Справа № 367/7128/15-ц Головуючий у І інстанції Оладько С. І.
Провадження № 22-ц/780/754/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 58 10.02.2016
УХВАЛА

Іменем України

10 лютого 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Голуб С.А.

суддів Воробйової Н.С. Приходька К.П.,

за участю секретаря Дрозда Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 03 грудня 2015 року у справі за позовом Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2015 року позивач пред»явив в суді названий позов посилаючись на те, що Головним управлінням праці та соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 №999 «Про затвердження порядку забезпечення інвалідів автомобілями» (далі - Порядок) 29 серпня 2008 року на пільгових умовах за 7% вартості було забезпечено інваліда Великої Вітчизняної війни І групи ОСОБА_3 транспортним засобом марки ЗАЗ - 110307-42, номер кузова НОМЕР_1, 2008 року випуску, з правом керування доньки - ОСОБА_2 .

Згідно акту приймання-передачі транспортного засобу від 12.08.2008 року Головне управління праці та соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації отримало для інваліда ОСОБА_3 транспортний засіб марки ЗАЗ - 110307-42, номер кузова НОМЕР_1, 2008 року випуску.

Крім того, 01.09.2008 року ОСОБА_3 підписано зобовязання, відповідно до якого останньому відомо, що автомобіль, виданий йому 29.08.2008 року Головним управлінням праці та соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації за 7% вартості, є державною власністю.

15.05.2009 ОСОБА_3 помер.

Відповідач - донька померлого інваліда ОСОБА_3, володіє автомобілем марки ЗАЗ - 110307-42, номер кузова НОМЕР_1, 2008 року випуску, без згоди позивача, який є власником даного автомобіля.

Про смерть інваліда ОСОБА_3 департамент соціального захисту Київської облдержадміністрації довідався у звязку із отриманням заяви відповідача від 19.12.2013 про отримання дозволу на переоформлення автомобіля на дружину померлого інваліда ОСОБА_4.

Департаментом було відмовлено відповідачу в переоформлені автомобіля відповідно до заяви від 19.12.2013 та повідомлено про необхідність повернення автомобіля у власність держави в особі Департаменту.

В добровільному порядку автомобіль марки ЗАЗ - 110307-42, номер кузова НОМЕР_1, 2008 року випуску відповідачем не повернуто.

Право власності на автомобіль марки ЗАЗ - 110307-42, номер кузова НОМЕР_1, 2008 року випуску, належить Департаменту.

З огляду на те, що відповідач, після смерті інваліда ОСОБА_3 вказаний автомобіль Департаменту не повернула та не сплатила протягом визначеного строку розрахункову суму для його викупу, тобто незаконно утримує у себе чуже майно, яке належить державі, в особі Департаменту.

Позивач просить поновити строк позовної давності.

Вилучити автомобіль марки ЗАЗ - 110307-42, номер кузова НОМЕР_1, 2008 року випуску із незаконного володіння ОСОБА_2 яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації .

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 03 грудня 2015 року позов задоволено.

Відповідач оскаржила рішення суду в апеляційному порядку з підстав ухвалення його судом з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Не погоджується із тим, що суд першої інстанції не застосував до позовних вимог позовну давність. Наголошує на тому, що позивачу про смерть ОСОБА_3 було відомо з вересня 2012 року, що вбачається із листів від 10.01.2014 р. № 113-Д та від 21.02.14 № 693, які долучені до позовної заяви позивачем.

Також відповідач не погоджується із судом першої інстанції в тому, що він не дослухався до її заперечень проти позову, які полягали в тому, що у неї автомобіль не знаходиться, а тому не може бути від неї витребуваний, отже вона є неналежним відповідачем.

Просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Головним управлінням праці та соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 №999 «Про затвердження порядку забезпечення інвалідів автомобілями» 29 серпня 2008 року на пільгових умовах за 7% вартості було забезпечено інваліда Великої Вітчизняної війни І групи ОСОБА_3 транспортним засобом марки ЗАЗ - 110307-42, номер кузова НОМЕР_1, 2008 року випуску, з правом керування доньки - ОСОБА_2 .

Згідно акту приймання-передачі транспортного засобу від 12.08.2008 року Головне управління праці та соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації отримало для інваліда ОСОБА_3 транспортний засіб марки ЗАЗ - 110307-42, номер кузова НОМЕР_1, 2008 року випуску.

Крім того, 01.09.2008 року ОСОБА_3 підписано зобовязання, відповідно до якого останньому відомо, що автомобіль, виданий йому 29.08.2008 року Головним управлінням праці та соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації за 7% вартості, є державною власністю.

5.05.2009 ОСОБА_3 помер.

У 2013р відповідач ОСОБА_2 звернулась до позивача із заявою про перереєстрацію спірного автомобіля на її матір ОСОБА_4, яка також є інвалідом 1 групи (а.с.11). Однак, ОСОБА_3І у даній заяві було відмовлено (а.с.12). Дана відмова у передбаченому законом порядку не була оскаржена.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції керувався Порядком забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 №999, який є основним нормативним документом щодо забезпечення інвалідів автомобілями і виходив з того, що підстав для залишення автомобіля в сім»ї ОСОБА_3 після його смерті немає, а тому автомобіль, який є державним майном, знаходиться у користуванні відповідача без належних правових підстав і має бути повернутий позивачу.

Також суд першої інстанції мотивовано відхилив заперечення відповідача проти позову в частині того, що вона є неналежним відповідачем, пославшись на те, що саме їй, одній особі, було надано право керування даним транспортним засобом і вона була вписана в технічний паспорт. Іншим особам права керування даним транспортним засобом не надавалось, а ОСОБА_3 не міг керувати автомобілем за станом здоров»я.

Судова колегія погоджується із такими висновками суду першої інстанції виходячи з такого.

Відповідно до пункту 16 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 №999 (далі Порядок) , після смерті інваліда автомобіль, яким він був забезпечений головним управлінням соціального захисту або управлінням виконавчої дирекції, строк експлуатації якого більше ніж 10 років, залишається члену сім'ї, який на час смерті інваліда проживав та був зареєстрований за місцем проживання і реєстрації інваліда.

Автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, після смерті інваліда залишається у користуванні його сім'ї, якщо в ній є інвалід, який:

має підстави для забезпечення автомобілем згідно з пунктом 3 цього Порядку;

проживав і був зареєстрований на час смерті інваліда за місцем його проживання і реєстрації;

не має іншого автомобіля, у тому числі отриманого через головне управління соціального захисту або управління виконавчої дирекції.

Перереєстрація автомобіля на ім'я інваліда з числа членів сім'ї, законного представника недієздатного інваліда, дитини-інваліда проводиться підрозділом МВС на підставі письмової довідки, форма якої затверджується Мінпраці. Довідка видається інваліду, законному представнику недієздатного інваліда, дитини-інваліда головним управлінням соціального захисту, в якому інвалід перебував на обліку, а інваліду внаслідок трудового каліцтва - відповідним управлінням виконавчої дирекції.

Член сім'ї померлого інваліда, який є також інвалідом, має право повторно стати на облік, але не раніше закінчення строку експлуатації автомобіля, отриманого за життя інвалідом чи законним представником недієздатного інваліда, дитини-інваліда.

Іншому члену сім'ї померлого інваліда, який проживає та зареєстрований за місцем проживання і реєстрації інваліда, автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, залишається у разі сплати ним до спеціального фонду державного бюджету на рахунки, відкриті в органах Державного казначейства, а членом сім'ї померлого інваліда внаслідок трудового каліцтва - на рахунки відповідних управлінь виконавчої дирекції вартості одержаного автомобіля з урахуванням ступеня його зношення та суми, сплаченої за нього інвалідом.

В іншому разі автомобіль повертається (вилучається) головному, районному управлінню соціального захисту або управлінню виконавчої дирекції у повному комплекті.

Якщо померлий інвалід був забезпечений автомобілем на пільгових умовах (за 7 або 30 відсотків вартості), спадкоємцю інваліда за його заявою повертається сума, що була сплачена інвалідом за автомобіль, з урахуванням фактичного ступеня зношення автомобіля, але не більше ніж сума, обчислена головним управлінням соціального захисту або управлінням виконавчої дирекції виходячи із ступеня зношення автомобіля.

Інвалід, який забезпечується автомобілем, що був у користуванні, на пільгових умовах (за 7 або 30 відсотків вартості), сплачує за автомобіль суму з урахуванням фактичного ступеня його зношення.

Вилучення автомобіля, отриманого інвалідом, законним представником недієздатного інваліда, дитини-інваліда здійснюється відповідними органами державної виконавчої служби за рішенням суду відповідно до подання головного управління соціального захисту або управління виконавчої дирекції.

Спори про частку в спільній власності членів сім'ї щодо автомобіля або суми, сплаченої за нього, вирішуються в судовому порядку.

На підставі наведеної норми, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що оскільки члени сім»ї інваліда ОСОБА_3 на час його смерті не мали права на залишення автомобіля в сім»ї, тому автомобіль має бути повернутий позивачу. Ці висновки суду доводами апеляційної скарги не спростовуються.

Щодо доводів апеляційної скарги про застосування позовної давності, судова колегія не може з ними погодитись з таких підстав.

Відмовляючи відповідачу у застосуванні позовної давності, суд першої інстанції виходив з того, що про смерть ОСОБА_3 позивач дізнався лише в 2013 році із заяви членів його сім»ї і раніше дізнатись про смерть інваліда, якому виділявся автомобіль, позивач не мав можливості в силу відсутності нормативного врегулювання цього питання.

Судова колегія погоджується із судом першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, що його порушила.

В доводах апеляційної скарги відповідач посилається на листи від 10.01.2014 р. за № 113-Д та від 21.02.2014 р. № 693, якими підтверджується обізнаність позивача про смерть ОСОБА_3 у з 2012 р.

Судова колегія перевірила ці доводи, дослідила названі відповідачем документи. Як вбачається із листа Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради Київської області на ім»я начальника управління соціального захисту населення Київської облдержадміністрації від 10.01.2014 р. № 113-Д Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради Київської області ще 09 серпня 2012 року направляло ОСОБА_2 лист з пропозицією викупу автомобіля.

Листом від 21.02.2014 р. Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради Київської області повідомляло Департамент соціального захисту населення Київської облдержадміністрації про відмову ОСОБА_4 повернути автомобіль, який виділявся ОСОБА_3

Судова колегія погоджується із запереченнями позивача на апеляційну скаргу, які зводяться до того, що вказаними документами не доводиться обізнаність позивача про смерть ОСОБА_3, оскільки позивач та Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради Київської області є різними юридичними особами, не підконтрольними і не підзвітними один одному, а отже обізнаність Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради Київської області з певним юридичним фактом не свідчить про обізнаність про цей факт Департамента соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації.

Судова колегія також перевірила доводи відповідача щодо відсутності в матеріалах справи доказів знаходження автомобіля у неї, а отже визнання її неналежним відповідачем.

Порядком передбачено, що у випадку встановлення у інваліда, під час проходження медичного огляду протипоказань до керування транспортним засобом, останній може бути забезпечений автомобілем з правом керування члена сім»ї.

Відповідно до п.12 Порядку реєстраційні документи на автомобіль оформлюються на інвалідів, а недієздатним інвалідам і дітям-інвалідів на їх представників.

У реєстраційних документах робиться позначка про передачу права користування автомобілем члену сім»ї, іншій особі, якій передається право користування автомобілем.

Згідно з п.13 Порядку інвалід або член сім!ї, якому надано право користування автомобілем отримує автомобіль особисто.

Як вбачається із медичної довідки від 9.11.2007 р. інвалід ОСОБА_3 мав протипоказання до керування транспортним засобом. В зв»язку з наведеним , право керування автомобілем було передано лише його дочці ОСОБА_2 ОСОБА_1 відповідачу відповідно до Порядку був виданий автомобіль, оскільки лише вона мала право на керування ним та надано всі необхідні документи для реєстрації транспортного засобу у Державтоінспекції. (а.с.8,9 )

Крім того, відповідач і її матір ОСОБА_4 зареєстровані та проживають за однією адресою. Тому доводи відповідача щодо відсутності у неї автомобіля, її необізнаності щодо місця його знаходження, а тому відсутності підстав для пред»явлення позову саме до неї, як до належного відповідача є голослівними.

З врахуванням наведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростували, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 3098, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: