АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/467/16 Головуючий 1-ї інстанції Золотарьова Л.І.
Справа № 640/4185/15-ц Доповідач Івах А.П.
Категорія відшкодування шкоди

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 березня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:
головуючого Івах А.П.,
суддів Пономаренко Ю.А., Шевченко Н.Ф.,
при секретарі Каплоух Н.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 02 листопада 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України, військової частини НОМЕР_2 Збройних Сил України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , Міністерство оборони України, про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригод,-
в с т а н о в и л а:
У березні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України, Військової частини НОМЕР_2 Збройних Сил України про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що їй на праві власності належить автомобіль «Volkswagen Caddy» № НОМЕР_3 .
05 вересня 2014 року за участі її автомобіля, яким керував її чоловік ОСОБА_3 , та автомобіля ГАЗ-66 без реєстраційного номеру, під керуванням військовослужбовця - водія роти охорони батальйону охорони військової частини польова пошта НОМЕР_2 Збройних сил України, солдата ОСОБА_2 , який знаходився при виконанні службових обов`язків, сталася дорожньо-транспортна пригода.
При цьому військовослужбовець ОСОБА_2 порушив п.п.8.7.3 «е» та 8.10 Правил дорожнього руху України, створив аварійну ситуацію та допустив зіткнення з її автомобілем.
Постановою Київського районного суду від 04 грудня 2014 року за фактом вищевказаної ДТП, ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн..
Вказана постанова суду набрала законної сили.
Внаслідок ДТП було пошкоджено її автомобіль, розмір збитків згідно з експертним автотоварознавчим дослідженням від 04.12.2014 року становить 127315,88 грн., що і просила стягнути з відповідача, оскільки станом на 05.09.2014, тобто під час вчинення ДТП військовослужбовцем військової частини польова пошта НОМЕР_2 ОСОБА_2 , зазначена військова частина підпорядковувалась військовій частині НОМЕР_1 , яка є юридичною особою, та перебувала на всіх видах її забезпечення.
Крім того, внаслідок вищевказаної ДТП їй спричинена моральна шкода, оскільки вона пережила нервове потрясіння, реально злякалася за життя та здоров`я чоловіка та його матері, була приголомшена масштабами пошкоджень її автомобілю, розумінням дуже великих фінансових витрат на його відновлення.
Пережите нервове потрясіння привело до тривалого порушення її сну, втрати апетиту, частому головному болю, депресії.
З моменту ДТП 05.09.2014 року вона повністю вибита з нормальних, привичних та необхідних для неї умов життя, позбавлена спокою, знаходиться у пригніченому стані. Вона та члени її родини тривалий час (до кінця лютого 2015р.) були позбавлені можливості використовувати пошкоджений транспортний засіб, що створило незручності у життєдіяльності. Також вона була змушена витрачати власні кошти на ремонт автомобілю, витрачати час для забезпечення контролю за проведенням ремонту.
Завдану моральну шкоду вона оцінила у 100000 грн. та просила стягнути з відповідача.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 02 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 127315 грн. 88 коп., моральну шкоду у розмірі 7000 грн., витрати на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 885 грн. 60 коп. Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Військова частини НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Звертає увагу на те, що суд не звернув уваги на той факт, що військовослужбовець ОСОБА_2 проходив службу у військовій частині НОМЕР_2 , а не у відповідача і керував автомобілем ГАЗ-66, який не рахувався на обліку військової частини НОМЕР_1 .

Виходячи із того, що автомобіль є власністю Міністерства оборони України, був закріплений за військовою частиною НОМЕР_4 , особа, що подала апеляційну скаргу, вважає, що військова частина НОМЕР_1 є неналежним відповідачем, тому не може нести матеріальну відповідальність.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника військової частини НОМЕР_1 , який підтримав доводи апеляційної скарги та вважав, що належним відповідачем у правовідносинах слід вважати Командування Повітряних Сил України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені сторонами у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного:

Відповідно до положень ст. ст. 3, 11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання:

-чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та яким доказами вони підтверджуються;

-чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

-які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

-яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам цивільного процесуального Закону рішення суду відповідає у повній мірі.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував та встановив дійсні обставини справи, правильно визначився з правовою природою правовідносин, що виникли між сторонами, і законом, що ці правовідносини регулює.

По справі достеменно встановлено, що 05 вересня 2014 року о 21:40 год. ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «ГАЗ-66» без реєстраційного номеру, рухаючись по окружній дорозі регульованого перехрестя з вул. К. Корка на заборонений «червоний» сигнал світлофора, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Volkswagen» д.н. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 , який рухався по вул. К.Корка зі сторони с. Липці у напрямку вул. Н. Ужвій, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Відповідно до постанови Київського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2014 року, яка набула законної сили, ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні вказаної ДТП, та притягнуто до адміністративної відповідальності у відповідності до положень ст. 124 КУпАП (а.с. 21-22).

Згідно довідки командира військової частини НОМЕР_1 від 05.11.2014 №148/9/18/1588, військова частина польова пошта НОМЕР_2 територіально розміщується на території військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ).

Відповідно до Листа Харківського зонального відділу військової служби правопорядку від 07.11.2014 року №1962, витягу з Наказу командира 5 батальйону охорони (військова частина НОМЕР_2 ) від 29.08.2014 №15, до військової частини НОМЕР_5 (м. Умань Черкаської обл.), згідно наряду №965 від 22.08.2014, виданого командиром військової частини НОМЕР_6 (Центральне автомобільне управління Збройних Сил України, м. Київ), для отримання техніки з 29.08.2014 року було відряджено п`ятьох військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 , в тому числі водія роти охорони рядового ОСОБА_2 (а.с. 23,25)

Дорожній лист №139 від 09.09.2014 року водію ОСОБА_2 виданий військовою частиною НОМЕР_1 .

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 , проходив військову службу на посаді «водій» та станом на день ДТП виконував свої службові обов`язки, які були доручені наказами В/ч НОМЕР_2 про відрядження, а В/ч НОМЕР_2 підпорядковувалась військовій частині НОМЕР_1 , яка є юридичною частиною, одержувачем автомобіля «ГАЗ-66» без д/н була військова частина НОМЕР_1 , дорожній лист видавався Військовою частиною НОМЕР_1 , що свідчить про те, що ОСОБА_2 на відповідній правовій підставі володів транспортним засобом «ГАЗ-66» без д/н, за участю якого сталася ДТП, отже відшкодувати матеріальну шкоду повинна Військова частина НОМЕР_1 .

Крім того, суд прийняв до уваги, що внаслідок ДТП ОСОБА_1 була завдана моральна шкода, яка полягає в душевних стражданнях у зв`язку з переживанням нервового потрясіння, пошкодження її майна, витрачання великих фінансових коштів на відновлення автомобіля, позбавлення можливості використовувати пошкоджений автомобіль, що привело до її пригніченого стану та створило незручності у життєдіяльності, з моменту ДТП 05.09.2014 року тривалий час (до кінця лютого 2015 року) вона вибита з нормальних, привичних та необхідних для неї умов життя, в її звичний життєвий уклад були внесені значні зміни, які існували тривалий час. Всі ці обставини порушили звичний спосіб життя позивачки та потребували від неї додаткових зусиль для організації своєї життєдіяльності.

З висновком суду першої інстанції судова колегія погоджується у повному обсязі, находить його таким, що ґрунтується на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, відповідає вимогам ст. ст. 57-60, 64 ЦПК України, ст. ст. 1166, 1172, 1187 ЦК України.

За положеннями ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідальність за шкоду, завдану фізичній чи юридичній особі рішеннями, діями або бездіяльністю працівника під час виконання ним своїх трудових (службових) обов*язків згідно ст. 1172 ЦК України покладається на юридичну особу, з якою цей працівник перебуває у трудових правовідносинах.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 3 своєї постанови №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року із подальшими змінами, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Частиною 2 п.5 вказаної постанови передбачається, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають : наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Таким чином, особа, якій заподіяна моральна шкода, з урахуванням характеру та обсягу страждань, їх тривалості, та інших обставин повинна особисто визначити розмір її відшкодування, а суд у визначених межах розміру відшкодування моральної шкоди ухвалити рішення щодо їх задоволення або відмови з наведенням відповідних підстав.

Обставини, на які посилається представник військової частини НОМЕР_1 Збройних сил України як на доводи апеляційної скарги, були предметом перевірки та дослідження судом першої інстанції в ході розгляду справи по суті, та не взяті до уваги як такі, що не погоджуються з дійсними обставинами справи.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 215 ЦПК України суд у своєму рішенні привів мотиви, з яких вважав встановленою наявність фактів, якими позивач обґрунтувала позовні вимоги та відсутності тих фактів, якими обґрунтовувалися заперечення відповідача.

Матеріальна шкода, спричинена неправомірними діями військовослужбовця ОСОБА_2 складає 12731,88 грн., що підтверджується висновком експертного авто товарознавчого дослідження №10335 від 04 грудня 2014 року (а.с.7-20), її розмір особою, що подала апеляційну скаргу, не оскаржується, тому рішення у цій частині не переглядається судовою колегією.

За положеннями ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Щодо розміру моральної шкоди, то суд правильно його визначив з урахуванням принципу справедливості та співмірності, тяжкості вимушених змін у житті позивача, про що навів у своєму рішенні відповідні мотиви.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, ухвалив законне рішення на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування чи зміни рішення суду судова колегія не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 02 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді -