АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Чупікової В. В.

суддів: Височанської Н.К., Яремка В.В.

за участю секретаря: Тодоряка Г.Д.

за участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, третіх осіб, які не заявляли самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_4, представника ПАТ«Укрсоцбанк» Дроня В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_4, публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка і жінки без шлюбу, визнання права спільної сумісної власності подружжя на частину будинковолодіння та частину нежилого приміщення, за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Садгірського районного суду м.Чернівці від 18 червня 2015 року,

встановила:

У квітні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що з 26 січня 1985 по 10 квітня 2006 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, який рішенням Садгірського районного суду м.Чернівці від 10 квітня 2006 року було розірвано.

З дати реєстрації шлюбу по дату подання позовної заяви їхня сім'я постійно проживала та проживає за адресою АДРЕСА_1 веде спільний сімейний бюджет та господарство, проводила дії для покращення умов проживання їхньої сім'ї, утримувала та займалась вихованням їхніх дітей.

У період з січня 1985 року проводилась реконструкція будинковолодіння

№22ц-199/2016 рік Головуючий у 1-й інстанції Асташев С.А.

Категорія 2/5 Доповідач Чупікова В.В.

по АДРЕСА_1 загальною площею - 84, 6 кв.м., яке було зареєстровано на ОСОБА_3 Реконструкція будинку проводилась за їхні спільні сімейні грошові кошти. Відповідно до звіту №21/14 від 04.03.2014 вказане будинковолодіння було добудовано та збільшилось на 72/100 ідеальних долей, а саме: 2-й поверх площею -109, 1 кв.м., прибудоване приміщення 1-го поверху площею 39, 5 кв.м, збудований гараж літера «Б», збудований сарай літера «В», збудований навіс літера «Г», збудована огорожа №1.

З метою поліпшення фінансово - соціального становища сім'ї у 2007 році ними було прийнято рішення про купівлю за спільні сімейні кошти нежилого приміщення в будинку АДРЕСА_2 для влаштування магазину, офісного приміщення для надання послуг різноманітного характеру. Згідно договору купівлі - продажу від 05 вересня 2007 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 придбали у ОСОБА_7 нежиле приміщення у рівних частинах, а саме по ? ідеальній частці, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2. Разом з тим, відповідачка особисто без його згоди 01 жовтня 2007 року підписала договір відновлювальної кредитної лінії №58 та 02 жовтня 2007 року разом з ОСОБА_4 уклали іпотечний договір №58, предметом якого стало вказане нежиле приміщення.

Оскільки особистої згоди на укладення іпотечного договору він не надавав та є реальна загроза відчуження майна, яке нажите за час спільного проживання з відповідачкою, просив встановити факт проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу однією сім'єю з квітня 2006 року по квітень 2014 року, а також визнати право спільної сумісної власності на ? частину нежилого приміщення за адресою АДРЕСА_2, загальною площею 215,10 кв.м., та на 72/100 ідеальних часток будинку по АДРЕСА_1, загальною площею 238,4 кв.м. з належними надвірними спорудами.

Рішенням Садгірського районного суду м.Чернівці від 18 червня 2015 року позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3, третіх осіб без самостійних вимог: ОСОБА_4, ПАТ «Укрсоцбанк» про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права спільної сумісної власності подружжя на частину будинковолодіння та частину нежилого приміщення задоволено частково.

Встановлено право спільної сумісної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_3 на 72/100 ідеальних часток будинку АДРЕСА_1 загальною площею 238,4 кв.м. з належними надвірними спорудами.

У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Садгірського районного суду м.Чернівці від 18 червня 2015 року та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог у повному обсязі.

Вважає, що суд першої інстанції, не належним чином дослідивши всі матеріали справи, надав перевагу запереченням третьої особи ПАТ «Укрсоцбанк» щодо спільного проживання однією сім'єю ОСОБА_8 та ОСОБА_3

Водночас, не давши належної оцінки доказам позивача про те, що він та ОСОБА_3 з 1985 року проживають однією сім'єю, ведуть спільне господарство, придбали спільне нерухоме майно, добудували житловий будинок, виховували та утримували дітей та племінника.

Вважає, що рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалено з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 грудня 2015 року рішення апеляційного суду Чернівецької області від 02 вересня 2015 року скасовано та справу передано на новий розгляду до суду апеляційної інстанції з тих підстав, що відповідно до правової позиції Верховного Суду України у постанові від 11 березня 2015 року у справі №6-21цс15 визначальним при встановлені чи є дане майно спільною сумісною власністю подружжя, крім встановлення періоду, за який воно було придбано (у шлюбі чи у період перебування у фактичних шлюбних відносинах), є умова, що вказане майно придбано за рахунок належних подружжю спільних коштів. Тому при новому розгляді необхідно з'ясувати за які кошти придбане спірне майно при наявності нотаріально засвідченої заяви відповідача ОСОБА_3, що на момент придбання нерухомості в зареєстрованому шлюбі та фактичних сімейних відносинах не перебуває, спірне майно придбане за особисті кошти.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представники позивача апеляційну скаргу підтримали з підстав, викладених в ній та пояснили, що позивач та відповідач проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу з квітня 2006 року по квітень 2014 року та за спільні кошти подружжя придбали 1/2 частину нежилого приміщення у будинку АДРЕСА_2, збудували будинок.

Відповідач ОСОБА_3 та третя особа без самостійних вимог ОСОБА_4 апеляційну скаргу визнали та пояснили, що розірвання шлюбу носило формальний характер, позивач та відповідач постійно проживали разом, вели спільне господарство, разом виховували двох власних дітей, та дитину сестри позивача, відповідач займалася домашнім господарством, доглядала за дітьми, а позивач здійснював підприємницьку діяльність та заробляв кошти на утримання сім'ї, придбання спірного майна, наполягають, що за належні позивачу та відповідачу, як подружжю, спільні кошти придбане спірне нерухоме майно.

Представник ПАТ «Укрсоцбанк» Дронь В.А. апеляційну скаргу не визнав, просив її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, наполягає,що спірне нерухоме майно відповідно до нотаріально посвідченої заяви відповідача ОСОБА_3 придбане за рахунок її власних коштів, як приватного підприємця.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, свідків, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відмовляючи ОСОБА_6 у задоволенні позову в частині встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права власності на ? частину нежилого приміщення, суд першої інстанції, посилаючись на ст.ст.10, 11, 60 ЦПК України, ч.1,2 ст.21 СК України, виходив із того, що позивачем на виконання зазначених положень законодавства не надано суду безспірних доказів того, що він з відповідачкою ОСОБА_3 у період з квітня 2006 року до квітня 2014 року проживали без реєстрації шлюбу однією сім'єю, предмет іпотеки придбаний в момент розлучення сторін, як комерційна нерухомість за власні кошти відповідача ОСОБА_3

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим у справі обставинам та порушують норми матеріального, процесуального права, що відповідно до п.4,3 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування цього рішення в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_6, з постановленням нового рішення про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з квітня 2006 року по квітень 2014 року, про визнання права спільної сумісної власності на ? частину спірного нежилого приміщення.

Ст.ст.3, 74 СК визначено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до п.20 Постанови №11 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при застосуванні ст.74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судами необхідно враховувати , що правило зазначеної вимоги поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь - якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Як установлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_6 перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 у період з 26 січня 1985 року до квітня 2006 року (а.с.10,13 в т.1).

З довідки КЖРЕП 15 №2587 від 16 серпня 2012, довідки органу самоорганізації населення Садгірського району м. Чернівці від 01 листопада 2012 року вбачається, що позивач ОСОБА_6, відповідач ОСОБА_3 зареєстровані, постійно проживають у житловому будинку по АДРЕСА_1, як сім'я з 1985 року, разом з трьома дітьми, спільно ведуть домашнє господарство (а.с.11,12 в т.1).

З витягу рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради №329/9 від 12.09.2006 вбачається, що ОСОБА_3 призначено опікуном над малолітнім ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1, який є рідним племінником позивача, та проживає за адресою: по АДРЕСА_1, дана обставина також визнається сторонами у справі (а.с.15,16 в т.1).

Актами обстеження матеріально - побутових умов від 2006 року, 2007 року, 2010 року, які були предметом дослідження в суді першої інстанції, встановлено, що підопічний малолітній ОСОБА_9 проживає у сім'ї, яка складається з позивача, відповідача, їхньої матері ОСОБА_10 та дітей сторін - ОСОБА_11. ОСОБА_11 (а.с.148, 144, 145 в т.1).

Довідкою Чернівецької загальноосвітньої школи 1-111 ступенів №2 ім.Ю.Федьковича від 09 грудня 2015 року, яка долучена до матеріалів справи за клопотанням представників позивача на виконанням ухвали суду касаційної інстанції, також встановлено, що неповнолітній ОСОБА_9 виховувався у сім'ї сторін у даній справі (а.с.257, 259 в т.2).

Показами свідків дітей сторін ОСОБА_11, ОСОБА_11, племінника ОСОБА_9, даними в суді першої інстанції, фотокартками, які долучені до матеріалів справи за клопотанням представників позивача на виконанням ухвали суду касаційної інстанції, підтверджено також обставину, що сторони ОСОБА_6 та ОСОБА_3 з квітня 2006 року по квітень 2014 року проживали без реєстрації шлюбу однією сім'єю, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, виховували дітей.

Показами свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, які допитувалися у суді апеляційної інстанції за клопотанням представників позивача на виконання ухвали суду касаційної інстанції, встановлено, що сторони у даній справі спільно проживають як сім'я, ведуть спільне господарство, за час спільного проживання здійснили реконструкцію будинку АДРЕСА_1 перебудувавши його на двохповерховий будинок з усіма зручностями, придбали в будинок меблі, побутову техніку, після появи в сім'ї третьої дитини відповідач ОСОБА_3 займалася веденнями домашнього господарства, вихованням дітей, а позивач заробляв кошти, як підприємець, що здійснював переведення вантажів, на утримання сім'ї, придбання нерухомого майна.

Показання вищенаведених свідків об'єктивно підтверджуються накладними про придбання побутової техніки за 2006-2007 роки (а.с.260-263 в т.2), довідкою про доходи від підприємницької діяльності позивача за 2005-2007 роки (а.с.258 в т.2), які долучені до матеріалів справи за клопотанням представників позивача на виконанням ухвали суду касаційної інстанції.

Згідно з договором купівлі-продажу спірну 1/2 частину нежилого приміщення загальною площею 215,10 кв.м., розташованого в АДРЕСА_2 придбано ОСОБА_17 05 вересня 2007 року (а.с.48, 49 в т.1) тобто до отримання кредиту та укладення договору іпотеки.

01.10.2007 між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 58, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 77 000 доларів США. 02.10.2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3, ОСОБА_4 було укладено іпотечний договір № 58, предметом якого стало нежиле приміщення загальною площею 215,10 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 (а.с.19-27 в т.1).

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснювала, що придбала 1/2 частини вищевказаного нежилого приміщення за кошти сім'ї, заяву на (а.с.153 в т.1) підписала у нотаріуса у пакетів всіх документів по оформленню кредиту, який отримувала вперше, при підписанні вказаних документів її чоловік - позивач у справі, не був присутнім по причині перебування у відрядженні, представник банку, нотаріус не з'ясовували у неї походження коштів, за які було придбане нерухоме майно, що передавалося в іпотеку. На думку колегії суддів нотаріально посвідчена заява ОСОБА_3 про придбання ? частини спірного майна за власні кошти, не перебування в зареєстрованому шлюбі, фактичних сімейних стосунках, спростовується вищенаведеними доказами.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що в період часу з квітня 2006 року по квітень 2014 року позивач ОСОБА_6 та відповідач ОСОБА_3 не перебували у будь-якому іншому шлюбі, спільно проживали, були пов'язані спільним побутом, між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, ? частина нежилого приміщення у будинку АДРЕСА_2 придбана за рахунок належних їм спільних коштів. Тому ? частина вказаного нежилого приміщення належить обом сторонам у даній справі на праві спільної сумісної власності.

Керуючись ст.ст.209, 218, 309 ЦПК України колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 18 червня 2015 року в частині відмови в позові ОСОБА_6 скасувати.

Позов ОСОБА_6 в цій частині задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу однією сім'єю з квітня 2006 року по квітень 2014 року.

Визнати право спільної сумісної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_3 на ? частину нежилого приміщення у будинку АДРЕСА_2, загальна площа якого 215,10 кв.м.

У решті рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 18 червня 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Чупікова В.В

Судді : Височанська Н.К.

Яремко В.В.