АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 529/780/15-ц Номер провадження 22-ц/786/25/16Головуючий у 1-й інстанції Щабельська І. В. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Триголова В.М.,

Суддів: Бондаревської С.М., Дорош А.І.,

секретар: Діхтяр Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2, ОСОБА_3

на рішення Диканського районного суду Полтавської області від 02 вересня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про звільнення земельної ділянки та зобов'язання усунення перешкод у здійсненні права коритсування земельною ділянкою, -

В С Т А Н О В И Л А :

В січні 2015 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 звернулися до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що, що відповідач самовільно заволодів та користується належними їм, як членам Садового товариства "Ремонтник" /далі - СТ "Ремонтник"/, земельними ділянками, що розташовані в с. Гавронцях Диканського району Полтавської області, та використовує їх для власних потреб, чим порушує їх права, як користувачів цієї землі, позивачі звернулись з позовом до суду про звільнення земельних ділянок та зобов'язання усунення перешкод у здійсненні права користування земельними ділянками.

Рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 02 вересня 2015 року позовні вимоги задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_2 звільнити земельну ділянку, яка передана в користування ОСОБА_4 як члену садового товариства «Ремонтник» та розташована у с.Гавронцях Диканського району Полтавської області.

У задоволенні позову ОСОБА_3 - відмовлено.

Додатковим рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 09 жовтня 2015 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 сплачений судовий збір в сумі 121 грн. 80 коп.

Не погодившись з вказаним рішенням районного суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в частині відмови у задоволенні його позовних вимог до ОСОБА_2 та ухвалити нове в цій частині, яким його позов задовольнити. В обґрунтування апеляційної скарги посилаються на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Із вказаним рішенням також не погодився ОСОБА_2, який в апеляційній скарзі прохає рішення суду скасувати в частині задоволення позову ОСОБА_4 та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовити, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апелянтів, приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає до задоволення, а в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_4 слід відмовити за наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Судом першої інстанції встановлено, ІНФОРМАЦІЯ_1 року в м. Полтаві помер ОСОБА_5, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, виданим ІНФОРМАЦІЯ_1 року Полтавським обласним управлінням юстиції. За життя ОСОБА_5 був членом СТ «Ремонтник», що підтверджено членською книжкою НОМЕР_2, виданою на його ім'я СТ «Ремонтник» Облрембудтресту.

Далі судом встановлено, що відповідно до членської книжки НОМЕР_3, виданої на ім'я ОСОБА_6, на підставі рішення правління СТ "Ремонтник" згідно протоколу № 17 від 20.08.1987 року належну йому земельну ділянку, розташовану в с. Гавронцях Диканського району Полтавської області, було передано у користування позивачу ОСОБА_4, якою вона користувалась.

Допитані в ході судового розгляду свідки пояснили, що нині померлий ОСОБА_5 був членом СТ "Ремонтник", пізніше членом СТ "Ремонтник" стала і позивач ОСОБА_4 Також зазначали,, що земельна ділянка, яку в даний час використовує відповідач ОСОБА_2, тривалий час перебувала у занедбаному стані.

Відповідно до ст. 1218, п. 2 ч.1 ст. 1219 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкоодавцеві на момент відкриття спадщини і не припиняється внаслідок його смерті. Не входять до складу спадщини права та обов'язки та право членства в об'єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами.

Ч. 1 ст.78 ЗК України вказує, що права власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Ст. 81 цього Кодексу вказує підстави набуття громадянами України права власності на землю, а сам - придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Відмовляючи позивачу ОСОБА_3 в задоволенні позову, місцевий суд виходив з того, що нині померлий ОСОБА_5 не мав право власності на спірну земельну ділянку, а лише мав право користування нею, а тому вона не є спадковим майном, отже не могла бути успадкована нині померлим ОСОБА_7 - батьком позивача ОСОБА_3, а останнім - після його смерті.

Висновок місцевого суду про те, що ОСОБА_5 мав право користування земельною ділянкою, що була надана йому в користування у садівничому товаристві «Ремонтник» Облрембудтресту є невірним, так як доказів про прийняття його в члени вказаного товариства позивачами не надано.

Сторони не заперечували в суді апеляційної інстанції, що копії рішення членів СТ «Ремонтник» Облрембудтресту про прийняття ОСОБА_5 у члени вказаного товариства та виділення йому конкретної земельної ділянки немає, а тому надати його суду не мають можливості.

Сама книжка члена СТ «Ремонтник Облрембудтресту не є достатнім доказом підтвердження членства в ньому та користування земельною ділянкою.

Крім того, місцевий суд не звернув уваги, що станом на 01.01.1994 року такого СТ «Ремонтник» Облрембудтресту вже не існувало (а.с. 42).

СТ «Ремонтник-Гавронці», членом якого є відповідач, не є правонаступником попередньо створеного товариства.

Але, враховуючи, що позовні вимоги є безпідставними, висновок місцевого суду про відмову у задоволенні позовних вимог є вірним, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 не є переконливими, оскільки не містять нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Разом з тим, задовольняючи позов ОСОБА_4, місцевий суд виходив з того, відповідач не укладав жодних договорів, щодо користування земельною ділянкою, яка була передана позивачеві ОСОБА_4 у користування, як члену СТ "Ремонтник" та позивач не надавала останньому згоди щодо проведення будь-яких дій з земельно ділянкою, яка була передана їй у користування.

Відповідно до ст. 395 ЦК України речовими правами на чуже майно є: право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій). Законом можуть бути встановлені інші речові права на чуже майно. Окрім цього ст. 396 ЦК України вказує, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Однак, місцевий суд не звернув уваги на те, що звертаючись з даним позовом за захистом свого права ОСОБА_4 не довела свого права користування земельною ділянкою.

Так, на підтвердженя свого членства у вказаному товаристві, позивач надала членську книжку НОМЕР_3, в якій зроблено запис, що підставі рішення правління СТ "Ремонтник" згідно протоколу № 17 від 20.08.1987 року належну ОСОБА_8 земельну ділянку, розташовану в с. Гавронцях Диканського району Полтавської області, передається у користування ОСОБА_4, але стверджувала, що копії рішення членів СТ «Ремонтник» Облрембудтресту або правління про прийняття її в члени товариства в неї немає.

Більше ніяких записів в членській книжці НОМЕР_3 немає.

Матеріали справи не містять жодних підтверджуючих документів щодо вступу позивача ОСОБА_4 до садівничого товариства та перебування в ньому, так як сторони не заперечували, що таких документів надати не можуть.

Крім того, сторони підтвердили, що після розпаду СРСР, СТ «Ремонтник» Облрембудтресту припинило своє існування, а СТ «Ремонтник» членом якого є ОСОБА_2 не є правонаступником товариства, що припинило своє існування, що підтверджується правовстановлюючими документами СТ «Ремонтник-Гавронці».

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, місцевий суд не звернув уваги на те що, позовні вимоги є не повними, так як не вказують розмір земельної ділянки, її розташування та конфігурацію в земельному масиві СТ «Ремонтник» Облрембудтресту, без чого не можливо їх вирішити по суті.

Відповідно до положень ст.ст. 57, 60 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір, а також доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Як вбачається з матеріалів справи, користувачами і власниками земель в с. Гавронці було створено садівниче товариство «Ремонтник-Гавронці».

10.06.2015 року затверджено загальними зборами статут СТ «Ремонтник- Гавронці», а 15.06.2015 року внесено запис до Єдиного Державного реєстру.

Так, 02 вересня 2015 року рішенням Стасівської сільської ради було затверджено технічну документацію із землеустрою по проведенню робіт з інвентаризації земель СТ «Ремонтник-Гавронці», розташованого в межах села Гавронці на території Стасівської сільської ради Диканського району Полтавської області.

ОСОБА_2 є членом СТ «Ремонтник-Гавронці», про що свідчить протокол № 1 загальних установчих зборів, від 10 червня 2015 року та членська книжка, яка видана 11 червня 2015 року.

ОСОБА_4 не є членом вказаного товариства і земельна діляянка їй не виділялася.

Таким чином, вбачається, що ОСОБА_2 користується спірними земельними ділянками не порушуючи права ОСОБА_4

Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та визначеного позивачами предмета спору, а також доводів апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку щодо відсутності правових підстав його для задоволення, з підстав недоведеності з боку позивачів наявності права користування спірними земельними ділянками.

Оскільки неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права призвело до неправильного вирішення справи, то відповідно до ст.. 309 ЦПК України судове рішення підлягає скасуванню в частині зобов'язання ОСОБА_2 звільнити земельну ділянку, що та розташована у с.Гавронці Диканського району Полтавської областіу з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову в цій частині.

В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст.. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п. п. 1, 4 ч.1 ст. 309, 314 ЦПК України, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Диканського районного суду Полтавської області від 02 вересня 2015 року - скасувати в частині зобов'язання ОСОБА_2 звільнити земельну ділянку, яка передана в користування ОСОБА_4 як члену садового товариства «Ремонтник» та розташована у с.Гавронцях Диканського району Полтавської області.

В задоволенні позову цій частині зобов'язання ОСОБА_2 звільнити земельну ділянку, яка передана в користування ОСОБА_4 як члену садового товариства «Ремонтник» та розташована у с.Гавронцях Диканського району Полтавської області відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя : /підпис/ Триголов В.М.

Судді:/підпис/Бондаревська С.М. /підпис/ Дорош А.І.

КОПІЯ

ВІРНО: суддя Апеляційного суду

Полтавської області _______________ Триголов В.М.