справі № 599/2045/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2016 р.

Зборівський районний суд Тернопільської області

в складі головуючого судді Кучера І.Б.

при секретарі Гнатишин Н.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Зборові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення із ОСОБА_2 826 674,24грн. Позивач посилається на те, що 16 березня 2014 року дав у борг ОСОБА_2 20000 доларів США, про що 14 квітня 2014 року він написав відповідну розписку, згідно якої зобовязався повернути зазначену суму до 27 червня 2014 року. Однак, на день розгляду справи відповідач кошти згідно розписки не повернув.

Представник позивача в судовому засіданні подав заяву про збільшення позовних вимог, та просить суд позов задовольнити.

Відповідач та його представник в судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву якою просить суд справу слухати без його участі. Позовні вимоги в частині стягнення 20 000 доларів США, відповідно до офіційного курсу долара США до національної валюти гривні, на день ухвалення рішення у справі, визнає. В іншій частині позовних вимог просить відмовити, посилаючись на заперечення, яке було подане 26.01.2016 року.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити частково, виходячи з такого.

Згідно статтей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Статтею 1048 ЦК України передбачено, що за позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Договір позики вважається безпроцентним, якщо:

1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін;

2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, як це передбачено ч.1 ст.1048 ЦК України.

Судом встановлено, що 16 березня 2014 року ОСОБА_1 дав у борг ОСОБА_2 20000 доларів США, про що 14 квітня 2014 року він написав відповідну розписку, згідно якої зобовязався повернути зазначену суму до 27 червня 2014 року.

Однак, на день розгляду справи відповідач кошти не повернув, в наслідок чого у відповідача утворилась заборгованість в сумі 710304,45грн, яка складається із:

-525000грн. сума боргу (відповідно до офіційного курсу НБУ України на 25 березня 2016 року 100доларів США= 2625,2159грн.) - 20000дол. США * 2625;

-185304,45 грн. проценти від суми позики (згідно облікової ставки НБУ України), а саме:

З 15.04.2014 року по 17.07.2014 року облікова ставка становила 9,5 % річних, отже 9,5 /12 = 0,79% місячних., а також 0,79%/30 днів = 0,026 % в день.

З 27 червня по 17липня 2014 року пройшло 20 днів із відповідача слід стягнути- 20 днів * 0,026% = 0,52% річних, а саме : 525 000 грн./100*0,52 = 2730грн.

З 17.07.2014 року по 13.11.2014 року облікова ставка становила 12.5%, а отже 12.5% / 12 місяців = 1,04% в місяць, а 30 днів = 0,034% в день.

З 17 липня 2014 року по 13 листопада 2014 року пройшло 106 днів і з відповідача слід стягнути - 106 днів*0,034% в день = 3,604%, а саме 525000/ 100 * 3,604%= 18921грн.

З 13.11.2014 року по 06.02.2015 року облікова ставка становила 14% річних. А отже 14%/12= 1,16 в місяць, 30 днів = 0,038% в день.

З 13 листопада 2014 року по 6 лютого 2015 року пройшло 83 дні і з відповідача слід стягнути - 83 дні*0,038% = 3,154%, а саме 525000/ 100 * 3,154%= 16558,50 грн,

З 06.02.2015 року по 04.03.2015 року облікова ставка становила 30% річних. А отже 30% / 12 =2,5% місячних, 30 днів = 0,083% в день.

З 06.02.2015 року по 04.03.2015 пройшло 26 днів і з відповідача слід стягнути- 26 днів*0,083%= 2,158% а саме 525000/ 100 * 2,158 % = 11329,50 грн.

З 04.03.2015 по 28.08.2015 року облікова ставка становила 27% річних. А отже 27% / 12 = 2,25 місячних 30 днів = 0,075% в день.

З 04.03.2015 по 28.08.2015 року пройшло 174 дні і з відповідача слід стягнути - 174 дні* 0,075%= 13,05, а саме 525000 / 100 * 13,05% = 68512,50 грн.

З 28.08.2015 року по 24.02.2016 року облікова ставка становила 22% річних. А отже 22% / 12 = 1,83% в місяць та 30 днів = 0,061% в день.

З 28.08.2015 року по 24 березня 2016 року пройшло 210 днів і з відповідача слід стягнути - 210 днів *0,061%= 12,81 а саме 525000 / 100 * 12,81% = 67252,50 грн.

2730 грн.+18921 грн.+ 16558,50 грн.+11329,50 грн.+68512,50 грн. +67252,50 грн. = 185304,45грн.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, визначеного у гривнях, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України висловленій у постанові від 27 січня 2016 року (справа №6-771цс15).

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позов слід задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 208 ЦПК України ст. ст.. 526, 527, 530, 625, 1046, 1047, 1048 ЦК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 20000доларів США, що в еквіваленті становить 525 000грн. боргу, 185304,45грн. нарахованих відсотків, а всього стягнути 710304,45грн.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 6890грн.

В стягненні з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 інфляційних втрат в сумі 318346,96грн., відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Тернопільської області через Зборівський районний суд протягом 10-ти днів.

Суддя підпис Копія вірна

Голова Зборівського

районного суду ОСОБА_3