АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/6389/15-ц Номер провадження 22-ц/786/798/16Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т. В. Доповідач ап. інст. Корнієнко В. І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Корнієнка В.І.,

Суддів: Карпушина Г.Л., Одринської Т.В.

При секретарі: Коротун І.В.

розглянувши у відкритому судовому засідання в м. Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго»

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 27 січня 2016 року

у справі за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання,-

В С Т А Н О В И Л А :

06 листопада 2015 року позивач ПОКПТГ «Полтаватеплоенерго» звернулося до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надання послуг по теплопостачанню за період з 01 серпня 2013 року по 01 вересня 2015 року в сумі 6 483 грн. 64 коп., які отримані за адресою: АДРЕСА_1.

Окрім заборгованості за спожиту теплову енергію позивач також просив суд стягнути з відповідача нарахований індекс інфляції в розмірі 2 269 грн. 15 коп., 3 % річних в сумі 168 грн. 19 коп.. Загалом просив суд стягнути з відповідача на користь позивача загальну суму заборгованості в розмірі 8920 грн. 98 коп. та сплачений судовий збір.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 27 січня 2016 року позов Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» за надані послуги теплопостачання 5072 грн. 96 коп. та сплачений позивачем судовий збір в сумі 609 грн., а всього 5681 грн. 96 коп.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

З рішенням суду не погодився позивач та подав на нього апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Скаржник вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, та таким, що ухвалено внаслідок невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, із порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги вмотивовує тим, що відповідач не звертався з заявами щодо опломбування у квартирі АДРЕСА_1, гарячої води. Також вказував на невідповідність висновків місцевого суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних від простроченої суми боргу, з підстав відсутності таких умов у договорі про надання послуг.

Окрім того з рішенням суду не погодився відповідач ОСОБА_2 та подав на нього апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду скасувати та повернути позову заяву позивачу.

Підстави апеляційної скарги вмотивовує тим, що суд необґрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з нього вартості послуг за опалення в квартирі, оскільки він у ній не проживав і послугами не користувався.

.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, приходить до висновку, що скарга ПОКВПТ «Полтаватеплоенерго» підлягає до задоволення, а у задоволенні скарги ОСОБА_2 слід відмовити, за наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування судом матеріального або процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Також, відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

З матеріалів справи встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 20 лютого 2003 року ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с.3).

23 червня 2003 року між ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» та ОСОБА_2 укладено договір про надання послуг теплопостачання (а.с.10) щодо надання послуг з опалення, підігріву води в квартирі АДРЕСА_1.

Також судом встановлено, що за період з 01 серпня 2013 року по 01 вересня 2015 року у відповідача ОСОБА_2 утворилась заборгованість за надані послуги з опалення та підігріву води в квартирі АДРЕСА_1 в сумі 6483 грн. 64 коп.

Вирішуючи спірні правовідносини, місцевий суд вірно виходив з наступного.

Частиною 1 статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

З урахуванням викладеного, суд вірно дійшов висновку про задоволення позовних вимог ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» в частині стягнення з відповідача заборгованості за надання послуг з опалення житлової площі у квартирі АДРЕСА_1.

В свою чергу, несплата споживачем вартості послуг з централізованого опалення, у разі його тимчасової відсутності, можлива лише у разі відключення від загальної системи теплопостачання, за наявності такої можливості ( п.7.1.5 Договору).

Далі, судом встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 За вказаною адресою він сплачує кошти за опалення та підігрів води.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення витрат за підігрів води, місцевий суд виходив з того, що відповідач не проживає за спірною адресою, а отже і не являється споживачем послуги.

Проте, з таким висновком колегія суддів не може погодитися за наступних обставин.

Згідно зі ст. 1 Закону України від 24 червня 2004 року "Про житлово-комунальні послуги", утриманням будинків і прибудинкових територій є господарською діяльністю, спрямованою на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та ( або ) ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них ( при будинкової ) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, передбачених законодавством.

Споживачем за цим Законом є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Звідси, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 э споживачем послуг як з централізованого опалення, так і підігріву води, які надаються позивачем для забезпечення належного санітарного стану квартири АДРЕСА_1

Відповідно до ст. 162 Житлового кодексу України , п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45, наймач ( власник ) квартири зобов?язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Відповідно до ст. 67 Житлового кодексу України плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно пункту 21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року та п. 3.1 Договору про надання послуг теплопостачання від 23 червня 2003 року, визначено, що плата за надані послуги за вищевказаною адресою справляється відповідно до затверджених нормативів (норм) споживання: з централізованого постачання гарячої води (підігріву води) - з розрахунку на одного мешканця; з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв.м. опалювальної площі за місяць протягом періоду надання послуги.

Відповідно до п. 29 Правил та п.п. 7.1.5 Договору споживач має право на несплату вартості послуг за гаряче водопостачання, у період тимчасової відсутності споживача і членів його сім'ї, у разі відключення виконавцем холодної та гарячої води і опломбування запірних вентилів у квартирі та відновлення надання послуг шляхом зняття пломб за свій рахунок протягом доби згідно з письмовою заявою.

З урахуванням цього, колегія суддів приходить до висновку, що належним доказом опломбування запірних вентилів у квартирі мають бути акти підприємства, що здійснює водопостачання.

ОСОБА_2 вказував на те, що він в листопаді 2013 року звертався з заявами про ненарахування йому плати за комунальні послуги за зазначеною вище адресою.

При цьому, він не надав доказів у підтвердження проведення належним чином відключення від централізованої системи водопостачання, що б дало підстави ПОКВПТГ «Полтаватеплоенрего» не нараховувати йому, як споживачу, плату за підігрів води згідно з встановленими тарифами.

Що стосується висновків місцевого суду про відмову у задоволенні позовних вимог ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» щодо стягнення з відповідача індексу інфляції та трьох відсотків річних, вмотивовуючи відсутністю такої домовленості в умовах договору, колегія суддів виходить з наступного.

Нормами ч. 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник у разі прострочення виконання грошового зобов?язання, на вимогу кредитора, зобов?язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до загальних умов виконання зобов?язання, встановлених ст. 526 ЦК України, зобов?язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Правові наслідки прострочення боржника виконання грошового зобов'язання, сплата пені та - на вимогу виконавця - суми втрат від інфляції та трьох процентів річних, з урахуванням зазначених норм матеріального права, визначені сторонами і в укладеному ними договорі.

Застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин також кореспондується із закріпленими в п. 3 ч. 1 ст. 96 ЦПК України нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості.

Така правова позиція висловлена у постановах ВСУ від 20 червня 2012 року у справі № 6-68цс12, від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13,

Також правомірність вимог позивача в цій частині ґрунтується і на висновках ВСУ у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, у якій вказано, що за змістом норми частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

В свою чергу, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не спростовують правомірності висновків суду та не підтверджують їх неправомірність належними доказами, виходячи з вищевикладеного.

За таких обставин, рішення Київського районного суду м. Полтави від 27 січня 2016 року підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», з ухваленням нового рішення, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенрего» заборгованості за послуги з надання централізованого постачання гарячої води в сумі 1828 грн. 95 коп., індексу інфляції у розмірі 2269 грн. 15 коп. та 3% річних в сумі 168 грн. 19 коп. за прострочену заборгованість по оплаті комунальних послуг, та судові витрати за оплату апеляційної скарги в сумі 1515 грн. 80 копійок згідно положень ст. 88 ЦПК України, а всього - 5782 грн. 09 коп.

В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» - задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 27 січня 2016 року - скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго».

Ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенрего» заборгованість за послуги з надання централізованого постачання гарячої води в сумі 1828 грн. 95 коп., індекс інфляції у розмірі 2269 грн. 15 коп. та 3% річних в сумі 168 грн. 19 коп. за прострочену заборгованість по оплаті комунальних послуг, та судові витрати за оплату апеляційної скарги в сумі 1515 грн. 80 копійок, а всього - 5782 грн. 09 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя : /підпис/ В.І. Корнієнко

Судді: /підпис/ Г.Л. Карпушин /підпис/ Т.В. Одринська

З оригіналом згідно: Суддя апеляційного суду

Полтавської області _______ В.І. Корнієнко