УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Умнової О.В., Кафідова О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкоду користуванні земельною ділянкою, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Херсонської області від 16 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, в якому просила ОСОБА_5 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, площею 177,00 кв.м та 37/100 частинами у домоволодінні, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, та на праві власності належить ОСОБА_4, шляхом демонтажу капітальної огорожі з боку лівої бокової межі частини самовільно зайнятої ділянки та на раніше встановленому виході (вході) на АДРЕСА_1; зобов'язати ОСОБА_5 відновити у натурі межі належної їй на праві приватної власності земельної ділянки згідно з межами, визначеними у заочному рішенні Дніпропетровського районного суду м. Херсона від 13 серпня 2009 року.

Позов мотивовано тим, що позивачу на підставі договору дарування від 21 листопада 2014 року належить 37/100 частин житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, розташований на земельній ділянці загальною площею 484,0 кв.м. На підставі заочного рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 13 серпня 2009 року у справі № 2-1952/09 про розподіл домоволодіння та визначення порядку користування земельною ділянкою попередньому власнику ОСОБА_6 виділено у власність у житловому будинку літ «А» приміщення №2-1 (житлова кімната) площею 12,7 кв.м, №2-2 (житлова кімната) площею 10,00 кв.м, №2-3 (житлова кімната) площею 12,6 кв.м, веранда літ II площею 7,2 кв.м. З надвірних будівель та споруд - хвіртка № 2, що становить 37/100 частин у домоволодінні, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Виділено у користування земельну ділянку, яка межує з виділеними будівлями, з боку задньої межі, лівої бокової межі площею 177.00 кв.м, в тому числі під будівлями та спорудами з існуючим виходом (входом) на АДРЕСА_1. Цим же рішенням ОСОБА_5 виділено у власність у житловому будинку літ. «А» приміщення: №1-1 (кухня) площею 7,1 кв.м, 31-4 (житлова кімната) площею 10,5 кв.м, №1-5 (житлова кімната) площею 10,5 кв.м, №1-6 (житлова кімната) площею 13,4 кв.м, сіни літ. «І» площею 22,6 кв.м. З надвірних будівель та споруд - сарай літ «Б», сарай літ «Г», надвірна вбиральня літ «В», ворота №1, водопровід № 3, мощення №1, що становить 63/100 частин у домоволодінні, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Виділено у користування земельну ділянку, яка межує з виділеними будівлями, з боку фасадної межі та правої бокової межі площею 301 кв.м, в тому числі під будівлями та спорудами з існуючим виходом (входом) на АДРЕСА_1. Дане рішення виконано у передбаченому законом порядку. Однак ОСОБА_4 не може потрапити на земельну ділянку та у власну частину житлового будинку, оскільки ОСОБА_5 навесні 2014 року знесла загорожу, що була на межі земельних ділянок співвласників, збудувала капітальну огорожу, внаслідок чого перекрито вхід на земельну ділянку позивача.

Рішенням Дніпропетровського районного суду м. Херсона від 21 жовтня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 16 грудня 2015 року апеляційну скаргу позивача задоволено. Рішення районного суду скасовано, ухвалено нове рішення про задоволення позову. Зобов'язано ОСОБА_5 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 177,00 кв.м та 37/100 частинами у домоволодінні, по АДРЕСА_1, які належать ОСОБА_4 на праві власності, шляхом демонтажу капітальної огорожі з боку лівої бокової межі, яка розділяє земельні ділянки виділені у користування згідно заочного рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 13.08.2009 року у справі №2-1952/09. Зобов'язано ОСОБА_5 відновити в натурі межі земельної ділянки, які визначені згідно заочного рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 13 серпня 2009 року у справі №2-1952/09. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 3500 грн в рахунок витрат на надання юридичних послуг адвокатом, 2000 грн витрат на оплату проведення судової експертизи, 1144,92 грн витрат на сплату судового збору, а всього 6644,92 грн.

ОСОБА_5, не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить його скасувати із залишенням в силі рішення місцевого суду.

Дослідившиматеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідност. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних і допустимих доказів, що саме відповідач створює перешкоди позивачу у користуванні її власністю, тобто не доведено факту порушення прав позивача саме ОСОБА_5

Скасовуючи рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про задоволення позову суд апеляційної інстанції повно встановив фактичні обставини справи на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів та вірно застосував норми матеріального та процесуального права до спірних правовідносин.

Так, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), суд апеляційної інстанції встановив, що ОСОБА_5 самовільно звела на місці входу на земельну ділянку ОСОБА_4 капітальний кам'яний паркан, тим самими, перекривши доступ до власності позивачки. Окрім того, зруйнувала огорожу, яку було встановлено на межі, визначеної рішенням суду про визначення порядку користування земельною ділянкою.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні її земельною ділянкою та частиною домоволодіння є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції. Належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для його скасування з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

При вирішенні даної справи судом апеляційної інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 16 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Умнова
О.В. Кафідова
І.М. Фаловська