АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Маліновська В.М.
№ 22-ц/796/3615/2016 Доповідач - Борисова О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Гаращенка Д.Р.

при секретарі: Мовчан О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 10 грудня 2015 року про відмову у відкритті провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України про зобов'язання видати довідку про середньомісячну заробітну плату,-

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2015 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом та просив зобов'язати Державну фіскальнуслужбу України видати йому довідку про середньомісячну заробітну плату.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10.12.2015 року у відкритті провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України про зобов'язання видати довідку про середньомісячну заробітну плату відмовлено.

Не погоджуючись з даною ухвалою суду першої інстанції представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати вказану ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для розгляду.

Зазначає, що позовна вимога до відповідача була зумовлена відмовою останнього у наданні довідки про середній заробіток, вказана вимога обґрунтована посиланням на Закону України «Про звернення громадян».

Предмет даного спору не стосується змісту запитуваної довідки, питань розміру заробітної плати позивача, її складових або будь-яких інших питань, що виникли б під час проходження позивачем державної служби. Дані спірні правовідносини виникли не в період проходження державної служби позивачем та не стосуються обставин проходження такої служби.

Вказує, що за своєю правовою природою правовідносин, щодо яких виник даний спір, є правовідносинами з приводу реалізації громадянином права на звернення. А відповідач у даній справі бере участь не на виконання своїх владних повноважень та не здійснює владних управлінських функцій щодо позивача.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження суд першої інстанції виходив з того, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки заявлені вимоги ОСОБА_1 слід розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

У відповідності до ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст.15 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст.17 КАС Україниюрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Статтею 3 КАС Українивизначено, що суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства.

Крім того, в постанові Пленуму Вищого адміністративного суду від 20.05.2013 року №8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» роз'яснено, зо за змістом частини другої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 року № 2747-IVюрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Законодавство не містить визначення терміна «публічно-правовий спір». Для розгляду спору адміністративним судом необхідно встановити його публічно-правовий зміст (характер). Для з'ясування характеру спору суди повинні враховувати, що протилежним за змістом є приватноправовий спір. Це означає, що в основі розмежування спорів лежить поділ права на публічне та приватне.

Вирішуючи питання про віднесення норми до публічного права, а спору до публічно-правового, суди повинні враховувати загальнотеоретичні та законодавчі критерії. Зокрема, за змістом пункту 1 частини першої статті 3 КАС Україниу публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суди повинні звертати увагу на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцієючи законами України завдань.

Як вбачається з матеріалів справи позивач просить зобов'язати відповідача Державнуфіскальнуслужбу України видати йому довідку про середньомісячну заробітну плату.

Зі змісту заявлених вимог та правових підстав їх обґрунтування вбачається, що спір щодо видачі вказаної довідки стосується управлінських функцій, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

А тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження по справі, оскільки вказаний спір не підлягає розгляду в суді в порядку цивільного судочинства, так як відноситься до адміністративної юрисдикції.

Посилання апелянта про те, що спір, який виник між сторонами підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства колегія суддів не приймає до уваги, оскільки Державна фіскальнаслужба Україниє суб'єктом владних повноважень, а видача вказаної довідки пов'язана зі здійсненням суб'єктом владних повноважень управлінських функцій.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, і на законність оскаржуваної ухвали не впливають.

Ухвала суду є законною, підстав для її скасування з мотивів викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Відповідно до п. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 307, 312-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 10 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: