У х в а л а

24 березня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л. І., Лященко Н. П., Яреми А. Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 27 травня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Донецької області від 14 липня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», третя особа - ОСОБА_5, про визнання договорів недійсними та відшкодування шкоди,

в с т а н о в и л а:

Слов'янський міськрайонний суд Донецької області рішенням від 27 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 14 липня 2015 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовив.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 10 грудня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилив, рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 27 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 14 липня 2015 року залишив без змін.

7 березня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 27 травня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Донецької області від 14 липня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2015 року з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статей 1166, 1172 Цивільного кодексу України.

На обґрунтування підстави перегляду вказаних судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 квітня 2012 року та 29 квітня 2015 року, в яких, на його думку, по-іншому, ніж в оскаржуваних судових рішеннях, застосовано вказані норми матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пункту 1 статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 10 грудня 2015 року, про перегляд якої порушує питання заявник, касаційний суд, залишивши без змін судові рішення, погодився з їх висновками про недоведеність заявлених позовних вимог щодо визнання недійсними договору застави та договору відступлення права вимоги (цесії) і відсутність правових підстав для покладення на відповідача відповідальності з відшкодування завданої майнової та моральної шкоди.

Разом з тим в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наданих заявником для порівняння, містяться такі висновки:

- в ухвалі від 25 квітня 2012 року касаційний суд, залишивши в силі рішення суду першої інстанції, погодився з його висновком про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача майнової шкоди, оскільки її завдано позивачу злочином, а звільнення відповідача від кримінальної відповідальності у зв'язку із закінченням строків давності відповідно до статті 49 Кримінального кодексу України та закриття провадження у кримінальній справі із зазначених підстав не є підставою для звільнення його від цивільно-правової відповідальності за завдану злочином шкоду;

- в ухвалі від 29 квітня 2015 року касаційний суд, залишивши без змін судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, погодився з їх висновками про відсутність правових підстав для відшкодування майнової шкоди відповідачем з огляду на те, що відповідач як директор підприємства є винним у вчиненні злочину і заподіянні позивачу майнової шкоди, а тому така шкода повинна відшкодувати юридична особа, з якою позивач перебував у трудових відносинах; при цьому юридична особа після такого відшкодування набуває права зворотної вимоги.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим регулюванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», третя особа - ОСОБА_5, про визнання договорів недійсними та відшкодування шкоди за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 27 травня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Донецької області від 14 липня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Л.І. Охрімчук
Н.П. Лященко
А.Г. Ярема