_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/1238/16-ц
Провадження № 2/520/2047/16
УХВАЛА

03.03.2016 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

при секретарі Єгорової Н.Ю.

розглянувши у попередньому судовому засіданні в місті Одесі заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участю третіх осіб: ОСОБА_4, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5, про визнання договору дарування недійсним,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 05.02.2016 року звернувся до Київського районного суду міста Одеси з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участю третіх осіб: ОСОБА_4, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5, про визнання договору дарування недійсним, в якому просить суд визнати договір дарування №799 від 30.12.2015 року квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 - недійсним.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 08.02.2016 року вказану позовну заяву було залишено без руху, надано позивачеві строк терміном пять днів з дня отримання копії ухвали суду для усунення недоліків позовної заяви та розяснено, що у разі не усунення недоліків у встановлений строк, заява буде вважатись неподаною та повернута.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 03.03.2016 року, після усунення позивачем недоліків позовної заяви, відкрито провадження на підставі позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участю третіх осіб: ОСОБА_4, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5, про визнання договору дарування недійсним.

До позову позивачем надано заяву про забезпечення позову, в якій просить суд встановити заборону ОСОБА_6 вчиняти будь-які дії, правочини, укладати договори та угоди, інше, що стосується чи може будь яким чином стосуватися квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. ч.1-3 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим кодексом, заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, а також інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 та ч. 3 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв'язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п.4 розяснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов'язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами виник спір стосовно договору дарування квартири АДРЕСА_1.

Згідно з наданою інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 14.01.2016 року, квартира квартири АДРЕСА_1, належить на праві власності ОСОБА_6, на підставі договору дарування №799 від 30.12.2015 року.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд також керується прецендентною практикою Європейського суду з прав людини, а саме, в рішенні Горнсбі проти Греції від 19 березня 1997 р., яким встановлено, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін.

Відповідно ст. 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення є обов'язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

З урахуванням вищевикладеного, дослідивши матеріали справи, суд встановив, що між сторонами виник спір стосовно вказаного майна, а саме квартири АДРЕСА_1, нерухоме майно належить відповідачеві на праві власності, вказані вимоги про забезпечення позову є співрозмірними позовним вимогам, невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його постановлення на користь позивача, а відтак й порушить права позивача на судовий захист, у звязку з чим суд дійшов висновку, що заява позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову підлягає задоволенню частково, та слід встановити заборону ОСОБА_6 проводити будь-які дії повязані з відчуженням та державною реєстрацією права власності щодо квартири АДРЕСА_1, яка належить їй на праві власності.

Керуючись ст. ст. 151-153 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участю третіх осіб: ОСОБА_4, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5, про визнання договору дарування недійсним задовольнити частково.

Заборонити ОСОБА_6 проводити будь-які дії повязані з відчуженням та державною реєстрацією права власності щодо квартири АДРЕСА_1, яка належить їй на праві власності.

Копію ухвали направити для виконання до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її оголошення, а особи, які були відсутні під час оголошення ухвали протягом пяти днів з дня отримання її копії, однак оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Головуючий Калініченко Л. В.