявлених вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та обєктивно наявні у справі докази, суд оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний звязок у сукупності, з урахуванням того, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної чи юридичної особи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до частини 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно вимог частини 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи, виник спір.

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності. Разом із цим гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір.

У статті 34 Конституції України вказано, що здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоровя населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Відповідно до ст.ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на спростування недостовірної інформації та право на відповідь.

Водночас, згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі.

Відповідно до положень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Відповідно до ч. 5 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Пунктом 19 вказаної Постанови визначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та зясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Стаття 10 Європейської конвенції з прав людини захищає погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість.

Зі змісту ст.ст. 3, 4, 6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету ОСОБА_6 Європи вбачається, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У звязку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати (п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року).

Оскільки, позивач ОСОБА_1 є сільським головою Худяківської сільської ради Черкаського району Черкаської облатсі, вважає себе публічною особою, у звязку з чим підлягав ретельному громадському контролю і потенційно міг зазнати гострої, сильної та нищівної громадської критики з приводу того, як він виконує свої функції на посаді сільського голови.

Тому, інформація оприлюднена 21 серпня 2015 року на сайті «Громадського телебачення: Черкаси» відносно подій, що відбулися в ніч на 14 серпня 2015 року з приводу нападу на домоволодіння відповідачки ОСОБА_2, з приводу його діяльності як сільського голови при вирішенні земельних питань і та з приводу захисту життя та майна громадян- жителів с. Худяки Черкаського району містить гостру критику діяльності позивача як сільського голови та не є фактичними твердженнями, а оціночними судженнями, які зроблені відповідачкою на основі відносин, які склались між сільським головою та окремими жителями с. Худяки.

Оцінюючи висловлювання відповідачки ОСОБА_2П відносно подій 14 серпня 2015 року і діяльності сільського голови, суд керується практикою Європейського суду з прав людини (далі Європейський суд). Зокрема, рішенням від 21 лютого 2012 року у справі «Тушалп проти Туреччини» Європейський суд встановив, що навіть припускаючи, що висловлювання ОСОБА_2 могли були визнані провокативними, грубими та агресивними, але вони становили оціночні судження. При цьому, Європейський суд підкреслив, що використання, навіть, «вульгарних фраз» само по собі не є визначальним в оцінці агресивного висловлювання, адже це може слугувати просто «стилістичним цілям», оскільки «стиль є частиною комунікації як форми вираження та як такий захищений разом зі змістом вираження».

Рішенням Європейського суду від 15 березня 2011 року у справі «Отехі Мондрагон проти Іспанії» відзначено, що коментарі заявника проти короля Іспанії були зроблені у контексті політичної дискусії, яка має громадський інтерес. Висловлювання були зроблені під час прес-конференції, а відтак заявник не міг переформулювати, перефразувати свої слова чи взяти їх назад до того моменту, як вони були поширені.

Рішенням Європейського суду від 23 червня 2009 року у справі «Бодрожич та Вуїін проти Сербії» вказано, що свобода вираження поглядів, яка захищена ч. 1 ст. 10 Конвенції утворює одну із фундаментальних цінностей у демократичному суспільстві. Причому, це стосується не лише тієї «інформації» чи «ідей», які «приємно» отримувати та які не є образливими, а також тих, які є шокуючими чи такими, що викликають занепокоєння. При цьому, суд зауважив, що приватні особи «роблять себе відкритими» для «публічної перевірки» тоді, коли виступають на «арену публічних дебатів».

Рішенням Європейського суду від 29 червня 2005 року у справі «Соколовські проти Польщі» зазначено, що відповідно до усталеної практики Суду за ч. 2 ст. 10 Європейської конвенції з прав людини можливості обмеження політичної дискусії, дебатів з питань суспільного інтересу є мізерним, адже свобода вираження поглядів утворює одну із важливих засад демократичного суспільства та є основною умовою для його прогресу і самореалізації кожної особи.

Отже інформація оприлюднена 21 серпня 2015 року на сайті «Громадського телебачення: Черкаси» відносно подій, що відбулися в ніч на 14 серпня 2015 року з приводу нападу на домоволодіння відповідачки ОСОБА_2, з приводу діяльності позивача ОСОБА_1 як сільського голови при вирішенні земельних питань та з приводу захисту життя та майна громадян жителів, містить оціночні судження, а оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Статтею 277 ЦК України передбачено, що не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням субєктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки позивач, будучи публічною особою, мав би усвідомити, що він самостійно та свідомо відкриває себе для критики, яка у демократичному суспільстві може цілком правомірно здійснюватись у формі, яка не є обовязково приємною для позивача, навіть, шокуючою. При цьому, позивач ОСОБА_1, будучи сільським головою мав би бути готовим до того, що критика на його адресу може бути зроблена у спосіб та за стилем, які не будуть схвальними для позивача.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 208, 209, 213-215 ЦПК України, ст. ст. 270, 277, 297, 299 ЦК України, ЗУ «Про інформацію» від 02.10.1992 року, Постановою Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», суд, -

в и р і ш и в :

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та громадської організації «Громадське телебачення: Черкаси» про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_7