АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6244/16 Справа № 188/227/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Полубан М. П. Доповідач - Посунся (Колодяжна) Н.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді: Посунся Н. Є.

суддів - Баранніка О.П., Максюти Ж.І.

при секретарі - Самокиша О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Відокремленого підрозділу №18 ТОВ «Міжрегіональний брокерський дім «Фаворит», регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області територіальний сервісний центр 1247 м. Павлограда, ОСОБА_3, ОСОБА_4 - про визнання договору купівлі-продажу недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2016 року, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд, вивчивши доводи скарги, матеріали справи, вважає оскаржуване рішення незаконним, таким, що повинне бути скасоване з ухваленням нового про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що позивачка з відповідачем ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 2005 року, в період якого спільно придбали автомобіль ВАЗ 21104, 2008 року випуску.

З вересня 2015 року припинили спільне проживання, а в грудні 2015 року позивачка звернулась до суду з позовом про поділ спільного майна, зокрема й автомобіля, який, як стало відомо, ОСОБА_3 в жовтні 2015 року без згоди позивачки відчужив за договором купівлі-продажу ОСОБА_4 - своїй рідній сестрі.

Звертаючись із позовом про визнання договору купівлі-продажу спірного автомобіля недійсним, позивачка посилалась на відсутність її письмової згоди щодо відчуження авто.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо визнання договору купівлі-продажу недійсним, районний суд виходив з недоведеності обставин, що мають значення для справи, а саме, що при укладенні договору купівлі-продажу автомобіля має бути надана письмова згода іншого з подружжя на укладення такого договору; зазначає, що правовстановлюючим документом на підставі якого виникає право власності на придбаний спірний автомобіль є довідка-рахунок, однак вимог щодо визнання вказаної довідки недійсною позивачкою не заявлено.

Однак, апеляційний суд не може погодитись з такими висновками районного суду, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 368 ЦК України, ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно копії Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, датою реєстрації спірного автомобіля є 02.12.2008 року. Вказане свідчить, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки був придбаний в період перебування сторін в шлюбі.

З Листа Регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області від 31.03.2016 року вбачається, що спірний автомобіль 10.10.2015 року був перереєстрований на ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби тощо.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Правочин відчуження автомобіля виходить за межі дрібного побутового, згоди на відчуження спірного автомобіля позивачка не давала, доказів зворотнього ні ОСОБА_3, ні ОСОБА_4 не надано.

Таким чином, ОСОБА_3 розпорядився спірними автомобілем без належної згоди другого з подружжя - ОСОБА_2, як то визначено ч.3 ст. 65 СК України.

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК УКраїни зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Враховуючи зазначені вище норми закону, а також те, що договір купівлі-продажу спірного транспортного засобу оформлено з порушенням вимог ч.3 ст. 65 СК України, оскільки продаж авто відбувся без письмової згоди позивачки, яка є його співвласником, у відповідності до ст. 215 ЦК України є недодержанням стороною вимог, встановлених ч.1 ст. 203 ЦК України, - вказаний правочин не може вважатися правомірним, а тому рішення як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального закону підлягає скасуванню, а новим рішенням позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного автомобіля підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 307, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, апеляційний суд -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу та позов ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2016 року - скасувати.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки ВАЗ 21104, 2008 року випуску, шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, колір чорний, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, оформлений довідкою-рахунком ААЕ № 415938 від 10.10.2015 року.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 578,76 грн. з кожного.

Рішення чинне з моменту проголошення, може бути оскаржене у 20-денний строк у касаційному порядку.

Головуючий Н.Є. Посунся

Судді: О.П. Бараннік

Ж.І. Максюта