Справа № 761/1018/15-ц
Провадження № 2/761/420/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Гуменюк А.І.

при секретарі Савенко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за первісним позовом Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації до ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, про виселення без надання іншого жилого приміщення та зустрічним позовом ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_6, до Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, про визнання права користування житловим приміщенням та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація (далі - Позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 - 1998р.н. (далі - Відповідач-1), ОСОБА_3 (далі - Відповідач-2), ОСОБА_5 (далі - Відповідач-3), ОСОБА_4 (далі - Відповідач-4). З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 10.05.2016р., Позивач просив ухвалити судове рішення, яким виселити Відповідачів з квартири АДРЕСА_1, без надання іншого приміщення.

Позовні вимоги, з урахуванням заяви про уточнення вимог від 10.05.2016р., обґрунтовані тим, що Відповідачі у вказаних кімнатах не зареєстровані, ордери їм не надавались, особові рахунки - вільні, у зв'язку з чим, плата за комунальні послуги ЖЕКом не нараховуються та не сплачуються. Таким чином, Відповідачі зайняли житлові приміщення незаконно, не маючи на це відповідних правових підстав. Відповідно до ст.116 ЖК УРСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяються без надання їм іншого жилого приміщення.

У судовому засіданні представник Позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Відповідачі, заперечуючи проти задоволення позовних вимог подали зустрічну позовну заяву до Шевченківської районної в місті Киві державної адміністрації про визнання права користування житловими приміщеннями , а саме квартирою АДРЕСА_1, зобов'язати Відповідача за зустрічним позовом надати квартиру № 116 та видати відповідний ордер на квартиру.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до ордеру № 482 від 09.11.2000р., Позивач отримала для власного проживання та проживання трьох малолітніх дітей дві кімнати у гуртожитку АДРЕСА_3, АДРЕСА_2. У зв'язку з тим, що вказане житло вилучалося за ініціативою Позивача, 09.04.2004р. їй було видано ордер на вселення до квартири 36, яка складається з 2-х кімнат в комунальній квартирі, а саме кімнат № 1 та № 2. Вказує, що вона разом із дітьми була вселена у меншу квартиру по площі, ніж займала раніше. У 2006 році звільнилась кімната № 7 та №8 у квартирі АДРЕСА_1. Позивач з дозволу Відповідача зайняла додатково ці кімнати та звернулась до Відповідача із заявами про юридичне оформлення передачі вказаних кімнат у користування Позивачеві. Зазначає, що майже 9 років вона та її сім'я відкрито користувались кімнатами № 7 та № 8 у кв. АДРЕСА_1, регулярно сплачували комунальні платежі. Відповідач не заперечував цього і не вимагав виселення. На думку Позивача між нею та Відповідачем фактично було укладено договір найму житлового приміщення без видачі ордера.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дійшов до наступного висновку.

Згідно з ч.ч. 1 та 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Таким чином, законодавством України кожній особі гарантовано та закріплено право на судовий захист своїх прав та вільний вибір способів такого захисту.

Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Як вбачається з матеріалів справи, виконавчим органом Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) Головне управління житлового забезпечення від 09.04.2004р. Відповідачу-1 видано ордер № 117а на право зайняття жилого приміщення площею 29,50 кв.м., яке складається з двох кімнат в комунальній квартирі за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до довідки форми № 3 від 13.06.2014р. ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 зареєстровані в кімнатах № 1,2 в квартирі АДРЕСА_1.

Відповідно до складених актів від 27.05.2014р.,16.06.2014р. затверджених ТОВ «Київжитлосвіт» кімнати №,№ 7, 8 кв. АДРЕСА_1 самовільно займають Відповідачі.

Статтею 116 ЖК України встановлено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Разом з тим, відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов'язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів.

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.

В п.27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Суд не приймає до уваги, як доказ самовільного вселення Відповідачів у кімнати №, № 7,8, акти від 27.05.2014р., та від 16.06.2014р., оскільки вказані акти складені працівниками не Позивача, а працівниками ТОВ «Київжитлосвіт» та без присутності Відповідачів. Крім цього, з вказаних актів не можливо встановити факт самовільного вселення, оскільки зазначено що Відповідачі займають приміщення.

Таким чином, Позивач, посилаючись на те, що Відповідачі самовільно вселилися у кімнати № 7,8, будь-яких допустимих доказів своїм твердженням у судовому засіданні не надав.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що Позивач не довів ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх позовних вимог, в зв'язку з чим в задоволенні первісного позову необхідно відмовити.

Щодо вимог за зустрічним позовом про визнання права користування кімнатами №, № 7, 8, які рахуються як квартира АДРЕСА_1, суд дійшов до наступного висновку.

Звертаючись до суду з вказаними позовними вимогами, Позивачі за зустрічним позовом просять суд визнати за ними право користування №, № 7,8, які рахуються, як квартира АДРЕСА_1, оскільки вони відкрито користувались кімнатами, регулярно сплачують житлово-комунальні послуги.

Між тим суд не може погодитись з таким обґрунтуванням вимог Позивачів як підставою для задоволення позову, зважаючи на таке.

Відповідно до сат.15 Житлового кодексу УРСР питання поліпшення житлових умов громадян, які перебувають на квартирному обліку, відноситься до компетенції районних в м. Києві державних адміністрацій.

Відповідно до ч.1 ст. 58 Житлового кодексу УРСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Судом встановлено, що рішення про надання спірного жилого приміщення відповідачу не існує, встановленого зразка ордер на жиле приміщення їй не надавався. Оскільки відповідач користується спірним житловим приміщенням без договору оренди (найму), рішення про надання йому спірної кімнати в порядку ст. 58 ЖК України не приймалось, ордер на вселення у житлове приміщення не видавався, суд вважає що зустрічні позовні вимоги є необґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 47 Конституції України, ст.ст. 15, 20 ЦК України, ст.ст. 15, 58, 116 ЖК УРСР, ст. ст. 10, 11, 57, 60, 81, 88, 212-215, 218 ч. 1 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні первісного позову Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації до ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, про виселення без надання іншого жилого приміщення - в і д м о в и т и.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_6, до Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, про визнання права користування житловим приміщенням та зобов'язання вчинити певні дії - в і д м о в и т и.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а у разі, якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків або після розгляду справи Апеляційним судом м. Києва, якщо його не буде скасовано.

СУДДЯ :