Провадження № 4-с/761/35/2016
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі: головуючого - судді Гуменюк А.І.

при секретарі Бешировій Ж.В..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на неправомірні дії Державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції у Шатило Юлії Валеріївни про визнання дій неправомірними та скасування постанов, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - Заявник), в особі свого представника, 12 жовтня 2015 року звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва зі скаргою на дії Державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції Шатило Юлії Валеріївни (далі - Державний виконавець) про визнання дій незаконними та скасування постанов, заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - Стягувач).

Заявник свою скаргу обґрунтовує тим, що 12 серпня 2015 року Державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання Виконавчого листа № 2-2756/11, виданого Шевченківським районним судом м. Києва 26 грудня 2013 року, в пункті другому якої запропоновано боржнику самостійно виконати дії щодо погашення заборгованості у семиденний строк з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Однак, як стверджує Заявник, вона її не отримала. Проте, 27 вересня 2015 року отримала постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, винесену Державним виконавцем 12 серпня 2015 року. Посилаючись на те, що Державним виконавцем було порушено ряд норм діючого законодавства, зокрема, Державний виконавець, починаючи виконувати рішення, не пересвідчився чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк відповідно до статті 24 Закону України «Про виконавче провадження». Просила суд ухвалити судове рішення, яким визнати дії Державного протиправними щодо порушення статті 30 Закону України «Про виконавче провадження»; скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 48432933 від 12 серпня 2015 року; скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 48432933 від 12 серпня 2015 року.

В ході судового розгляду справи, представник Заявника подав до суду заяву про доповнення (зміну) підстав скарги на дії Державного виконавця від 28 грудня 2015 року, в якій зазначив, що постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 12 серпня 2015 року є незаконною ще з тих підстав, що згідно даної постанови накладено, в тому числі, арешт на автомобіль марки Skoda Superb Classic, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, який переданий в заставу в якості забезпечення виконання кредитного договору, укладеного між Заявником та ПАТ «УкрСиббанк», про що Заявник повідомив Державного виконавця. Однак, Державний виконавець не прийняв до уваги повідомлення Заявника.

Представник Заявника звернувся до суду із письмовим клопотанням розглядати скаргу за відсутності Заявника. Скаргу, з підстав зазначених у ній, з урахуванням уточнень, підтримав. Просив суд вимоги, зазначені у скарзі, задовольнити у повному обсязі.

Повідомлений у встановленому законом порядку про місце, дату та час судового розгляду скарги, Державний виконавець у судове засідання не з`явилася. Подала до суду письмове клопотання розглядати скаргу за її відсутності. Крім того, Державний виконавець подала до суду письмові заперечення на скаргу, де зазначила, що згідно положень частини 1 статті 31 Закону України «Про виконавче провадження», боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Стверджує, що вона діяла в межах закону та не допустила порушення прав сторін виконавчого провадження. Вважає скаргу необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Преставник Стягувача, повідомлений у встановленому законом порядку про місце, дату та час судового розгляду справи, до суду не з`явився.

Відповідно до статті 383 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

За змістом частини 1 статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 386 Цивільного процесуального кодексу України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Якщо заявник, державний виконавець або інша посадова особа органу державної виконавчої служби, приватний виконавець не можуть з'явитися до суду з поважних причин, справу може бути розглянуто за участю їх представників.

Суд знаходить можливим розгляд справи за відсутності Заявника та Державного виконавця на підставі наявних у справі доказів, необхідних для прийняття рішення по суті.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд знаходить скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно з частиною 1, пунктом 1) частини 2 статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті.

За змістом частини першої, абзацу першого частини другої, частини п'ятої статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

З матеріалів справи вбачається, що Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Стрюкової І.О., звернулося до Відділу державної виконавчої служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області із заявою про відкриття виконавчого провадження з виконання Виконавчого листа № 2-2756/11, виданого Шевченківським районним судом м. Києва 26 грудня 2013 року про стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_4, солідарно, на користь ПАТ «КБ «Надра Банк» заборгованості в сумі 2 055 711 грн. 40 коп. та одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження - накладення арешту на майно та кошти, що належать боржнику на праві приватної власності в межах суми боргу (а.с. 43).

Судом встановлено, що 12 серпня 2015 року державним виконавцем Шатило Юлією Валеріївною Відділу державної виконавчої служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 48432933 з виконання Виконавчого листа № 2-2756/11, виданого Шевченківським районним судом м. Києва 26 грудня 2013 року про стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_4, солідарно, на користь ПАТ «КБ «Надра Банк» заборгованості в сумі 2 055 711 грн. 40 коп. (а.с. 44).

Крім того, суд встановив, що 12 серпня 2015 року державним виконавцем Шатило Юлією Валеріївною Відділу державної виконавчої служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення 2 055 711 грн. 40 коп.

Відповідно до частини 1 статті 31 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

З матеріалів справи вбачається, що 17 серпня 2015 року Державним виконавцем за адресою Заявника, зазначеною у виконавчому документі, було направлено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 1 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

За змістом частини першої, абзацу першого частини другої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

За змістом абзацу другого пункту 2 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження», за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

З матеріалів справи, зокрема, копії постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 12 серпня 2015 року вбачається, що Державним виконавцем в межах виконавчого провадження ВП № 48432933, арешт накладено на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 (а.с. 3).

Посилаючись на те, що належний Заявнику автомобіль марки Skoda Superb Classic, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, перебуває в заставі в якості забезпечення виконання кредитного договору, укладеного між Заявником та ПАТ «УкрСиббанк» 26 травня 2008 року, Заявник вважає незаконною постанову про арешт, в тому числі, зазначеного автомобіля, винесену Державним виконавцем 12 серпня 2015 року, оскільки накладення арешту на автомобіль, що вже перебуває в заставі, порушує права заставодержателя, тобто ПАТ «УкрСиббанк».

Суд не приймає таку позицію Заявника, оскільки законодавством не встановлено обмежень щодо накладення арешту та заборони відчуження на майно, на яке раніше зареєстровано заборону відчуження, в тому числі, майно, що перебуває в заставі.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши фактичні обставини справи, встановлені судом, суд приходить до висновку, що при винесенні постанов про відкриття виконавчого провадження від 12 серпня 2015 року, та про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 12 серпня 2015 року, відповідно, Державний виконавець діяла в правовій площині з дотриманням норм Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, не допустивши при цьому порушення прав сторін виконавчого провадження.

Тому суд вважає скаргу необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

З урахуванням викладеного, на підставі статті 19 Конституції України, статей 1, 6, 11, 17, 25, 31, 52 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, керуючись статтями 10, 11, 13, 60, 383-389 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на неправомірні дії Державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції у Шатило Юлії Валеріївни про визнання дій неправомірними та скасування постанови - в і д м о в и т и.

Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення, а у разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Ухвала набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків або після розгляду справи в апеляційному порядку Апеляційним судом м. Києва, якщо вона не буде скасована.

СУДДЯ :