Справа № 342/279/16-ц
Провадження № 2/342/277/2016
УХВАЛА

23 березня 2016 року м.Городенка

Суддя Городенківського районного суду Івано-Франківської області Федів Л.М., ознайомившись із позовною заявою ОСОБА_1 до ТОВ "Кей-Колект" про захист права споживача на інформацію,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ "Кей-Колект", в якому просить:1)відповідь, надану ТОВ "Кей-Колект" листом №135-20605 від 30.12.2015 року ОСОБА_1 за його заявою про надання копій документів від 14.12.2015 року, визнати дією ТОВ "Кей-Колект", яка порушує право ОСОБА_1 на інформацію, та виражена в наданні відповіді, що не відповідає суті заяви ОСОБА_1 про надання копій документів від 14 грудня 2015 року та є неправомірною відмовою в наданні запитуваної інформації; 2) припити дію ТОВ "Кей-Колект", яка порушує право ОСОБА_1 на інформацію, виражену у ненаданні належної відповіді за заявою ОСОБА_1 про надання копій документів від 14.12.2015 року, та зобов'язати ТОВ "Кей-Колект" надати ОСОБА_1 за адресою вул. Братів Окуневських, 30/26, м. Городенка, Івано-Франківська обл., 78100 повний перелік документів, що складають "кредитну справу" боржника - ОСОБА_1 та стосуються Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 18.05.2007 року, та на підставі Договору факторингу, укладеного між Публічним акціонерним товариством "УкрСиббанк" та ТОВ "Кей-Колект", згідно Акту приймання-передачі документації від 14.12.2012 року були передані первісним кредитором - АТ "УкрСиббанк" новому кредитору - ТОВ "Кей-Колект"; 3) судові витрати по справі віднести за рахунок відповідача.

Належним чином дослідивши подану заяву, приходжу до висновку, що зазначена позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки подана з порушенням вимог ст. 119 ЦПК України.

Згідно п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», позовна заява подається до суду у письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам статті 119 ЦПК України.

Відповідно до ч.5 ст.119 ЦПК України до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

В силу вимог ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI зі змінами, у разі коли в позовній заяві обєднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

В п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" зазначено, що якщо в позовній заяві обєднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, повязані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою).

В силу вимог п.п. 2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» розмір ставки судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру: становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Сплата судового збору здійснюється за реквізитами: отримувач коштів УК у Городенківському районі; код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37885629; банк отримувача ГУДК СУ в Івано-Франківській області; код банку отримувача (МФО) 836014; рахунок отримувача 0121; код класифікації доходів бюджету 22030001. Документ, що підтверджує сплату судового збору, додається до позовної заяви в оригіналі.

При зверненні до суду з позовом ОСОБА_1 не сплатив судовий збір. Позивач зазначає, що він від сплати судового збору на підставі п.3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений.

Пунктом 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. При цьому права особи як споживача випливають і охоплюються юридичним змістом даного поняття і закріплені у вказаному вище Законі. Тобто, права особи як споживача охоплюються і мають місце на стадії придбання, замовлення, використання або реалізації наміру придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, а коли така продукція вже придбана, замовлена або використовується, то діють правила і норми відповідних договірних правовідносин. В спірному ж випадку позивач не придбавав, не замовляв, не використовував і не мав наміру придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не повязаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обовязків найманого працівника, а підставою заявленого ним позову є спір між сторонами за договірними умовами, зокрема, кредитного договору.

Таким чином, навіть, виходячи з юридичного визначення поняття споживача, позивач не відповідає його критеріям, передбаченим в пункті 22 частини 1 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів», а відповідно не є споживачем в розумінні вказаного вище Закону.

Натомість, право позовної вимоги позивача ґрунтується на захисті його майнового права та немайнового права внаслідок порушення відповідачем договірних зобов'язань.

З наведеного випливає, що не можна ототожнювати договірні правовідносини, які випливають із реалізації особою своїх прав як споживача, яка вже відбулася та між сторонами існують іншого характеру правовідносини (в даному випадку договірні), і безпосередньо прав особи як споживача при реалізації нею даного свого права.

В пункті 7 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» вказано, що від сплати судового збору звільняються державні органи, підприємства, установи, організації, громадські організації та громадяни, які звернулися у випадках, передбачених законодавством, із заявами до суду щодо захисту прав та інтересів інших осіб, а також споживачі - за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав.

Тобто, звільненими від сплати судового збору на підставі вказаної вище норми права є виключно споживачі, які звертаються до суду за захистом своїх порушених прав як споживача.

В спірному випадку, позивач вважає, що звільнений від сплати судового збору як споживач, оскільки звернувся до суду як споживач і за захистом свого порушеного права як споживача.

Але, як вбачається з позову, ОСОБА_1, заявляє позовні вимоги про порушення права споживача на інформацію.

З наведеного випливає, що ОСОБА_1, звертається до суду не на захистом свого права як споживача при укладенні договору про надання споживчого кредиту № 0 від 18.05.2007 року, на захист свого права щодо зміни кредитора у зобовязанні, тому суд вважає, що спірні правовідносини випливають саме з договірних відносин, зокрема, договору кредиту. Спірні правовідносини виникли не при реалізації позивачем прав споживача, а з правовідносин в галузі інформації.

Таким чином, до спірних правовідносин не може бути застосована частина 3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» і п. 7 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» щодо звільнення від сплати судового збору, оскільки в заявленому позові ОСОБА_1Р, виступає не як споживач в розумінні пункту 22 частини 1 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» і позов подано не на захист прав ОСОБА_1 як споживача.

Аналогічна правова позиція викладена в пункті 5 Постанови №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012, а також в Постанові Верховного суду України №6-39 від 23.05.2012, де роз'яснено про те, що застосування положень Закону України «Про захист прав споживачів» до спорів, які виникають з договірних відносин з банківськими установами, можливе лише в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання інформації споживачеві про умови такого договору, типи і розміри відсоткової ставки, валютні ризики, процедури виконання договору тощо, які передують договору з банківською установою. Але, після укладення договору, між сторонами виникають договірні кредитні відносини або відносини банківського вкладу, тому до спорів щодо виконання або не виконання такого договору положення Закону України «Про захист прав споживачів» не можуть застосовуватися, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування або банківського вкладу відповідно.

За таких обставин позовну заяву необхідно залишити без руху, надати строк для усунення вказаних недоліків.

На підставі викладеного і керуючись ст. 119, 121 ЦПК України, суддя,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ "Кей-Колект" про захист права споживача на інформацію - залишити без руху та надати строк для усунення зазначених в ухвалі суду недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

У разі невиконання ухвали суду в зазначений строк позовна заява буде вважатись неподаною і повернута позивачу.

Суддя Федів Л.М.