У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЛуспеника Д.Д.,
суддів:Гулька Б.І.,Закропивного О.В.,
Хопти С.Ф.,Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення сум за договором банківського вкладу, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 11 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 05 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 12 червня 2007 року між ним та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», було укладено договір № 3 на вклад «Вільні кошти», договір № 98 на відкриття та ведення поточного рахунку «Для виплат», за якими він передав працівникам відповідача для внесення на вклад «Вільні кошти» 4 тис. гривень під 15% річних.

В липні 2007 року він звернувся листом до банку про видачу його коштів з нарахованими процентами, однак банк відмовив в задоволенні вимог, мотивуючи тим, що кошти на рахунку відсутні. Згідно вироку Чаплинського районного суду від 12 березня 2012 року йому стало відомо, що в розтраті та привласненні його коштів визнано винними працівників банку ОСОБА_8 та ОСОБА_9

Посилаючись на те, що у порушення договірних зобов'язань банк неправомірно відмовив видати його вклад з нарахованими процентами, позивач просив суд стягнути з відповідача суму процентів на вклад, компенсацію від їх знецінення внаслідок інфляції, штрафні санкції, 3% річних, що загалом становить 9 874 грн 95 коп. та понесені судові витрати 234 грн 60 коп.

Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 11 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 05 жовтня 2015 року, позов задоволено.

Стягнуто з публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_6 проценти за банківським вкладом у розмірі 4 760 грн 88 коп., компенсацію знецінення коштів від інфляційних процесів у розмірі 4 164 грн, три відсотки річних у розмірі 950 грн, а всього стягнуто 9 874 грн 95 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що між сторонами було укладено договір № 3 на вклад «Вільні кошти» та договір № 98 на відкриття та ведення поточного рахунку «Для виплат», згідно з якими від позивача отримано спірні кошти під визначені умовами договору відсотки, повернення якихє грошовим зобов'язанням і з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти, інфляційні витрати та три відсотки річних від суми вкладу.

Проте, повністю з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій погодитись не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Суди при вирішенні спору виходили із того, що між сторонами наявні договірні правовідносини.

Проте судами не враховано таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

З огляду на визначення договору банківського вкладу, що закріплене в ЦК Українита інших нормативно-правових актах, банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (ст. 2 Закону України від 07 грудня 2000 року «Про банки і банківську діяльність»).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Положення ст. 1059 ЦК України врегульовує питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Згідно з п. 1.4 Положення залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (п. 1.8 Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (п. 1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (п. 1.10 Інструкції).

Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Згідно з п. 8 гл. 2 «Приймання банком готівки» розділу ІІІ «Касові операції банків з клієнтами» Інструкції № 337, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, після завершення приймання готівки клієнту видається квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-118 цс 14 від 29 жовтня 2014 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Обґрунтовуючи заперечення проти позову та апеляційної скарги, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» посилалося на те, що у позивача відсутній документ на вклад «Вільні кошти», тому вважало його нікчемним, виходячи з того, що письмова форма договору не дотримана. При цьому також вважало, що за указаними позивачем договорами банківського вкладу працівник банку - ОСОБА_8, не оформила прийняття коштів у розмірі 4 тис. дол. США офіційним документом, що вважає фактом спричинення позивачу матеріальної шкоди на указану суму, а не збитками в результаті невиконання банком зобов'язань по договору, тому позовні вимоги позивачки в цій частині просив визнати необґрунтованими.

Отже, у такому разі суд має виходити із того, що протиправна поведінка працівників банку, яка пов'язана з укладенням договору банківського вкладу і призводить до його нікчемності полягає у здійсненні злочинів, у тому числі зловживання службовим становищем, службовим підробленням. Саме за це і засуджені працівники банку - ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у зв'язку з цим є необхідність застосування положень ст. 1172 ЦК України з відповідними умовами та наслідками.

Суди у порушення вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України на зазначені вище положення закону уваги не звернули; доводів сторін як на підтвердження, так і на заперечення позову не перевірили, не встановили фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, не визначилися з характером спірних правовідносин та правовою нормою, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, у рішенні не навели мотивів їх відхилення.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлено, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо їх законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити частково.

Рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 11 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 05 жовтня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД.Д. Луспеник
Судді:Б.І. Гулько
О.В. Закропивний
С.Ф. Хопта
С.П. Штелик