АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/788/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 48 Черненко В. О.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоЮвшина В. І.
суддівГончар Н. І. , Корнієнко Н. В.
при секретаріГончар Л. В.

адвоката Кучеренко Н.В.

відповідача ОСОБА_7

представника відповідача ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_7 на рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 02 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та стягнення грошової компенсації,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_9 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та стягнення грошової компенсації, мотивуючи свої вимоги тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який 21.11.2011 року був розірваний, згідно рішення Городищенського районного суду. За час спільного проживання, ними був придбаний автомобіль ВАЗ-211040, д.н.з. НОМЕР_1 Договір та реєстраційні документи оформлені на ОСОБА_7 В березні 2015 року їй стало відомо, що відповідач має намір продати вище вказаний транспортний засіб, тому вона звернулася до Корсунь-Шевченківського ВРЕР ДАІ про заборону відчуження.

У зв'язку з чим просила суд визнати транспортний засіб - автомобіль марки ВАЗ - 211040, об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Залишити за відповідачем автомобіль ВАЗ 211040 вартість якого складає 70000 гривень, при умові компенсації 1/2 його вартості на її користь та стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 35000 гривень, як грошову компенсацію 1/2 частини вартості спірного транспортного засобу.

02.02.2016 року під час судового засідання ОСОБА_9 подала заяву про збільшення своїх позовних вимог та просила суд окрім вище вказаних вимог стягнути з ОСОБА_7 на її користь 1/2 частину вартості виконаних будівельних робіт з 2006 року по 2011 року в будинковолодіння по АДРЕСА_1.

Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 02 лютого 2016 року позов ОСОБА_9 задоволено частково.

Визнано автомобіль марки ВАЗ - 211040, 2010 року випуску, об'єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_9 та ОСОБА_7 Стягнуто з ОСОБА_7 на користь позивачки 35000 грн. в рахунок компенсації 1/2 вартості автомобіля та 57243 грн. у рахунок відшкодування 1/2 вартості будівельних матеріалів та виконаних будівельних робіт з 2006 року по 2011 рік в будинковолодінні по АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, вважаючи, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права і просить скасувати рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 02 лютого 2016 року і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та стягнення грошової компенсації, суд першої інстанції прийшов до висновку, що ч. 1 ст. 68 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу, тому той з подружжя, у власності якого залишилось спільне майно подружжя, повинен компенсувати половину його вартості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що ОСОБА_9 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 Згідно рішення Городищенського районного суду від 21.11.2011 року шлюб між ними було розірвано. За час спільного проживання, ними був придбаний автомобіль ВАЗ-211040 та зроблений ремонт в будинковолодінні по АДРЕСА_1.

Норми СК України у статтях 57, 60, 61, на підставі частини першої статті 7 цього Кодексу встановлюють принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими:

1) майно набуте подружжям за час шлюбу належить їм на праві спільної сумісної власності;

2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу є особистою приватною власністю кожного з них.

Згідно з частиною другою статті 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя. Якщо майно було набуте за час шлюбу, передбачається (презюмується), що воно є спільним. Протилежне, тобто належність майна до роздільного майна подружжя, потребує доведення. Якщо докази відсутні або їх недостатньо, майно, набуте за час шлюбу, вважатиметься спільним майном подружжя.

Тому районний суд вирішуючи питання щодо автомобіля прийшов до правильного висновку, що спірний автомобіль був придбаний у період шлюбу та є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Вказаний факт підтверджений матеріалами справи.

Крім того, судово будівельно-технічною експертизою було визначено, що за період спільного проживання подружжя позивачка сприяла в поліпшенню будинковолодіння по АДРЕСА_1.

За змістом ч. 2. ст. 372 ЦК України та ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Також є вірним висновок суду першої інстанції з приводу застосування строків позовної давності, оскільки про порушення своїх прав ОСОБА_9 дізналася 24.04.2015 року, згідно якого вона була визнана такою, що втратила право користування житловим приміщення.

Згідно зі статтею 261 ЦК України перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Частиною другою статі 72 СК України визначено, що для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності. Згідно з частиною третьою статті 72 СК України у тих випадках, коли для окремих вимог встановлено строк позовної давності, він обчислюється, якщо інше не встановлено законом, з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Отже, вирішуючи питання перебігу позовної давності, суд першої інстанції вірно врахував, що при визначені початку перебігу позовної давності слід виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності. Такий висновок суду першої інстанції підтверджується правовою позицією Верховного Суду України у справі N 6-258цс15.

Безпідставними є доводи апелянта про те, що спірний автомобіль був придбаний на кошти його батьків, так як відсутній договір дарування коштів на автомобіль батьками ОСОБА_7 саме відповідачу.

Посилання апелянта в своїй апеляційній скарзі про те, що позивачкою не доведено причини пропуску позовної давності є безпідставним та не спростовує висновку районного суду, оскільки ґрунтується лише на припущеннях.

Тому вірно встановивши факти і відповідно їм правовідносини, постановивши рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права на підставі наявних та наданих сторонами належних та допустимих доказів, суд першої інстанції ухвалив правильне та справедливе рішення, яким задовольнив позовні вимоги ОСОБА_9

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 315, ЦПК України, колегія суддів судової палати,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 на рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 02 лютого 2016 року відхилити, а рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 02 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності одразу після проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :