Провадження №2/760/828/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2016 року м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Коробенка С.В.

при секретарі Семененко А.Д.

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління капітального будівництва Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

Позивач в жовтні 2015 року звернувся до суду та просив стягнути заборгованість з відповідача за договором позики (поворотної фінансової допомоги) з урахуванням штрафних санкцій в розмірі 78243,62 гривень.

Свої вимоги Позивач мотивує тим, що між ним та Комітетом з технічного нагляду за будівництвом в Рівненській області та м. Рівному, який мав статус філії Управління капітального будівництва Міністерства з питань житлово-комунального господарства України було укладено декілька договорів, згідно з якими Позивач передав Комітету в безпроцентну позику суму загальному розмірі 38589,43 гривень, зокрема:

-Договір позики (поворотної фінансової допомоги) №1 від 27.03.2009р. на суму 17004,00 гривень;

-Договір позики (поворотної фінансової допомоги) від 03.04.2009р. на суму 258,82 гривень;

-Договір позики (поворотної фінансової допомоги) №3 від 08.05.2009р. на суму 18900,00 гривень;

-Договір позики (поворотної фінансової допомоги) від 01.09.2009р. на суму 2100,00 гривень;

-Договір позики (поворотної фінансової допомоги) від 30.03.2010р. на суму 326,61 гривень.

Відповідно до умов усіх укладених договорів Позичальник (Комітет) зобов'язався повернути отримані кошти до 30.10.2012 року, проте, як вказує Позивач своїх зобов'язань не виконав, у зв'язку з чим ОСОБА_1 вимагає повернення йому коштів від Відповідача, як юридичної особи, з філією якої Позивачем були укладені угоди.

Окрім самої суми заборгованості по зазначеним вище договорам Позивач просить стягнути з Відповідача також штрафні санкції у вигляді 10% річних згідно з п.4.3 Договору (загальна сума - 11259,66 гривень) та інфляційні втрати за період прострочення виконання Відповідачем своїх зобов'язань в розмірі 12511,73 гривень.

У судовому засіданні представник Позивача позов підтримав, просив суд його задовольнити. Просив звернути увагу, що не зважаючи на те, що ОСОБА_1 на момент укладення договорів був керівником Комітету з технічного нагляду за будівництвом в Рівненській області та м. Рівне, підстав для застосування до правовідносин ч.3 ст. 238 Цивільного кодексу України немає, оскільки усі укладені договору були безпроцентними, а тому їх не можна вважати такими, що укладені в інтересах Позивача. Крім того, як вказував представник Позивача, усі кошти за договорами були фактично отримані Комітетом, про що свідчать квитанції до приходних касових ордерів, а також копії банківських виписок про зарахування коштів на рахунки Комітету.

Представник Відповідача проти задоволення позову заперечував. Наполягав на тому, що договори були фактично підписані Позивачем від імені обох сторін, належних доказів отримання Комітетом зазначених коштів немає, а Управління капітального будівництва Мінрегіону України взагалі не було обізнане про існування таких договорів, вперше дізнавшись про них після отримання досудової претензії Позивача.

Представник Відповідача наполягав на тому, що Позивач не надав суду належних документальних доказів (оформлених прибуткових касових ордерів) передачі ним коштів в Комітет згідно з укладеними договорами. Крім того, як вказував представник Відповідача зазначені угоди жодним чином не обліковувались у бухгалтерській документації філії. У зв'язку з ліквідацією Комітету проводилась перевірка його діяльності за період з 01.07.2010р. по 31.12.2012р., і згідно зі складеним Актом від 23.01.2013р. будь-яка інформація про укладені Комітетом договори з ОСОБА_1 була відсутня.

У зв'язку з викладеним Відповідач вважає вказані угоди недійсними та просить відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення Сторін, вивчивши наявні матеріали справи, суд встановив наступне.

Між ОСОБА_1 та Комітетом з технічного нагляду за будівництвом в Рівненській області та м. Рівне, який станом на день виникнення між ними правовідносин мав статус філії Управління капітального будівництва Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, були укладені наступні договори поворотної безпроцентної фінансової допомоги на загальну суму в розмірі 38589,43 гривень:

-Договір позики №1 від 27.03.2009р. на суму 17004,00 гривень;

-Договір позики від 03.04.2009р. на суму 258,82 гривень;

-Договір позики №3 від 08.05.2009р. на суму 18900,00 гривень;

-Договір позики від 01.09.2009р. на суму 2100,00 гривень;

-Договір позики від 30.03.2010р. на суму 326,61 гривень.

Факт передачі коштів згідно з укладеними договорами підтверджується наявними квитанціями до прибуткових касових ордерів (а.с. 11-16). Крім того, в підтвердження зазначених обставин представником Позивача надано суду копії виписок про рух коштів, які підтверджують зарахування усіх сум, отриманих від ОСОБА_1 на рахунок Комітету.

Матеріалами справи підтверджується і Позивачем не заперечується, що станом на день укладення зазначених договорів він обіймав посаду керівника Комітету, а тому, фактично, договори підписані ним як зі сторони Позичальника, так і зі сторони Позикодавця.

Згідно з частиною 3 статті 238 Цивільного кодексу України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

В той же час слід звернути увагу на те, що умовами укладених договорів Відповідач (філія) отримував у Позивача грошові кошти у вигляді безвідсоткової фінансової допомоги, а тому немає підстав стверджувати, що угоди були укладені виключно в інтересах ОСОБА_1

Згідно зі ст. 241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Схвалення договорів, які є предметом розгляду, самою юридичною особою підтверджується фактом зарахування коштів на свій рахунок та подальше використання їх в господарській діяльності.

Крім того згідно зі ст. 204 ЦК України в Україні діє принцип правомірності правочину, відповідно до якого правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У судовому засіданні представник Відповідача визнав, що УКБ Мінрегіону не зверталось до суду з позовними вимогами про визнання укладених договорів безпроцентної фінансової допомоги недійсними.

Відтак, суд не має підстав заперечувати дійсність зазначених договорів.

Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статті 629 ЦК України визначає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Згідно з умовами, викладеними в п. 3.1 зазначених вище договорів, Позичальник зобов'язався повернути отриману позику до 30.10.2012р.

Встановлено, що на час розгляду справи згідно з наказом УКБ Мінжитлокомунгоспу №18 від 21.07.2010р. філія Комітет технічного нагляду за будівництвом Рівненської області та м. Рівне ліквідована.

Згідно зі ст. 95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Керівники філій призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності.

Таким чином Управління капітального будівництва Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, як юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, в тому числі за зобов'язаннями, укладеними керівником філії, яка не є юридичної особою.

Безспірно встановлено, що Відповідач у визначений договорами строк не повернув кошти, отримані в якості поворотної допомоги від ОСОБА_1, а тому з 31.10.2012р.ю розпочалось прострочення виконання Позичальником своїх зобов'язань.

Відтак, вимоги Позивача про примусове стягнення з Відповідача заборгованості в розмірі 38050 гривень (в межах позовних вимог) є обгрунтованими.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пункт 4.3 укладених між сторонами договорів визначає, що у випадку несвоєчасного повернення отриманої позики Позичальник зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 10 відсотків річних від простроченої суми. Таким чином, Сторонами погоджено збільшений порівняно з положеннями ч.2 ст. 625 ЦК України розмір плати за прострочення боржником виконання своїх зобов'язань.

Враховуючи, що Позивач штрафні санкції нараховує також на суму 38050 гривень, а не на весь розмір заборгованості, суд немає підстав виходити за межі позовних вимог, і розраховує штрафні платежі наступним чином:

Розрахунок інфляційних втрат Позивача за період в межах позовних вимог:

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргу
31.10.2012 - 30.09.201538050.001.77629516.71

Розрахунок 10% річних виглядає наступним чином:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
38050.0031.10.2012 - 30.09. %11102.26

Загальна сума штрафних санкцій згідно з розрахунком суду становить 40618,97 гривень, що є більше, ніж просить стягнути Позивач. Таким чином, стягненню з Відповідача підлягає саме сума в межах позовних вимог - 39654,19 гривень.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення , суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Таким чином, з Відповідача підлягає стягненню на користь Позивача також сума судового збору в розмірі 782,44 гривень.

Керуючись ст.ст. 204, 238, 241, 526, 549, 625, 626, 629 ЦК України, статтями 57-60, 88, 130, 174, 208, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з Управління капітального будівництва Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України на користь ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 78243,62 гривень.

Стягнути з Управління капітального будівництва Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 782,44 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: