АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2383/16 Справа № 205/2696/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Нижний А. В. Доповідач - Куценко Т.Р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2016 року м. Дніпропетровськ 23 березня 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Волошина М.П., Демченко Е.Л.

при секретарі - Синенко Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційними скаргами

ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4,

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Третя дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання договору дарування недійсним та скасування реєстрації права власності та зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення права на частку у спільному майні подружжя та визнання дійсним договору дарування квартири, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 у квітні 2015 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя та після уточнення позовних вимог просив визнати за ним право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, яка була придбана у період перебування у шлюбі, також визнати за ним право власності на ? частину автомобіля «Шевролет Лачетті» д/н НОМЕР_1

В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що з ОСОБА_2 перебував у шлюбі з 17.08.1974 року, у 1998 році припинили подружні відносини, але шлюб розірвано за рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська 02.07.2013 року. За час сумісного проживання вони придбали вище вказану квартиру шляхом сплати пайових внесків до ЖБК № 278 за спільні кошти та автомобіль, майно є їхньою сумісною власністю та зареєстровані на ОСОБА_2/а.с. 3-5, 27-29/.

У вересні 2015 року ОСОБА_4 подав позов про визнання договору дарування квартири недійсним та просив скасувати реєстрацію права власності на неї посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_2 06.09.2015 року, без його згоди, під час розгляду справи у суді подарувала спірну квартиру їхньому сину ОСОБА_3 /а.с. 96-98/.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у листопаді 2015 року звернулися з позовом до ОСОБА_4 та просили припинити право ОСОБА_4 на частку у спільному майні подружжя та визнати дійсним договір дарування спірної квартири. В обґрунтування своїх вимог посилаються на те, що квартира АДРЕСА_1 належить тільки ОСОБА_2, яка самостійно сплачувала пайові внески, що підтверджується довідкою ЖБК-278, відповідач усе життя дбав тільки про себе, зловживав спиртними напоями /а.с. 130-133/.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.01.2016 позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково, визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, скасовано державну реєстрацію права власності. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/3 частину цієї квартири. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог про припинення права на частку у спільному майні та визнання дійсним договору дарування - відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат /а.с. 224-228/.

З рішенням суду не погодилися ОСОБА_2 та ОСОБА_3 які звернулися до суду з апеляційною скаргою, в якій просять рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким зменшити частку ОСОБА_4 у спільному майні, а саме квартири АДРЕСА_1 до 1/6 частини, визнати дійсним договір дарування квартири та стягнути з відповідача на їх користь судові витрати /а.с. 235-240/.

Також з рішенням суду не погодився ОСОБА_4, який звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким визнати за ним право власності на ? частину спірної квартири, припинивши право власності ОСОБА_2 на цю частку /а.с. 263-266/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, рішення суду - скасуванню, відповідно до п.3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17.08.1974 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб /а.с. 164/. Від цього шлюбу мають трьох повнолітніх синів, один з яких, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 - інвалід першої групи, який потребує постійного стороннього догляду /а.с. 43, 44, 140/.

Подружні відносини сторони припинили у 1998 році, що підтверджується рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.07.2013 року постановленим за позовом ОСОБА_4, яким шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було розірвано /а.с. 6/.

На підставі довідки ЖБК № 278 від 23.11.2006 року та рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 2091 від 21.10.1999 року і рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради ОСОБА_2 22.01.2007 року отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1, яка зареєстрована в КП «ДМБТІ» /а.с. 53, 54/.

В матеріалах справи також знаходиться довідка ЖБК-278 № 109 від 28.07.2015 року з якої вбачається, що ОСОБА_2 самостійно та одноосібно сплатила у повному обсязі пайовий внесок за цю кооперативну квартиру у сумі 8208 руб. за період з листопада 1979 року по червень 1991 року /а.с. 66/.

22 листопада 2005 року ОСОБА_2 придбала автомобіль «Шевролет Лачетті» д/н НОМЕР_2 /а.с. 52/.

06.08.2015 року ОСОБА_2 подарувала квартиру АДРЕСА_1 сину ОСОБА_3, договір посвідчено державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори, реєстровий № 3-636 /а.с. 217, 218/.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про припинення права ОСОБА_4 на частку у спільному майні подружжя та визнання дійсним договору дарування не підлягають задоволенню.

Відносно рішення суду в частині визнання недійсним договору дарування квартири, скасування реєстрації права власності та визнання за ОСОБА_4 права власності на 1/3 частину спірної квартири, то з ним погодитися не можна, з наступних підстав.

Відповідно до п. 5-1 роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п.6 постанови від 18.09.1987 року № 9 «Про практику застосування законодавства про житлово-будівельні кооперативи» згідно із ст. 15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому у користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатися нею на свій розсуд - продавати, заповідати, обмінювати, в тому числі на інше жиле приміщення у будинках державного або громадського житлового фонду чи іншого ЖБК, на жилий будинок (частину будинку), що належить громадянину на праві власності і вчиняти відносно неї інші угоди, що не заборонені законом.

Відповідно до Пункту 6-1 цього Пленуму, за змістом ч.1 ст. 17 Закону України «Про власність» кооперативна квартира набуває статусу спільної сумісної власності лише за умови внесення паю в ЖБК за рахунок спільних коштів члена ЖБК та членів його сім'ї.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 посилається на те, що вона самостійно сплатила пай в ЖБК, а її колишній чоловік ніякої участі у цьому не брав, в підтвердження цього надала довідку ЖБК, але суд першої інстанції це не перевірив, крім того, в порушення вимог ч.2 ст. 35 ЦПК України не залучив до участі у справі ЖБК № 278, оскільки відповідно до пп. «з» п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.09.1987 року № 9 «Про практику застосування законодавства про житлово-будівельні кооперативи» суд повинен до участі у справі про поділ квартири як третю особу залучати ЖБК, оскільки цим зачіпляються його інтереси.

У суду апеляційної інстанції відсутні повноваження залучати будь-які особи до участі у справі.

Також суд першої інстанції не прийняв до уваги довідку ЖБК № 278 від 15.01.2013 року про те, що в спірній квартирі з жовтня 1980 року по травень 2011 року ні хто не проживав /а.с. 55/.

Проводячи оцінку поданих сторонами доказів, в порушення вимог ст.ст. 214, 215 ЦПК України, суд першої інстанції на зазначене вище уваги не звернув, належним чином не перевірив чи за рахунок спільних коштів вносився пай за спірну квартиру чи внесений одним із подружжя.

Оскільки порушення норм матеріального та процесуального права призвело до неправильного вирішення цієї справи, рішення суду в частині визнання за ОСОБА_4 права власності на 1/3 частину спірної квартири підлягає скасуванню, в задоволенні позовних вимог в цій частині необхідно відмовити.

Також, з урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що без вирішення питання чи є спільною сумісною власністю подружжя квартира АДРЕСА_1, позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу цієї квартири є передчасними, а тому рішення в цій частині також підлягає скасуванню.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалося, тому законність та обґрунтованість судового рішення у цій частині не перевіряється.

Відповідно до п.п.6 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання апеляційної скарги на рішення суду судовий збір встановлюється в розмірі 110 відсотків ставки, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, однак апелянтом ОСОБА_4 сплачено судовий збір у розмірі 300 грн., а тому йому необхідно доплатити 2 622 грн. 04 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2016 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та стягнення з ОСОБА_7 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 732 грн. 20 коп. - скасувати.

ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним, скасування реєстрації права власності та визнання права власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 - відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 недоплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 2 622 грн. 04 коп. на р/р 0004 отримувач платежу: УДКСУ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області, код ЄДРПОУ отримувача 37989274, банк отримувача: ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області м. Дніпропетровськ, МФО 805012, код бюджетної класифікації 22030001, ЄДРПОУ суду 02891291.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Волошин М.П.

Демченко Е.Л.