РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2016 року Василівський районний суд Запорізької області

у складі головуючого: судді Носика М.А.

при секретареві: Шак О.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_1

відповідачки ОСОБА_2

представника відповідачки адвоката ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Василівка цивільну справу за позовом ОСОБА_4, в особі представника ОСОБА_1, до ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_5 унітарного підприємства «Наш Дім» Дніпрорудненської міської ради (надалі КУП «Наш дім»), про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року до Василівського районного суду Запорізької області звернувся ОСОБА_4, в особі представника ОСОБА_1, із позовом до ОСОБА_2У позовній заяві зазначено, що позивач проживає в кімнаті №28 в будинку №4 по вул. Шахтарській в м. Дніпрорудному Василівського району Запорізької області. У вищевказаній кімнаті, крім позивача, зареєстровані відповідачка ОСОБА_2 та спільна донька сторін ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 24 квітня 2014 року, шлюб між сторонами було розірвано. В серпні 2014 року ОСОБА_2 забрала всі належні їй речі і покинула разом з донькою місце реєстрації, не знявшись з реєстраційного обліку. Відповідачка ОСОБА_2 з серпня 2014 року по теперішній час жодного разу не з'являвся за місцем реєстрації та місце її знаходження позивачеві не відоме. Вона повністю втратила інтерес до житлового приміщення, з серпня 2014 року ОСОБА_4 самостійно сплачує всі комунальні рахунки та здійснює поточний ремонт приміщення. На теперішній час зв'язків з відповідачкою я не підтримує. Вжиті ним заходи розшуку відповідачки результатів не дали, тому ОСОБА_4 вимушений звернутися до суду.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд визнати відповідачку ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - квартирою №28 в будинку №4 по вул. Шахтарській в м. Дніпрорудному Василівського району Запорізької області, у звязку з відсутністю в ньому понад шість місяців без поважних причин.

В судове засідання позивач ОСОБА_4 не зявився, надав суду заяву з клопотанням про розгляд справи за його відсутності.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні уточнила позовні вимоги, а саме, просить суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - кімнатою №28 в будинку №4 по вул. Шахтарській в м. Дніпрорудному. Пояснила, що позивач бажає приватизувати вказану кімнату у гуртожитку, а реєстрація відповідачки цьому перешкоджає. Позов просить задовольнити за підставами, що викладені у письмовій формі.

Відповідачка ОСОБА_2 проти позову заперечує та суду пояснила, що вона з донькою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та бувшим чоловіком ОСОБА_4 зареєстрована та проживала у кімнаті №28 в гуртожитку №4 по вул. Шахтарській в м. Дніпрорудне. Після розірвання шлюбу ОСОБА_4 створив неможливі умови для її з донькою проживання у кімнаті гуртожитку. Він ображав її, примушував покинути приміщення гуртожитку. Малолітня донька часто хворіла. Тому вона вимушена була у серпні 2014 року тимчасово перейти проживати у квартиру бабусі у будинку №22 по вул. Шахтарська кв.8 у м. Дніпрорудне. Їх спільні речі з позивачем залишилися у кімнаті гуртожитку. Позивач змінив замок на вхідних дверях і вона не може повернутися до кімнати в гуртожитку. Іншого житла у неї та дитини немає. На теперішній час у вищевказаній кімнаті гуртожитку позивач проживає з іншою жінкою. Крім того, позивачеві відоме місце її проживання.

Представник відповідачки адвокат ОСОБА_3 вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача КУП «Наш Дім» в судове засідання не зявився, проте надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Свідок ОСОБА_7 суду показав, що є другом позивача ОСОБА_4 Після розлучення ОСОБА_4 та ОСОБА_2 проживали разом. Приблизно з серпня 2014 року ОСОБА_2 забрала свої речі та залишила кімнату гуртожитку. Між сторонами були сварки. Про вказані обставини йому відомо зі слів ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_8 суду показав, що є сусідом ОСОБА_4 у гуртожитку. Останній одружився у 2011 році та проживав у гуртожитку разом з дружиною ОСОБА_2 Приблизно з серпня 2014 року він не бачив ОСОБА_2 у гуртожитку.

Свідок ОСОБА_9 суду показала, що є матір`ю ОСОБА_2 Донька проживала з ОСОБА_4 у гуртожитку. Після розірвання шлюбу ОСОБА_4 виганяв ОСОБА_2 з кімнати гуртожитку, ображав, пиячив, викидав речі доньки з кімнати. У серпні 2014 року ОСОБА_2 з малолітньою донькою вимушена була покинути кімнату в гуртожитку та перейти проживати в квартиру до бабусі. Спільні речі сторін залишилися у гуртожитку.

Свідок ОСОБА_10 суду показав, що є батьком ОСОБА_2 ОСОБА_10 суду аналогічні, як і його дружина ОСОБА_9, показання.

Свідок ОСОБА_11 суду показала, що знає ОСОБА_4 та ОСОБА_2 Сторони розірвали шлюб. ОСОБА_2 залишилася проживати у гуртожитку. Однак через примус з боку бувшого чоловіка, відповідачка з дитиною вимушена перейти проживати у квартиру до бабусі.

Вислухавши відповідачку та представників сторін, свідків, вивчивши письмові докази, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що дана позовна заява не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав:

Судом встановлено, що ОСОБА_4 проживає в кімнаті №28, в будинку №4, (гуртожиток) по вул. Шахтарській, в м. Дніпрорудному Василівського району Запорізької області, згідно договору найму житлового приміщення б/н від 13 лютого 2015 року, укладеного між ним та представником КУП «Наш дім» м. Дніпрорудного.

Згідно довідки №1616 від 04 листопада 2015 року, виданої КУП «Наш дім», на вищевказаній житловій площі зареєстровані ОСОБА_4, відповідачка ОСОБА_2 та їхня донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до рішення Василівського районного суду Запорізької області від 24 квітня 2014 року, шлюб між сторонами було розірвано.

В серпні 2014 року відповідачка ОСОБА_2, разом з донькою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, покинула місце реєстрації.

Відповідно до ст.71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до ст.72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Стаття 47 Конституції України та ст.9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом.

Право на повагу до житла гарантує і ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

Отже, відповідно до зазначених правових норм особа, яка вселився в жиле приміщення на законних підставах, має обґрунтовану презумпцію права на користування жилим приміщенням.

А відтак позовні вимоги, направлені на позбавлення відповідачки права користування жилим приміщенням, можуть бути задоволені лише на підставі переконливих, взаємоузгоджених і неспростовних доказів у справі.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України розгляд і вирішення справ в порядку цивільного судочинства здійснюється на засадах змагальності та свободи сторін у наданні доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення.

Доводи позивача про відсутність ОСОБА_2 у спірному жилому приміщенні понад шість місяців підряд без поважних причин не підтверджені доказами, які позивач повинен був надати відповідно до вимог ст. ст.10, 60 ЦПК України.

Як вбачається з показань свідків ОСОБА_10, ОСОБА_9, ОСОБА_12, після розірвання шлюбу у ОСОБА_4 та ОСОБА_2 склалися неприязні стосунки, були постійні сварки, ОСОБА_4 виганяв ОСОБА_2 з кімнати гуртожитку. Малолітня донька сторін, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, хворіла, що підтверджується Амбулаторною карткою. Тому відповідачка ОСОБА_2 разом з малолітньою донькою вимушена була покинути кімнату №28, в гуртожитку №4, по вул. Шахтарській, в м. Дніпрорудному. Після чого позивач ОСОБА_4 змінив замок на вхідних дверях кімнати гуртожитку.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відсутність ОСОБА_2 з серпня 2014 року понад шість місяців у кімнаті №28, в гуртожитку №4 по вул. Шахтарській, у м. Дніпрорудне Василівського району Запорізької області пов`язана з поважними причинами, якими є конфліктні відносини між нею та позивачем щодо неможливості спільного проживання колишнього подружжя у гуртожитку.

Суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.10,60,88,209,212,215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_4, в особі представника ОСОБА_1, до ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача КУП «Наш дім», про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області через Василівський районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя М.А. Носик