АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/6192/15-ц Номер провадження 22-ц/786/295/16Головуючий у 1-й інстанції Зємцов В. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого-судді: Дряниці Ю.В.,

суддів: Пилипчук Л.І., Чумак О.В.,

при секретарі: Ткаченко Т.І.

з участю: адвоката ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17 вересня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача Апеляційного суду Полтавської області ОСОБА_1,-

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року до суду з зазначеним позовом звернувся ОСОБА_4. В обґрунтування своїх вимог вказував, що у березні 2015 року, належний йому на праві власності автомобіль ВАЗ модель 21114, д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5, потрапив у ДТП, внаслідок чого отримав механічні ушкодження. Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 31 березня 2015 року винним у скоєнні даного ДТП визнано ОСОБА_3. Стверджував, що в результаті пошкодження автомобіля з вини відповідача, він зазнав збитків у вигляді витрат на ремонт автомобіля, які становлять 22 630 грн. Натомість, згідно акту ОСЦПВ-494 від 05.05.2015 року йому було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 9 745, 04 грн. У звязку з чим був змушений звернутися до суду з вимогою до відповідача відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Крім того, позивач вказував, що він зазнав душевних страждань у звязку з протиправною поведінкою відповідача та оцінює завдану моральну шкоду в розмірі 15 000 грн.

Просив стягнути з ОСОБА_3 на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 12 884, 96 грн., а також моральну шкоду у розмірі 15 000 грн.

Вирішити питання судових витрат.

Заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17 вересня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 завдану матеріальну шкоду в розмірі 12 884, 96 грн. та завдану моральну шкоду в розмірі 15 000 грн.

Вирішено питання судових витрат.

З зазначеним рішенням місцевого суду не погодився відповідач, оскарживши його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального і матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вважає, що, якщо позивач незгоден з виплаченою страховиком сумою, то він має звернутися з позовом саме до страховика, оскільки за договором страхування ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну складає 50 000 грн., що повністю покриває витрати позивача на ремонт автомобіля. Також, не погоджується з висновком місцевого суду щодо стягнення моральної шкоди, так як її наявність не підтверджується наданими суду доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги з підстав, визначених п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК, враховуючи наступне.

Судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_4 є власником автомобіля ВАЗ модель 21114, д.н.з. НОМЕР_1, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії САА 659398 від 09.06.2010 року /а.с. 8/.

Відповідно до довідки, виданої інспектором з ОМ ДТП ВДАІ з обслуговування м. Кременчук капітаном міліції ОСОБА_6, на ім'я ОСОБА_5, 13 березня 2015 року на вул. Першотравневій в м. Кременчуці внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб ВАЗ- д.н.з. НОМЕР_1, отримав механічні ушкодження: задні двері, задня панель, задній лівий фонар, заднє ліве крило, глушник (копія вказаної довідки додається до цього позову) /а.с. 9/.

Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 31 березня 2015 року по справі №524/2090/15-п, ОСОБА_3 було визнано винним у скоєнні правопорушення за ст. 124 КпАП України і притягнуто до адміністративної відповідальності /а.с. 10/. Вказаною постановою встановлено, що 13 березня 2015 року о 18.20 годині водій ОСОБА_3 в м. Кременчуці по вул. Першотравневій керував автомобілем НОМЕР_2, в темну пору доби, в умовах недостатньої видимості, перевищив безпечну швидкість руху, при виникненні перешкоди, не впорався з керуванням, скоїв наїзд на автомобіль НОМЕР_3, під керуванням гр. ОСОБА_5, який стояв попереду, чим порушив п. 12.2 ПДР України. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження /а.с. 10/.

В результаті пошкодження автомобіля ОСОБА_4 з вини ОСОБА_3, позивач зазнав збитків у вигляді витрат на ремонт вказаного автомобіля. Витрати на ремонт автомобіля позивача становлять 22 630 грн., та включають в себе: 13 950 грн. витрати на оплату ремонтних робіт та 8 680,00 грн. витрати на придбання запасних частин та деталей необхідних для ремонту. Розмір вказаних витрат підтверджується копіями товарного чеку від 09.06.2015 року на суму 500 грн., товарного чеку від 09.06.2015 року на суму 8 180 грн. та акту № 2 від 09.07.2015 року про виконання робіт на суму 13 950 грн. /а.с. 12, 16, 17/

Цивільно-правова відповідальність відповідача, ОСОБА_3, на момент ДТП була застрахована у ТДВ СК «Кредо» згідно договору (полісу) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності АІ/6141529 від 06.08.2014 року, стоком дії з 07.08.2014 року по 06.08.2015 року, франшиза за полісом 0,00 грн. /а.с. 165/.

Внаслідок ДТП ОСОБА_4 на підставі Страхового акту ОСЦПВ-494 від 05.05.2015 року, виплачено 07.05.2015 року страхове відшкодування у сумі 9 745, 04 грн. на картковий рахунок, відкритий у ПАТ КБ «Приватбанк». Розмір матеріальної шкоди визначений на підставі Звіту №16882 від 27.04.2015 року про проведення незалежної оцінки вартості відновлювального ремонту КТЗ, виконаному суб'єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_7 /а.с. 145-149/.

Задовольняючи позов у повному обсязі місцевий вважав, що оскільки вина відповідача є доведеною у законному порядку, то він зобовязаний відшкодувати позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов'язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК Українивиконанням, проведеним належним чином.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України.

Як вбачається з матеріалів справи, при подачі позову, позивач зазначив, що витрати на ремонт пошкодженого автомобіля становлять 22 630 грн., та включають в себе: 13 950 грн. витрат на оплату ремонтних робіт та 8 680 грн. витрат на придбання запасних частин та деталей необхідних для ремонту.

В ході судового розгляду відповідач вказану позивачем суму збитків ніяким чином не оскаржив і не спростував.

А тому, враховуючи, що позивачу вже було проведено виплату страхового відшкодування у розмірі 9 745, 04 грн., яке не забезпечило повне відшкодування завданої шкоди, то, виходячи з наведених положень закону, з відповідача на користь ОСОБА_4 підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, що в даному випадку становить 12 884, 96 грн.

Зазначені висновки колегії суддів спростовують доводи апеляційної скарги відповідача про обовязок позивача звернутись з вимогою про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою до страховика, оскільки право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність осіб застрахована.

Однак, судова колегія зазначає, що розмір страхової виплати може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов'язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.

Колегія суддів, погоджується з доводами апеляційної скарги щодо безпідставності задоволення судом першої інстанції позовних вимог ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою відносно нього самого, членів його сім'ї або близьких родичів, у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у зв'язку зі знищенням або ушкодженням його майна. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до розяснень абз. 2 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Аналіз наведених правових положень дає підстави для висновку, що моральна шкода невідємно повязана з особою потерпілого від протиправного діяння заподіювача шкоди, однак, як вбачається з матеріалів справи безпосереднім потерпілим від ДТП є ОСОБА_5, який керував автомобілем НОМЕР_3, на який з вини відповідача було скоєно наїзд. Висновок місцевого суду про те, що протиправна поведінка відповідача спричинила позивачу душевні страждання повязані з порушенням його нормального життєвого ритму не узгоджується з поясненнями ОСОБА_4, згідно яких останній нас час скоєння ДТП перебував за кордоном і не мав фізичної можливості використовувати зазначений автомобіль у своїх потребах.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Враховуючи наведене колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не було надано суду належних і допустимих доказів, що внаслідок протиправного діяння відповідача саме йому була спричинена моральна шкода.

На вищенаведене суд першої інстанції уваги не звернув і дійшов помилкового висновку про задоволення позовної вимоги ОСОБА_4 про стягнення з відповідача моральної шкоди, а тому рішення суду першої інстанції, на підставі ст.309 ЦК України, підлягає частковому скасуванню з ухваленням нового рішення в частині вирішення питання моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 309 п. 3, 4 ч. 1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17 вересня 2015 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 моральної шкоди в розмірі 15 000 гривень. Ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 моральної шкоди в розмірі 15 000 гривень відмовити.

В іншій частині заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17 вересня 2015 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_1

Судді: (підпис) ОСОБА_8

(підпис) ОСОБА_9

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1