Справа №472/1247/15-ц 21.03.2016 21.03.2016 21.03.2016
Справа № 472/1247/15-ц
Провадження № 22ц/784/710/16 Головуючий у першій інстанції Чаричанський П.О.
Категорія 34 Доповідач в апеляційній інстанції Лисенко П.П.
У Х В А Л А

іменем України

21 березня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Галущенка О.І. та Самчишиної Н.В.,

із секретарем судового засідання - Тищенком Л.С.,

з участю:

позивача - ОСОБА_3,

відповідача - ОСОБА_4,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 04 лютого 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди завданої особою, яка незаконно набула майно за рахунок іншої особи,

у с т а н о в и л а :

28 вересня 2015 року ОСОБА_3 пред'явила зазначений позов до ОСОБА_4, який обґрунтовувала наступним.

Вона та відповідач є мешканцями с. Поріччя Веселинівського району Миколаївської області, разом працюють в школі і фактично є сусідами.

У зв'язку з цим між ними виникли і тривалий час підтримувалися довірительні стосунки.

20 червня 2012 року, приставши на умовляння відповідача і будучи впевненою у її добропорядності, вона уклала з Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» - два кредитні договори за номерами 001-14162-200612 та 002-14162-200612, за якими взяла 11 000 гривень та 5 500 гривень, відповідно, які передала ОСОБА_4 для її потреб.

При цьому, сторони досягнули усної домовленості, що відповідач повертатиме взяті у позику гроші шляхом погашення обох кредитів безпосередньо банку.

Попервах ОСОБА_4 дотримувалася домовленостей з повернення кредитів та внесення плати за користування ними, проте з часом, припинила будь-які виплати за кредитами, через що тягар їх обслуговування ліг на плечі позивача.

З власних коштів нею було сплачено 12 300 гривень 50 копійок на виконання кредитних зобов'язань.

Посилаючись на відмову відповідача дотриматися умов домовленості і відшкодувати її витрати, просила указану грошову суму стягнути з ОСОБА_4 на її користь. Крім того, в порядку частин 2,3 статті 1212, статтей 1048 і 1214 ЦК України, просила стягнути з неї проценти за користування грошима у розмірі 6 522 гривні 92 копійки і 487 гривень 20 копійок судового збору.

15 грудня 2015 року позивач, через свого представника уточнила позовні вимоги й кінцево просила стягнути з ОСОБА_4 на її користь:

- 19 159 гривень 50 копійок на погашення зобов'язань за кредитами;

- 7 308 гривень 59 копійок процентів за користування її грошима та 487 гривень 20 копійок судового збору.

Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 04 лютого 2016 року у позові відмовлено, за відсутності правових підстав для його задоволення.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 подав на це рішення апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати й ухвалити нове рішення - про задоволення позову у повному обсязі.

Скаргу обгрунтовував неповним з'ясуванням судом обставин справи, які мають значення для її вирішення та невідповідністю висновків суду положенням чинного цивільного законодавства.

Апеляційну скаргу слід відхилити і залишити без змін рішення суду 1 інстанції, оскільки районний суд ухвалив його з додержанням норм матеріального й процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у позові, суд першої інстанції виходив з того, що в обраний позивачем спосіб захистити право ОСОБА_3 на передані нею у позику ОСОБА_4 грошові кошти неможливо, оскільки інше суперечило б положенням чинного цивільного законодавства.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області, в межах доводів апеляційної скарги, погоджується з обставинами та правовідносинами, встановленими судом 1 інстанції, вважає їх доведеними, а висновки, щодо результату вирішення справи - вірними, обґрунтованими й законними.

Як вбачається з матеріалів справи, фактично позивач просила захистити її право на належні їй і передані, за її словами, відповідачеві в борг грошові кошти шляхом пред'явлення кондикційного позову, який за своєю суттю є персональним бездоговірним позовом суворого права, спрямованого на витребування певної грошової суми чи певної речі, без зазначення підстави його виникнення.

За нинішнім цивільним законодавством та судової практики Верховного Суду України такими позовами є позови особи (потерпілого) до іншої особи, яка набула майно або зберегла чуже майно у себе за рахунок потерпілого без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), про покладення обов'язку повернути це майно.

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондикційного зобов'язання.

Характерною особливістю кондикційних зобов'язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов'язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов'язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов'язанні не має правового значення чи вибуло майно, з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним.

Об'єктивними умовами виникнення кондикційних зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають:

1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого);

2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого);

3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого;

4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Статтею 1212 ЦК України врегульовано випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту.

Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вичинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин, що існує між сторонами, є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Конструкція статті 1212 ЦК, як і загалом норм глави 83 ЦК, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред'явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов'язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_3, відповідач набула майно за існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству, з метою його використання у власних інтересах. Зазначений висновок можна зробити вже зі змісту названого процесуального документу.

Так, за її словами, грошові кошти, отримані нею 20 червня 2012 року від Банка за двома кредитними договорами № 001-14162-200612 та № 002-14162-200612 у розмірі 16 500 гривень вона передала відповідачці для використання для особистих цілей, під її зобов'язання повернути гроші не їй, а безпосередньо кредитодавцю. Фактично в наявності договір позики, укладений сторонами в усній формі.

При цьому, механізм передачі грошей (шляхом передачі кредитних карток з кредитними грішми) та домовленість про механізм повернення грошей не змінює характеру відносин між сторонами та між позивачем і банківською установою, оскільки у відповідача не виникало будь-яких обов'язків перед останньою.

За такого, і умови доведеності заявлених позивачем вище виписаних обставин з передачі нею грошей відповідачу, та ураховуючи, що доказів визнання укладеного правочинну недійсним, або його розірвання не надано, витікає висновок про безпідставність посилань позивача на те, що оспорювана сума вважається отриманою відповідачем безпідставно в розумінні статті 1212 ЦК України, а тому вона не може бути стягнута за правилами глави 83 ЦК України.

Спірні правовідносини сторін, за доведеності тверджень позивача, регулюються нормами зобов'язального права, які застосовуються до окремих видів угод, а не статтею 1212 ЦК України, на яку посилався позивач як на підставу позовних вимог. Таким чином, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому.

Оскільки цього ж, з таких же мотивів дійшов і суд 1 інстанції, то підстав для скасування оскарженого рішення колегією не установлено і в апеляційній скарзі слід відмовити.

Що ж до тверджень особи, яка подала апеляційну скаргу, про наявність процесуальних порушень при розгляді судом 1 інстанції даної цивільної справи, то вони не можуть слугувати скасуванню оскарженого рішення, оскільки більша частина з них не має підтвердження, а ті ж, що мають місце, носять формальний характер і не вплинули на результат вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 04 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Лисенко П.П.

Судді: Галущенко О.І.

Самчишина Н.В.