Справа № 176/3112/14-ц
2/729/187/16 р.

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 червня 2016 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі:
судді Кузюри В.О.
секретаря Голуб Л.Л.
позивача ОСОБА_1
відповідача ОСОБА_2
представника відповідача ОСОБА_3
представника органу опіки та піклування ОСОБА_4
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бобровиця справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною , її вихованні та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею ,-
В С Т А Н О В И В :
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просить усунути перешкоди в спілкуванні з їх дочкою та вихованні їх спільної з відповідачем дочки .
Свої вимоги обгрунтовує тим, що відповідач неодноразово перешкоджала і перешкоджає йому (позивачу) у побаченнях з донькою, внаслідок чого він тривалий час не може побачити дитину, змушений вживати заходи з метою встановлення її місця перебування. Кожного разу, коли він намагається поспілкуватися з відповідачем з питань коли саме і де він може побачитися з донькою, відповідач уникала його, постійно відмовляє в побаченні з дитиною . Коли позивач приходив на побачення з дитиною , відмовлялася відчинити двері, хоча була дома.Також позивачка змінила номер телефону дитини , позбавивши його можливості спілкуватися з дитиною. Неодноразово він намагався налагодити стосунки через батьків відповідачки , хрещеного, проте відповідачка відмовляє в побаченнях з дитиною.
Органом опіки та піклування при виконавчому комітеті Жовтоводської міської ради Дніпропетровської області був визначений порядок та час спілкування з дитиною. Відповідач не з"являлася на засідання , тому рішення приймали без неї. Незважаючи на рішення , відповідач продовжує перешкоджати йому (позивачу) у спілкуванні з дитиною, в тому числі і не дає можливості бачитися та спілкуватися з донькою , а тому вимушений звернутися до суду.
В судовому засіданні позивач підтримав усі обставини викладені в позовній заяві та позовні вимоги , просив їх задовольнити , зазначивши , що він любить свою доньку та бажає з нею спілкуватися, брати участь у її вихованні, тобто повноцінно виконувати батьківські функції. Відповідач заперечує щодо задоволення позову з тих підстав, що начебто він своєю негативною поведінкою вчинив насилля щодо неї та дочки , проте жодним чином не підтверджує ці факти. До того як він звернувся до суду вона не забороняла спілкуватися з дитиною , він забирав дитину, дитина проживала з ним на протязі неділі, коли позивач була на лікуванні , то дитина також проживала з ним. Він регулярно сплачував аліменти через матір позивачки , купував дитині подарунки . Але потім позивачка забрала дитину і переїхала не повідомивши адресу, місце навчання дитини . У матері позивачки закінчився термін доручення і вона відмовлялася брати кошти , тому він не мав можливості передавати кошти. До жовтня 2014 року , коли позивач подав позов , відповідач чомусь не зверталася до лікарів щодо встановлення психологічного стану дитини і лише в 2015 році це питання виникло . Висновки давали приватні медичні установи , які він вважає неправдивими , дитина просто налаштовується проти батька умисно , а приватні клініки завжди зазначають те, що бажає чути їх клієнт. Позивач вважає , що психологічну травму дитина отримала від переїзду в інше місто, від того , що вона ізольована від нормального спілкування з своїм батьком.
Відповідачка та її представник в судовому засіданні вимоги не визнали та зазначили , що під час спільного проживання з позивачем у відповідачки та її дитини був психологічний стрес на грунті того , що позивачем вчинялося психологічне насилля щодо них , він на очах дитини бив матір , переламав їй ніс , ображав та принижував її. Останньою краплею став випадок , коли він, будучи в нетверезому стані почав кидатися на неї з ножем, погрожуючи їй , ці погрози вона сприймає цілком реально і на даний час. Тоді вона остаточно забрала дитину та пішла від відповідача. Це стало причиною нервового зриву у дитини , а в подальшому при спогадах батька в неї виникає тривожний стан , вона почала вночі погано спати , їй сняться кошмари , а тому виникла необхідність в зверненні до дитячого психолога , відповідно до рекомендацій психолога зустрічі з біологічним батьком можливі лише за умови згоди на це дитини. На даний час дитина відмовляється спілкуватися з батьком в будь-який спосіб навіть по телефону, хоча в неї є номер батька , а тому просять відмовити в задоволенні позову. Можливо через деякий час дитина заспокоїться і сама виявить бажання спілкуватися з батьком.
Представник третьої особи служби у справах дітей Бобровицької районної державної адміністрації ОСОБА_4 зазначила в судовому засіданні, що батьки мають рівні права щодо участі в вихованні дитини , в спілкуванні з нею , якщо це не завдає шкоди інтересам дитини. В судовому засіданні вона побачила , що батько дитини бажає приймати участь в її вихованні , бажає спілкуватися з дитиною. Але дитина в судовому засіданні пояснила , що вона не бажає спілкуватися з батьком ні особисто, ні по телефону, ні в інший спосіб. Тому при прийнятті рішення суд повинен врахувати всі з"ясовані обставини в судовому засіданні та прийняти відповідне рішення. Звичайно найкраще було б , щоб батьки досягли спільної угоди щодо участі кожного з них в вихованні дитини та спілкуванні з нею, щоб дитина відчувала їх підтримку і в майбутньому не сталося так , що вона буде дорікати їм за їх вчинки або взагалі перестане спілкуватися з обома та залишить їх.
Представник третьої особи органу опіки та піклування Жовтоводської міської ради в судове засідання не з"явився , але надіслали письмову заяву в якій просять розглянути справу в відсутність їх представника.
В судове засідання викликалась малолітня дочка сторін ОСОБА_5 , яка відповідно до ч. 4 ст. 182 ЦПК України допитувалася без присутності батьків та пояснила , що раніше вона проживала з батьками в м. Жовті Води . Її батько працював на будівництві. Там проживають також мамина мама, а її бабуся , бабуся мами , а її прабабуся. Також в Жовтих Водах проживають батькові батьки , а її дідусь та бабуся. Вона ходила там в школу , в неї залишилася подруга. Коли вона проживала з батьками , то батько ображав їх , бив маму , а коли вона заступилася за маму , то також і її ударив . Їй було страшно. Мама забрала її та пішла до своєї мами . Батько забирав її на день . Вони з ним просто ходили по місту і розмовляли . В кіно , на атракціони не ходили.
На даний час вона проживає з мамою та вітчимом в м. Києві, де ходить в школу. Закінчила 4 клас на відмінно та добре. У неї нормальні стосунки в школі, є подруга. В сім"ї в них нормальні стосунки, її ніхто не ображає. Її захопленням є малювання , вона відвідує гурток.
З мамою вона ходила до лікаря . Чому не знає.
З батьком вона не бажає спілкуватися ні особисто , ні по телефону , ні через інтернет.
На запитання суду чи буде вона спілкуватися з батьком в майбутньому , коли пройде певний час , дитина сказала , що ніколи не буде.
Дитина давала покази без примусу, спокійно , вільно висловлювала свою думку.
Заслухавши сторони , дитину , дослідивши матеріали спраи , суд приходить до наступного висновку.
В судовому засіданні встановлено , що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі , від якогого мають малолітню дитину - дочку ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується даними свідоцтва про народження дитини , рішення про розірвання шлюбу ( а.с.7, 8)
Після розірвання шлюбу дитина проживає з матір"ю , що підтверджується даними про їх реєстрацію (а.с.49,50, 64) та даними з фактичного місця проживання (а.с.103).
Сторони мають належні умови проживання , для дитини також є належні умови , що підтверджується даними актів обстеження житлово-побутових умов сторін.
Між сторонами склалися негативні відносини , внаслідок яких вони не дійшли спільної згоди щодо участі кожного з них в спілкуванні з дитиною та її вихованні , а тому мало місце виникнення перешкод для вільного спілкування батька з дитиною та участі його в вихованні дитини.
Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.
Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Відповідно до ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.
Відповідно до ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
Відповідно до ст.3 Конвенції прав дитини в усіх діях щодо дітей , незалежно від того , здійснюються вони державними чи приватними установами, судами , адміністративними чи законодавчими органами , перщочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" батько та мати мають рівні права та обов"язки щодо своїх дітей . Предметом основної турботи та основним обов"язком є забезпечення інтересів своєї дитини.
Відповідач заперечує щодо побачень батька з дочкою, їх спілкування , так як в дитини залишилася моральна травма через грубу поведінку відповідача по відношенню до неї та дитини під час спільного проживання , дитина серед ночі через жахіття , що переслідують її з минулого погано спить , кричить увісні, тому відповідач зверталася до психолога. Процес відновлення її душевного стану є тривалим , дитина потребує спокійної обстановки. Відповідач неодноразово запитувала дитину чи не бажає вона поспілкуватися з батьком , але дочка відмовляється навіть по телефону спілкуватися з ним.
Позивач зазначив, що він не має наміру будь-яким чином нашкодити інтересам дитини .
Відповідно до рішення органу опіки та піклування виконкому Жовтоводської міської ради позивачу визначено способи спілкування з дитиною та участі в її вихованні (а.с.9).
Так як рішення не виконувалося позивач звернувся до правоохоронних органів (а.с.10), де йому рекомендовано звернутися до суду.
Відповідач , піклуючись про психологічний стан дитини, зверталася в січні 2015 року та травні 2016 року ( а.с. 44,93) до ТОВ "Мінімед" Дитячий медичний центр "Педіатрія" та ТОВ "Дитячий медичний центр "Добробут" для визначення психологічного стану дитини , відповідно до висновків яких дитина розвинена відповідно до свого віку , спокійна , контактна , з дорослими адекватна , але при згадуванні про батька вона демонструє ознаки тривоги та страху , боїться , що батько відбере її в матері, з матір"ю має близькі стосунки , з відчимом також має гарні стосунки. При останньому обстеженні психолог зазначив , що в її емоційному стані намітився прогрес на краще , але , щоб і в подальшому зберегти стабільність її позитивного емоційного стану рекомендувала при вирішенні питання щодо спілкування з білогічним батьком враховувати власне бажання дитини , так як в іншому випадку нав"язане проти волі дитини спілкування може привести до серйозних психічних розладів. Якщо дитина виявить бажання спілкуватися з батьком , то лише в присутності матері можливе таке спілкування.
Оригінали висновків психолога знаходяться в відповідача.
Суд приймає дані висновки як докази , так як лікувальні заклади внесені до Державного реєстру підприємств та організацій.
На пропозицію представника відповідача перевірити надані висновки шляхом подання клопотання про проведення експертизи позивач категорично відмовився .
Враховуючи пояснення сторін , їх взаємовідносини , вік дитини та її інтереси, які є пріоритетними в даному випадку , дослідивши надані суду докази , суд вважає , що позовні вимоги не підлягають на даний час задоволенню , оскільки дитина негативно, на даний час, сприймає батька, не бажає з ним спілкуватися, виявляє ознаки страху перед батьком, у зв`язку з непорозуміннями які виникають між батьком та матір`ю. Визначення часів зустрічей батька та дитини за відсутності матері є швидкоплинним рішенням, що призведе до можливої психологічної травми дитини , яка не готова на даний час змінювати уставлений спосіб життя, та змінити своє ставлення до батька.
Крім того суд вважає своїм обов"язком нагадати позивачу та відповідачу , що дитина повинна зростати в атмосфері любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки , а не в атмосфері ворожнечі та протистояння. Дані принципи закріплено в Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, де зазначається, що дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості.
В разі зміни в психологічному ставленні дитини до батька , виникненні бажання спілкуватися з ним мати дитини зобов"язана не перешкоджати їх спілкуванню, забезпечити дитині встановлення контакту з батьком та можливості їх спілкування .
На підставі вищезазначеного та керуючись ст.ст.213-215 ЦПК України , ст.ст. 153, 157-159 СК України , ст.3 Конвенції про права дитини, ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" , суд ,-
В И Р І Ш И В :
Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною , її вихованні та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Чернігівської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення через Бобровицький районний суд.
Суддя :