АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1478/16 Справа № 202/577/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Слюсар Л. П. Доповідач - Пищида М.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 року м. Дніпропетровськ Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого: - Пищиди М.М.,

суддів: - Деркач Н.М., Черненкової Л.А.

за участі секретаря:- Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2014 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, зустрічною позовною заявою ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" про визнання недійсним підвищення відсоткової ставки за користуванням кредитом та визнання дій незаконними, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2014р. позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладених між сторонами договорів про відновлювальної кредитної лінії від 28 серпня 2008 року та відкриття карткового рахунку надання і використання кредитної картки від 20 серпня 2008 року, відповідач отримав кредит з лімітом 6 000 грн., зі сплатою відсотків на умовах, передбачених договором про відкриття кредитної лінії.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2011 року позовні вимоги АТ «Фінанси та Кредит» щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_6, розрахованої станом на 17 лютого 2011 року, задоволено у повному обсязі.

Згідно постанови про закінчення виконавчого провадження Індустріального відділу Державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 25 червня 2013 року відповідач сплатив суму заборгованості у розмірі 11357, 23 грн., яка разрахована станом на 17 лютого 2011 року.

Проте умови вищевказаних договорів на момент подання позовної заяви відповідачем у повному обсязі не виконані і станом на 18 квітня 2014 року борг складає 132 029, 74 грн., яка складається з : заборгованість нарахованих відсотків за простроченою заборгованістю - 35654, 85 грн.; пеня - 96374,89 грн.. Банк просить позов задовольнити.

У березні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання недійсним підвищення відсоткової ставки за користуванням кредитом та визнання дій незаконними, посилаючись на те, що банк двічі збільшував розмір відсотків за користування кредитним лотами, проте не повідомляв його про це, що є порушення абз.3 п.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та договору про відкриття відновлювальної кредитної лінії. Кредитор збільшив плату за користування кредитними коштами у 2010 році з 22% до 40%, а згодом у 2012 році з 22% до 60%. Оскільки банки не мають права змінювати процентну ставку за кредитом у зв'язку волевиявленням однієї зі сторін, ОСОБА_6 просив зустрічний позов задовольнити та відмовити у задоволені первісного позову.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2014 року позовні вимоги ПАТ "Банк"Фінанси та Кредит" до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості - задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_6 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ПАТ "Банк"Фінанси та Кредит" (49070, м. Дніпропетровськ, вул. Плеханова, 9, Код , МФО 307231, рахунок ) заборгованість за договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії № 052/08-ФЛ/16К та договором № 040-Р/003156 про відкриття карткового рахунку, надання і використання платіжної картки, а саме заборгованість по нарахованим відсоткам по простроченій (несанкціонованій) заборгованості в розмірі 35 654,85 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_6 до ПАТ "Банк"Фінанси та Кредит", про визнання недійсним підвищення відсоткової ставки за користування кредитом та визнання дій незаконними - відмовлено.

Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову та задоволення його зустрічних позовних вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" суд першої інстанції дійшов висновку, що нарахування відсотків на прострочену заборгованість передбачено договором, тому вказані позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам ст. ст. 1050, 1054 ЦК України.

Така позиція районного суду є помилковою.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 20 серпня 2008 року між ВАТ Банк "Фінанси та Кредит", правонаступником якого є ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" , та ОСОБА_6 був укладений договір про відкриття карткового рахунку, надання і використання платіжної картки, відповідно до умов якого банк відкрив відповідачу за первісним позовом картковий рахунок і надав відповідну платіжну карту Visa Electron.

Відповідно до п. 10.5 Договору-1 зміна умов цього договору у випадку зміни тарифів Банку проводиться за умовами виконання Банком п. 6.1.4 цього Договору. Згідно п. 6.1.4 Договору - 1 Банк зобов'язується повідомляти держателів карток про зміну тарифів Банку через всеукраїнські засоби масової інформації або поштою, або особисто (на свій вибір). Нові зміни набирають чинності після 21 дня з моменту виконання Банком вимог п. 6.1.4 цього договору -1, якщо Позичальник не надає письмової незгоди з майбутніми змінами.

28 серпня 2008 року між сторонами було укладено договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії, відповідно до умов якого надав ОСОБА_6 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, зворотності, терміновості, платності кредитні ресурси шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії на картковий рахунок, з розміром кредитного ліміту в сумі 6 000 грн., а позичальник зобов'язався повністю повернути отримані в рахунок відновлювальної кредитної лінії кредитні ресурси у строк до 05 червня 2010 року та сплати проценти за користуванням кредитними ресурсами у розмірі та у строки, встановлені цим договором.

Відповідно до п. 4.5 договору про відкриття відновлювальної кредитної лінії процентна ставка за користування кредитними ресурсами за цим договором може бути змінена банком в односторонньому порядку. Про вказану зміну процентної ставки Банк письмово повідомляє Позичальника не менше, ніж за 5 днів до набуття чинності нової ставки.

Відповідно до п. 6.1 договору про відкриття відновлювальної кредитної лінії, за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1 % від простроченої суми за кожен день прострочення. Вказана пеня сплачується у випадку порушення позичальником термінів платежів, передбачених п. З 1 4.3, 4.4 цього договору, а також будь-яких інших термінів платежів, передбачених цим договором. Сплата пені не звільняє позичальника від зобов'язання сплатити проценти за весь час фактичного користування кредитними коштами.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2011 року позов АТ «Банк «Фінанси та Кредит» щодо стягнення заборгованості із ОСОБА_6, розрахованої станом на 17 лютого 2011 року, задоволено у повному обсязі.

Згідно постанови Індустріальний ВДВС Дніпропетровського МУЮ про закінчення виконавчого провадження від 25 червня 2013 року ОСОБА_6 сплатив банку суму заборгованості у розмірі 11 357,23 грн.

Згідно з ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, обставини щодо укладання договору про відкриття відновлюваної кредитної лінії від 28 серпня 2008 року та договору про відкриття карткового рахунку, надання і використання платіжної картки 20 серпня 2008 року, їх умови, надання (одержання) кредитних коштів, права та обов'язки сторін не потребують повторного доказування.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Відповідно до п. 13 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України у рішенні щодо грошових зобов'язань має бути висновок суду про розмір грошових сум та детальний порядок його обчислення за кожною з вимог (стягнення процентів, пені тощо).

Так у відзиві на позовну заяву (а.с. 53) та додатковому відзиві на позовну заяву (а.с. 106) відповідач за первісним позовом заперечував проти розрахунку заборгованості, який поданий банком до позовної заяви, зокрема заперечував проти зазначеної у розрахунку необґрунтованої «початкової» суми вже нарахованих відсотків у розмірі 3224,45 грн. та наявності у розрахунку «несанкціонованої заборгованості» у розмірі 192,16 грн., на яку нараховано 949,45 грн. відсотків, оскільки суму основного боргу стягнуто за попереднім рішенням суду, проти чого не заперечував позивач. Крім того, ОСОБА_6 заперечував проти нарахування пені за період з 18 квітня 2013 року по 25 березня 2014 року, оскільки попри відсутність заборгованості по кредиту, сума, на яку нараховується пеня - у розрахунку банку постійно збільшується протягом усього періоду нарахування з 19613,60 грн. до 34283,50 грн.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про скасування судового рішення та відмову у позові, оскільки позивач в даному випадку має право на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, у зв'язку з наявним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2011 року щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_6, розрахованої станом на 17 лютого 2011 року. Такі вимоги позивачем не заявлялись.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2014 року в частині стягнення з ОСОБА_6 на користь публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованості в розмірі 35 654, 85 грн. - скасувати.

В задоволені позову публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості - відмовити.

В інший частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: