Справа № 163/907/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Мосієвич І.В.
Провадження № 22-ц/773/483/16 Категорія: 53 Доповідач: Шевчук Л. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів Данилюк В.А., Киці С.І.,

секретар с/з ОСОБА_1,

з участю:

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 про стягнення невиплаченої заробітної плати, компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати, індексації заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Любомльського районного суду Волинської області від 28 січня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 28 січня 2016 року в даній справі позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Постановлено стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 заробітну плату за період з липня по жовтень 2014 року в розмірі 4373,71грн., компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати за період з липня 2014 року по травень 2015 року в розмірі 2166,23грн.

В решті позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 в дохід держави 551,20грн. судового збору.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на незаконність судового рішення із-за неповного зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду в частині задоволення позову ОСОБА_3 про стягнення компенсації втрати заробітної плати та в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів скасувати з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення зустрічного позову та про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу відповідача заперечив і просив її відхилити, позивач і відповідач в судове засідання не зявилися, хоча у встановленому законом порядку були повідомлені про час та місце судового засідання, а тому апеляційний суд розглядав справу у їх відсутності.

Апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Із матеріалів справи убачається, що 13 лютого 2014 року був укладений трудовий договір між працівником ОСОБА_3 і фізичною особою, яка використовує найману працю, ОСОБА_4, згідно якого цей трудовий договір є безстроковим, що укладається на невизначений строк, працівник зобовязаний виконувати по сумісництву роботу менеджера з адміністративної діяльності, роботу з орендарями земельної ділянки, а також касира, на непостійній основі виконувати роботу з матеріальними цінностями, у тому числі як матеріально - відповідальна особа, а фізична особа зобовязується оплачувати працю працівника у розмірі 1500 грн. на місяць, 0,5 ставки (а.с.8-10).

Відповідно до вимог частини 1 статті 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановленими колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективним органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

ОСОБА_3 просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_4 невиплачену заробітну плату в розмірі 12000 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати в розмірі 4573,11 грн., індексацію заробітної плати в розмірі 1444,56 грн. та 4000грн. моральної шкоди.

Рішенням суду позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з відповідача в користь позивача заробітну плату за період з липня по жовтень 2014 року в розмірі 4373,71 грн. та компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням термінів її виплати в розмірі 2166,23 грн. і відмовлено в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4

Позивач ОСОБА_3 судове рішення не оскаржував, а відповідач ОСОБА_4 оскаржила судове рішення лише в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення компенсації втрати заробітної плати у звязку із порушенням термінів її виплати та в частині відмови в зустрічному позові ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не робить висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем ОСОБА_4 були порушені, визначені законом, строки виплати позивачу заробітної плати за період з липня по жовтень 2014 року, а тому суд стягнув з відповідача в користь позивача компенсацію втрати заробітної плати.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтями 2, 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» передбачено, що громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати (далі компенсація) провадиться у разі затримки на один або більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, - заробітна плата. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обовязкових платежів), на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

При цьому в судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_4 заробітну плату позивачу ОСОБА_3 за період з липня по жовтень 2014 року в розмірі 4373,71 грн. перерахувала одноразовим платежем шляхом електронного переказу 13 травня 2015 року, в звязку з чим місцевий суд підставно вважав, що роботодавцем порушені строки виплати заробітної плати.

Також суд апеляційної інстанції погоджується із визначеним розміром такої компенсації, яка була нарахована відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку х порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України 159 від 21 лютого 2001 року, який передбачає, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обовязкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індекс інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається.

Відповідач ОСОБА_4 не надала суду будь-яких розрахунків щодо розміру компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати, а тому доводи апеляційної скарги про те, що судом неправильно визначено розмір такої компенсації не можуть бути взяті до уваги колегії суддів.

Також суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого суду про відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів з наступних підстав.

Відповідно до нотаріально посвідченої довіреності від 13 лютого 2014 року ОСОБА_4 уповноважила ОСОБА_3 бути його представником з питань представництва інтересів її підприємницької діяльності в усіх без винятку установах, підприємствах, в організаціях, незалежно від їх форми власності та підпорядкування, перед страховиками, перед фізичними особами підприємцями, фізичними особами з правом узгодження та вирішення всіх питань, що її стосуватимуться, подання та підпису від її імені необхідних документів, заяв, скарг, клопотань, отримання виписаних або оформлених на її імя або щодо неї документів, рішень, дозволів, актів, повторних документів та дублікатів документів, довідок тощо, що будуть виникати у неї як фізичної особи підприємця (а.с.42-43).

В своїй позовній заяві про стягнення грошових коштів ОСОБА_4 зазначила, що 29 серпня 2014 року ОСОБА_3 отримав у неї під звіт грошові кошти по видатковому касовому ордеру № 103 в розмірі 492,07 грн. та по видатковому касовому ордеру № 104 в розмірі 613,68 грн. і не надав звіт про використання цих коштів, а тому ОСОБА_4 просила стягнути із ОСОБА_3 5106, 38 грн.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_4 в судовому засіданні не довела того, що відповідачем ОСОБА_3 були неповернуті грошові кошти в розмірі 5106, 38 грн., отримані ним під звіт.

Із матеріалів справи убачається, що 29 серпня 2014 року ОСОБА_3 було подано звіт про використання коштів, виданих під звіт, в сумі 5089,85 грн. (а.с.142), а також згідно квитанцій від 29 серпня 2014 року (а.с.143,144) від імені платника ОСОБА_4 був сплачений судовий збір в розмірі 487,20 грн. та 3960,30 грн. як оплата за електроенергію.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано відмовив ОСОБА_4 в задоволенні її зустрічного позову.

Інші доводи апеляційної скарги є власним тлумаченням відповідача норм чинного законодавства та встановлених обставин справи, які були предметом дослідження суду першої інстанції і їм суд в сукупності з іншими доказами по справі дав правильну юридичну оцінку.

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Любомльського районного суду Волинської області від 28 січня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: