Справа № 522/3179/14ц
Провадження № 2/522/3002/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.03.2016 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого - судді Нікітіної С.Й.,

При секретарі - Віноградовій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Одеси справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю, поділ спільного майна та стягнення аліментів на утримання дружини,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в якому просить встановити факт проживання однією сім'єю з ОСОБА_2 з травня 2005 року; стягнути з ОСОБА_2 аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 2500,00 грн. щомісячно; стягнути з ОСОБА_2 40800,00 гривень у якості грошової компенсації за 1/2 частину автомобіля HYUNDAI GENZ, номер кузова НОМЕР_1, номер двигуна НОМЕР_2, як майна яке придбано під час проживання однією сім'єю.

При цьому позивач мотивує свої вимоги тим, що з травня 2005 року сторони проживали однією сім'єю, спочатку у матері позивачки, а пізніше - в належному бабусі позивача будинку АДРЕСА_1, вели спільне господарство. Від їх фактичних шлюбних відносин народився ІНФОРМАЦІЯ_1 син ОСОБА_3, батьком якого записаний відповідач.

За час спільного проживання, 12.12.2008 року сторонами придбано автомобіль HYUNDAI GENZ, номер кузова НОМЕР_1, номер двигуна НОМЕР_2 за 81800,00 гривень, який зареєстровано на ім'я відповідача.

В 2012 році ОСОБА_1 захворіла і, як наслідок отримала 2 групу інвалідності.

Оскільки відповідач з позивачем та дитиною не мешкає, відмовляється розділити вартість автомобіля добровільно, не бажає надавати матеріальну допомогу позивачеві, ОСОБА_1 вимушена звернутися до суду з даним позовом.

В судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_4 позов підтримали, просили задовольнити.

В судовому засіданні відповідач та його представник ОСОБА_5 проти задоволення позову заперечували, посилаючись на те, що ОСОБА_2 ніколи не мав на меті створити з позивачкою сім'ю, навіть після народження дитини, сам характер відносин сторін був завжди позашлюбний, а тому позовні вимоги безпідставні.

Суд, проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представників сторін, допитавши в судовому засіданні свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, знаходить позов ОСОБА_1 не обґрунтованим, не доведеним, а тому відмовляє у його задоволенні.

При цьому суд виходить з наступного.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 познайомилися в 2005 році, після чого в них виникли близькі стосунки, результатом яких є народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3, батьком якого себе визнав відповідач і якого він продовжує забезпечувати матеріально.

Сторони не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою та не мають інших зареєстрованих шлюбів. Договору про використання спільного майна між ними не укладалось.

Цей факт не заперечується сторонами та підтверджений поясненнями свідків.

В судовому засіданні встановлено, що характер відносин сторін був позашлюбним.

Підтвердженням цього суд вважає той факт, що сторони жодного разу не намагалися офіційно зареєструвати свої відносини, про що вказує відповідач і що, не заперечено позивачкою в судовому засіданні, яка не змогла пояснити причину по якій сторони не реєстрували шлюб.

Також, ОСОБА_1 не змогла довести в судовому засіданні ведення спільного господарства з відповідачем не надавши чітких пояснень щодо спільних з ОСОБА_2 доходів, їх витрат на побутові цілі, перерозподілу обов'язків подружжя щодо ведення спільного господарства.

При цьому позивач єдиною метою свого позову, вказала в судовому засіданні виниклу потребу в грошових коштах, які вона вирішила отримати з відповідача.

Допитані в судовому засіданні свідки на боці позивача ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 надали суперечливі пояснення щодо характеру та тривалості відносин сторін.

Фактично свідками лише підтверджено рідкі зустрічі сторін в будинку АДРЕСА_1, де їх інколи разом бачили свідки.

При цьому свідками не підтверджено ведення спільного господарства та не надано конкретних пояснень щодо періоду проживання у вказаному будинку відповідача.

Відповідачем в судовому засіданні пояснено, що характер відносин його довірителя і позивачки був позашлюбний. В період з 2005 року по час народження сина ОСОБА_3 працював в рейси на різних судах та під час повернення додому іноді залишався ночувати в позивачки по місцю її проживання, спочатку в квартирі матері позивачки, а потім - в будинку АДРЕСА_1, однак ніколи не мав наміру створювати з ОСОБА_1 сім'ю з чим остання фактично погоджувалась, так як жодного разу це питання не ставила.

Під час спілкування з ОСОБА_1, відповідач не розповідав їй про деталі своєї роботи та заробітків, що опосередковано підтверджено тим, що позивач не змогла в судовому засіданні вказати конкретні суми доходів відповідача, ні вказати конкретно характер роботи ОСОБА_2 та те, скільки той витрачав коштів на їх відносини.

Той факт, що відповідач погодився на запис у якості батька народженого ОСОБА_3, він пояснює тим, що не заперечує періодичних інтимних стосунків з позивачкою, визнає факт народження дитини від нього, має батьківські почуття, однак вважає, що це не може свідчити про його намір створити сім'ю з позивачкою.

Крім того, ОСОБА_2, отримавши інформацію про своє ВІЛ-інфікування, перестав вступати у відносини з іншими жінками, а продовжував спілкуватися з позивачкою, з огляду на те, що у них спільна дитина.

Ці факти підтверджені в судовому засіданні поясненнями свідків на боці відповідача ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які пояснили, що у сторін були лише періодичні інтимні стосунки та є спільний син, якого відповідач дуже любить.

Судом встановлено, що після 2013 року відносини сторін фактично припинилися через початок судових спорів між ними.

Судом встановлено, що 12.12.2008 року ОСОБА_2 було придбано автомобіль HYUNDAI GENZ, червоного кольору, номер кузова НОМЕР_1, номер двигуна НОМЕР_2 за 81800,00 гривень, який зареєстровано на його ім'я.

Відповідач в судовому засіданні пояснив, що вказаний автомобіль придбано виключно за його особисті кошти, в технічний паспорт автомобіля разом з ОСОБА_2 вписана його сестра, жодних підстав вважати цей автомобіль спільною власністю не має.

Позивач по даному факту не надала в судовому засіданні пояснень, щодо того, чому вона не була вписана в технічний паспорт автомобіля, як особа, яка як стверджувала ОСОБА_1, теж мала використовувати цей автомобіль. Тим більше, що позивач наполягає на тому, що лише вона, а не відповідач, вміла керувати автомобілем.

В судовому засіданні також встановлено, що банківські картки на право отримати заробіток ОСОБА_2 як моряка, коли він був за кордоном, були оформлені на його матір.

В судовому засіданні позивач наполягала на своїх вимогах щодо стягнення з відповідача аліментів на своє утримання в розмірі 2500,00 грн. щомісячно та наполягала, що відповідач може надати таку допомогу, так як приховує свої доходи. Доказів цього позивачем не надано.

Відповідач, в судовому засіданні пояснив, що наразі, через своє захворювання він не працевлаштований, доходів не має, однак всіляко намагається надавати матеріальну допомогу сину. Останнє позивачкою не заперечувалось.

Відповідно до ч.1 ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено договором між ними.

Відповідно до положень ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними.

Відповідно до ч.1 ст. 91 СК України, якщо чоловік і жінка, які не перебували у шлюбі між собою, тривалий час проживали однією сім'єю, той з них хто став непрацездатним під час спільного проживання, має право на утримання, відповідно до ст. 76 СК України.

Відповідно до положень ст. 76 СК України, право на утримання має особа, яка потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік (жінка) можуть надавати таку допомогу.

Системно аналізуючи наведені норми, суд знаходить, що при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Однак, в судовому засіданні жодна складова сімейних відносин сторін не доведена позивачем, яка крім встановлених фактів більше не надала суду жодних доказів утворення сім'ї у складі її та відповідача.

Суд вважає встановленим те, що єдина ціль позивачки - це отримання грошових коштів, яка знайшла підтвердження в поясненнях самої позивачки та в тому, що позов до ОСОБА_2 по її заяві був залишений без розгляду, після того як вона отримала від відповідача 25000,00 гривень (а.с. 97-98, 99).

В судовому засіданні позивач не змогла пояснити та підтвердити будь-яким чином з чого та як складався їх спільний з відповідачем бюджет на побутові витрати; як велося спільне господарство та як розподілялися взаємні права та обов'язки коли ОСОБА_2 був дома, а позивачка на роботі; чому відповідач не залишав їй грошей, якщо вони жили однією сім'єю, а всі банківські картки оформлював на свою матір.

Також суд знаходить, що надані в судовому засіданні як докази спільного проживання фотокартки, лише підтверджують спілкування ОСОБА_2 з сином та активну участь в його вихованні та підтримці і також те, що ОСОБА_2 продовжував спілкуватися з ОСОБА_1 після народження сина, так як вони разом були інфіковані ВІЛ, що підтверджується наявними в матеріалах справи медичними довідками.

Таким чином, суд вважає не доведеним факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з травня 2005 року без реєстрації шлюбу, що має наслідком відсутність обґрунтованих претензій позивача на спірний автомобіль, який суд вважає особистою власністю відповідача та обгрунтованих підстав вимагати з відповідача коштів на своє утримання.

Керуючись ст.ст. 3, 70, 74, 76, 90 СК України, ст.ст. 213-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю з травня 2005 року - відмовити.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_1 та стягнення з ОСОБА_2 40800,00 гривень у якості грошової компенсації за 1/2 частину автомобіля HYUNDAI GENZ, номер кузова НОМЕР_1, номер двигуна НОМЕР_2 - відмовити

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Приморського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня виготовлення його вмотивованої частини.

Суддя:

09.03.2016