Справа №583/2537/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/182/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Лузан Л. В.,

суддів - Криворотенка В. І. , Сибільової Л. О.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою заступника прокурора Сумської області

на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 15 грудня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Охтирського відділу поліції головного управління Національної поліції в Сумській області, Державної казначейської служби України, Прокуратури Сумської області, Охтирського міськрайонного суду Сумської області

про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та суду,

в с т а н о в и л а :

Рішенням суду від 15 грудня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 у відшкодування моральної шкоди 25578 грн. шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду і постановлення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що судом неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, що у справі не були доведені обставини, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, що висновки суду не відповідають обставинам справи та що судом були порушені норми матеріального і процесуального права .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

18 квітня 2005 року ОСОБА_4 подала до Охтирського міськрайонного суду Сумської області скаргу приватного обвинувачення про притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 125 КК України

28 квітня 2005 року постановою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області було порушено кримінальну справу № 06030265 відносно ОСОБА_3 і віддано її до суду по ч.1 ст.125 КК України, умисне легке тілесне ушкодження (а.с.1 кримінальної справи).

30 жовтня 2006 року в ході судового розгляду кримінальної справи суд виніс постанову про надіслання Охтирському міжрайонному прокурору кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_3 для організації проведення досудового слідства (а.с.152 кримінальної справи).

29 січня 2007 року за результатами проведеного досудового слідства заступником начальника СВ Охтирського МРВ УМВС України в Сумській області була винесена постанова про закриття матеріалів кримінальної справи за відсутністю в діях ОСОБА_3 складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, п.2 ст. 6 КПК України (а.с.4, а. 173 кримінальної справи).

Таким чином, в період з 28 квітня 2005 року по 29 січня 2007 року, а саме 1 рік 9 місяців та 1 день, позивачка перебування під слідством та судом у якості обвинуваченої .

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції посилаючись на п.1 ст. 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", виходив з того, що законом передбачене безумовне право громадянина на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбачених Законом, у випадку закриття кримінальної справи за відсутністю у діянні складу злочину.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, висновки суду відповідають матеріалам справи та вимогам закону, а доводи апеляційної скарги про протилежне не можна визнати обґрунтованими. При цьому виходить з наступного.

Відповідно до ст.1176 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, 1. Шкода, завдана фізичній особі внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. 2. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. 7. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Пунктом 1 ч.1 ст. 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" від 01 грудня 1994 року, у редакції, чинній на час закриття кримінальної справи за відсутністю у діянні позивачки складу злочину (далі- Закону), передбачалось, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного притягнення як обвинуваченого.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 2 названого Закону передбачалось, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття кримінальної справи за відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину.

Відповідно до статті 3 Закону у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується, зокрема, моральна шкода.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Частинами 5 і 6 ст. 4 Закону передбачалось, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Статтею 13 Закону передбачалось, що питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Як на підставу для задоволення позову позивачка посилалась на те, що незаконним притягненням її у якості обвинуваченої їй була заподіяна моральна шкода. Зокрема, посилалась на те, що через тривале кримінальне переслідування їй було завдано тяжких фізичних і моральних страждань, змінився її звичайний спосіб життя, погіршився стан її здоровя, ускладнились її відносини з родичами через те, що за час розслідування всі вважали її злочинцем; всім своїм родичам та знайомим вона була вимушена доводити зворотнє.

Визначаючи розмір суми, який підлягає стягненню на користь позивачки в рахунок відшкодування заподіяної їй моральної шкоди, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги тривалість перебування позивачки під слідством і судом, глибину її душевних страждань, порушення нормальних життєвих зв'язків, кількість незаконних процесуальних дій, спрямованих на обмеження прав позивачки та їх вид, характер обвинувачення, а також інші негативні впливи, яких вона зазнала внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності.

З урахуванням вимог ст. 13 Закону та розяснень, наданих у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.95 N 4, про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи, - колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно визначив розмір суми відшкодування заподіяної позивачці моральної шкоди -25578 грн., тобто у мінімальному розмірі, передбаченому Законом.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Сумської області (далі- прокурор) посилається на відсутність підстав для задоволення позову, при цьому зазначає, що згідно з вимогами ст. 27 КПК України (1960 року) справи про злочин, передбачений ст. 125 КК України щодо дій, якими заподіяно шкоду правам та інтересам окремих громадян, порушуються не інакше як за скаргою потерпілого, якому і належить у такому разі право підтримувати обвинувачення. У таких справах дізнання і досудове слідство не провадяться. Саме у порядку приватного обвинувачення було порушено кримінальну справу стосовно ОСОБА_3 за ч.1 ст.125 КК України, за скаргою ОСОБА_4, яка є матірю ОСОБА_3 З урахуванням цього прокурор вважає, що органами та посадовими особами, визначеними у Законі, будь-які дії відносно ОСОБА_3 щодо незаконного притягнення як обвинуваченого не проводились та відповідні рішення не приймались, обмеження її конституційних прав, свобод та законних інтересів не здійснювалось, обвинувачення не предявлялось, а отже підстави, які б давали ОСОБА_3 право на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним діями органів досудового слідства, прокуратури та суду, відсутні.

Колегія суддів вважає, що названі доводи апеляційної скарги не можна визнати обґрунтованими з наступних підстав.

Аналіз положень Кримінально-процесуального кодексу України (1960) у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, дає підстави для висновку про наступне. Справи приватного обвинувачення це справи, які порушуються судом, як правило, тільки за скаргою потерпілих, на яких покладається як тягар доведення, так і функція обвинувачення, це справи, які розглядаються судом без провадження досудового розслідування і припиняються за примиренням сторін.

Статтею 251 КПК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, були встановлені особливості досудового розгляду в справах, які порушуються за скаргою потерпілого. Зокрема. Скарга потерпілого повинна відповідати вимогам, які цим Кодексом встановлені щодо обвинувального висновку (статті 223 і 224 цього Кодексу). Суддя, одержавши від потерпілого скаргу з проханням порушити справу, приймає одне із таких рішень: 1) залишає скаргу без розгляду, якщо вона не відповідає вимогам, зазначеним у частині першій цієї статті, та повертає її особі, яка подала скаргу; 2) за наявності до того підстав відмовляє в порушенні кримінальної справи або надсилає її за належністю прокурору; 3) за наявності достатніх даних, які вказують на вчинення злочину, передбаченого частиною першою статті 27 цього Кодексу, порушує кримінальну справу і призначає її до розгляду.

Підсудному не пізніше як за три доби до дня слухання справи повинна бути вручена копія скарги потерпілого, копія постанови судді про порушення кримінальної справи та повістка про виклик його в судове засідання.

Вбачається, що порушення кримінальної справи і віддання обвинувачуваного до суду за скаргою потерпілого не є безумовним обовязком судді, який має право винести постанову про порушення кримінальної справи лише за наявності достатніх даних, які вказують на вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 27 КПК Кодексу.

Статею 43 КПК України передбачалось, що обвинуваченим є особа, щодо якої в установленому цим Кодексом порядку винесена постанова про притягнення як обвинуваченого. Після призначення справи до судового розгляду обвинувачений називається підсудним.

Притягнення особи як обвинуваченого у справах приватного обвинувачення здійснювалось за правилами ст.ст. 98 і 251 КПК, при цьому вбачається, що постанова судді про порушення кримінальної справи і віддання обвинуваченого до суду має силу акта про притягнення особи як обвинуваченої.

Таким чином вбачається, що названа постанова судді є багатоцільовим юридичним актом, яким: порушується кримінальна справа; приймається рішення про притягнення особи як обвинуваченої і формулюється її обвинувачення; приймається рішення про визнання осіб, яким заподіяна злочином шкода, потерпілими; вирішуються інші питання, повязані з підготуванням справи до судового розгляду.

Усе це робить названу постанову одним з основних документів по кримінальній справі. Постанова судді про порушення справи і про віддання обвинувачуваного до суду виконує ті само функції, що й постанова про притягнення особи як обвинувачуваного та обвинувальний висновок слідчого. За своїм значенням вона прирівнюється до названих документів стадії попереднього слідства.

Аналіз передбачених Кримінально-процесуальним кодексом України (1960) норм щодо прав та обовязків обвинуваченого та процесуальних заходів примусу, які можуть бути застосовані щодо цієї особи, дає підстави для висновку про те, що законодавець не розрізняє процесуальний статус обвинуваченого у справах приватного обвинувачення та у справах публічного обвинувачення.

Крім того, слід зазначити і про те, що передбачаючи у ст. 1 Закону серед випадків відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду випадок "незаконного притягнення як обвинуваченого" законодавець і в цьому Законі не розрізняє його статус в залежності від того є особа обвинуваченим у справі приватного обвинувачення чи у справі публічного обвинувачення.

Таким чином, законодавець не обмежує коло підстав для відшкодування шкоди лише випадком незаконного притягнення як обвинуваченого у справах публічного обвинувачення, а доводи апеляційної скарги про протилежне суперечать вимогам Закону "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду".

Відсутність винних дій з боку органів суду і досудового слідства також не дає підстав для відмови у задоволенні позову, оскільки відповідно до ч.1 ст. 1176 ЦК України та п.1 ч.1 ст. 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" у випадках, зазначених у ч. 1 ст. 1 Закону, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Відповідно до розяснень, які містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" судові рішення викладаються у формі ухвали або рішення (ч.1 ст. 208 ЦПК України). Судовий розгляд, яким справа вирішується по суті, закінчується ухваленням рішення суду іменем України, в тому числі при відшкодуванні шкоди відповідно до Закону України від 1 грудня 1994 року № 266/94-ВР Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, в якому вирішуються питання, що складають його зміст.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були повно та всебічно встановлені обставини справи, правильно застосовані норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Сумської області відхилити.

Рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 15 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий -

Судді -