АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8091/16 Справа № 175/1481/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Посунся (Колодяжна) Н.Є.
Категорія 20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Посунся Н. Є.

суддів Баранніка О.П., Пономарь З.М.

при секретарі Самокиша О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу про визнання договорів купівлі-продажу недійсними,

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2016 року, посилаючись на неправильне встановлення обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд, вивчивши доводи скарги, матеріали справи, вважає оскаржуване рішення законним, таким, що повинне бути залишене без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що з 04 квітня 2004 року по 25 січня 2008 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

Згідно договорів купівлі-продажу від 03 березня 2008 року ОСОБА_3 придбав житловий будинок та земельну ділянку по вул. Садовій, 76 в с.Новоолександрівка Дніпропетровського району та області. Після переобладнання будинку у 2010р. відповідач отримав рішення Дніпропетровського райсуду про визнання за ним права власності на цей об*єкт.

18 квітня 2012 року ОСОБА_3С за договорами купівлі-продажу продав ОСОБА_4 вказані житловий будинок та частину земельної ділянки, яка попередньо була розділена на дві окремі ділянки.

Відмовляючи ОСОБА_2 у вимогах про визнання цих договорів недійсними з підстав укладених без згоди її як співвласника спільного з ОСОБА_3 майна, - суд 1-ї інстанції, вірно встановивши дійсні обставини справи, правильно оцінивши докази, прийшов до обґрунтованого висновку, що на час укладання договорів-купівлі продажу юридично ОСОБА_3 був єдиним власником будинку та земельної ділянки, що підтверджується рішенням Дніпропетровського райсуду від 31.05.2010. та Державним актом на право власності на землю від 04.04.2012.

Посилання позивачки на необхідність надання нею, як дружини, згоди на продаж майна суд правильно не взяв до уваги, оскільки ст.65 СК України визначає право подружжя на розпорядження майном, що є об*єктом права їх спільної сумісної власності. Однак, встановлено, що позивачка не була дружиною відповідача, відчужені об*єкти не були їх спільною власністю, а приватною власністю відповідача.

Встановлений рішенням Дніпропетровського районного суду від 09 червня 2015 року факт сумісного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу позивачки та відповідача з лютого 2008 року, не може вважатись належним доказом спільного придбання майна, оскільки цей факт встановлений лише у 2015році, а до цього майно особисто ОСОБА_3 було і придбано, і продано у встановленому законом порядку.

Та обставина, що після розлучення сторони продовжили сумісне проживання свідчить про те, що позивачка, будучи обізнаною про купівлю, оформлення права власності та продаж особисто ОСОБА_3 спірного майна, була з цим згодна, оскільки у встановленому законом порядку дії співмешканця не оспорювала. Про її обізнаність у наведених питаннях свідчить і те, що вона була поручителем в рамках Договору про іпотечний кредит, укладеного 3 березня 2008р. ОСОБА_3 на суму 380 000грн. для придбання саме спірної нерухомості, а тому наведені нею у позовній заяві доводи є такими, що не відповідають дійсності.

Твердження позивачки про недійсність правочину і з тої підстави, що продаж майна, на яке малась заборона відчуження повинен здійснюватись за згодою іпотекодержателя, однак такої згоди нотаріусу надано не було, - райсуд вірно не взяв до уваги, оскільки по матеріалам справи видно, що на час його продажу кредит був погашений, претензій до боржника не було, крім того, особисто іпотекодержатель ніяких вимог з приводу незаконного продажу майна - не пред*являв, права його не є порушеними, а позивачка саме до прав іпотекодержателя відношення не має.

Підстав для визнання правочинів за правилами ст.ст.215, 203 ЦК України недійсними не встановлено.

Доводи апелянта про те, що районний суд безпідставно прийшов до висновку, що спірне майно є власністю відповідача, оскільки розірвання шлюбу між сторонами, як подія не відбулося, є необґрунтованими, оскільки всі наведені вище дії з приводу майна здійснював особисто ОСОБА_3 і позивачкою вони не оспорювались.

Звертає на себе увагу та обставина, що відповідач не заперечує проти позовних вимог ОСОБА_2, що є обставиною нелогічною, та такою, що дає підстави вважати, що і позивачка і відповідач мають корисний намір на повернення спірного майна від добросовісного набувача.

На доводи апелянта про незаконний продаж майна без її згоди та про перебування його під забороною відчуження відповідь надана вище.

Враховуючи встановлені обставини справи та вивчені всі доводи апеляційної скарги, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування або зміни судового рішення.

Воно відповідає вимогам матеріального та процесуального законів.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала чинна з моменту проголошення, може бути оскаржена у 20-денний строк у касаційному порядку.

Головуючий Н.Є. Посунся

Судді: О.П. Бараннік

ОСОБА_5