Апеляційний суд Житомирської області
Справа №274/3810/15-ц Головуючий у 1-й інст. Хавронюк О. Л.
Категорія 44 Доповідач Миніч Т. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2016 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря

судового засідання Ковальської Я.В.

з участю представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24 грудня 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання такими, що втратили право користування будинком, виселення, стягнення матеріальної і моральної шкоди,

встановив:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом. Просила позбавити ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 права користування житловим будинком АДРЕСА_1 та виселити відповідачів із вказаного будинку. Також позивач просила стягнути з відповідачів в рівних частках на її користь 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди, матеріальну шкоду в сумі 479,74 грн. і судові витрати. При цьому посилалася на те, що набула у власність спірний будинок в порядку спадкування після смерті сина. За життя її син ОСОБА_7 дозволив користуватися належним йому будинком своїй співмешканці ОСОБА_3 та її дітям. Після смерті сина без будь-яких домовленостей з нею відповідачі продовжують користуватись будинком, чим порушують її права як власника.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду від 24.12.2015 року позов задоволено частково. Визнано ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 втратившими право користування житловим будинком по АДРЕСА_1. Виселено ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 з будинку по АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення. Цим же рішенням стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 по 81,2 грн. з кожного витрат по сплаті судового збору. В решті вимог відмовлено за безпідставністю.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить зазначене рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Вважає, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом не надано належної оцінки всім обставинам, які мають суттєве значення для справи. Зокрема, що ОСОБА_7, який помер 12.03.2014 року, був власником спірного будинку. Останній успадкувала його мати - позивачка ОСОБА_4 Вона, її діти та ОСОБА_7 проживали однією сім'єю у спірному будинку, тобто були членами сім'ї померлого. ОСОБА_7 за життя розпорядився своєю власністю та надав їм право проживати у будинку як членам своєї сім'ї із 17.04.1999 року по день смерті. Відповідно до рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області у справі №274/6228/14-ц ОСОБА_4 було відмовлено у виселенні ОСОБА_3 та її дітей із житлового будинку. Це рішення залишено без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 29.04.2015 року. Тобто, з аналогічних підстав вже було ухвалено судове рішення. Крім того, вважає, що при постановленні оскаржуваного рішення суд вийшов за межі заявлених позивачкою вимог.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо незаконності рішення в частині відмови в позові. Тому законність рішення в цій частині апеляційним судом не перевіряється.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 з 6.11.2014 року в порядку спадкування після смерті сина ОСОБА_7, померлого 12 березня 2014 року. Вказані обставини підтверджуються копією свідоцтва про право на спадщину за законом та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію її прав на нерухоме майно (а.с.10-12).

Позивачка зареєстрована і проживає в будинку АДРЕСА_2, який збудований у 1928 році та потребує капітального ремонту, про що складено акт (а.с.15,16).

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проживають і зареєстровані в будинку АДРЕСА_1, про що свідчить довідка Терехівської сільської ради (а.с.14). Тобто, останні вселились у спірний будинок та проживали в ньому за життя колишнього власника ОСОБА_7

Вирішуючи спір та частково задовольняючи вимоги позивачки, суд обгрунтовував свої висновки положеннями ст.ст.64,156 ЖК, ч.1 ст.405 ЦК.

Проте, погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки вони зроблені передчасно, без належного з"ясування всіх обставин справи та в порушення норм процесуального права.

Так, із змісту ч.1 ст.11 ЦПК випливає, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог.

Обгрунтовуючи заявлені в даній справі вимоги, позивач посилалася на положення ст.ст.168-170 ЖК, які регулюють право користування наймачів жилого приміщення, що належить громадянинові на праві власності (а.с.5).

На підтвердження цих вимог позивачкою надані копії заяв, адресованих відповідачам та поданих через нотаріуса, про вимогу звільнення належного їй будинку саме у зв"язку із розірванням „договірних стосунків" (а.с.18-20).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції обгрунтовано ввважав, що з цих підстав позов задоволенню не підлягає у зв"язку із недоведеністю факту укладення договору найму жилого приміщення.

Законність рішення суду в цій частині самою позивачкою не оспорюється.

Проте, в порушення положень ст.11 ЦПК суд, задовольнивши позов за вимогою, яка не була заявлена та з інших підстав, на які позивач не посилалася, вийшов за межі вимог, заявлених в даній справі, не врахувавши при цьому, що право користування жилим приміщенням членів сім"ї власника будинку і наймачів регулюються різними нормами та є самостійними підставами позову.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що з підстав, передбачених ст.ст.64,156 ЖК, ст.405 ЦК ОСОБА_4 вже був заявлений позов і рішення суду в цій справі набрало законної сили (а.с.47-49).

За наведених обставин та відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК оскаржуване рішення про задоволення позову підлягає скасуванню з ухваленням нового - про відмову в позові.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,309,313,314,316ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволити.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24 грудня 2015 року в частині задоволення вимог скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання такими, що втратили право користування будинком та виселення.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: