У Х В А Л А

29 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Сімоненко В.М., Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 грудня 2015 року та рішення Апеляційного суду Волинської області від 4 грудня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на повнолітню доньку, яка продовжує навчання,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 січня 2015 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 500 грн щомісячно, починаючи з 20 жовтня 2014 року на весь період навчання, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох річного віку, вирішено питання розподілу судових витрат.

Додатковим рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 4 лютого 2015 року стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 1 тис. грн у рахунок оплати витрат на правову допомогу.

Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 4 грудня 2015 року рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 січня 2015 року та додаткове рішення цього суду від 4 лютого 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_4

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 грудня 2015 року відмовлено ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 5 частини четвертої статті 328 ЦПК України.

15 березня 2016 року до Верховного Суду України звернулась ОСОБА_4 із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 грудня 2015 року та рішення Апеляційного суду Волинської області від 4 грудня 2015 року, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме частини третьої статті 199 СК України, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

У підтвердження неоднаковості застосування норм матеріального права заявниця надала ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7, 21 та 27 жовтня, 4, 9 і 11 листопада 2015 року.

Перевіривши доводи заявниці, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Відмовляючи у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4, суд касаційної інстанції зазначив, що суд апеляційної інстанції, встановивши, що позивачка не довела необхідності здійснення додаткових витрат на навчання повнолітньої доньки, яка навчається на бюджетній формі та проживає з матір'ю, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову. При цьому суд апеляційної інстанції правильно зазначив, що позивачка повинна була звернутися до суду в інтересах своєї доньки, а не в своїх інтересах, оскільки аліменти на повнолітню дитину стягуються на користь останньої, а не батьків.

У наданих для порівняння судових рішеннях Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ суд касаційної інстанції дійшов висновків, що судові рішення судів попередніх інстанцій, якими задоволено позовні вимоги позивачів про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, зазначивши при цьому, що суди виходили із доведеності позовів та діяли в межах положень статей 199, 200 СК України.

У судових рішеннях, наданих заявницею на підтвердження підстав для перегляду судового рішення, та в судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву, наявні різні фактичні обставини справи, що не свідчать про неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми матеріального права.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на повнолітню доньку, яка продовжує навчання, за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 грудня 2015 року та рішення Апеляційного суду Волинської області від 4 грудня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

В.М. Сімоненко

А.Г. Ярема