Справа № 2/489/1253/2016
У Х В А Л А

Іменем України

12.04.2016 р. суддя Ленінського районного суду м. Миколаєва Тихонова Н.С., отримавши для розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна,

ВСТАНОВИВ:

11.04.2016 р. ОСОБА_1 звернулась із позовом до ОСОБА_2 про витребування майна із чужого незаконного володіння або повернення вартості набутого майна.

12.11.2015 року Ленінським райсудом м. Миколаєва, під головуванням судді Тихонової Н.С., було постановлено рішення у цивільній справі № 2/489/2952/15 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення сум авансу та відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Вказаним рішенням суду позивачу було відмовлено у задоволенні позову.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області 10.12.2015 року рішення Ленінського райсуду від 12.11.2015 року було скасоване та частково задоволено позовні вимоги.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), яка є частиною національного законодавства України, гарантує кожному право на справедливий судовий розгляд при вирішенні питання щодо цивільних прав та обов`язків.

Підхід Конвенції до цього принципу правосуддя ґрунтується на двох аспектах: 1) чи є суд безстороннім у субєктивному плані, тобто чи відсутня особиста упередженість суддів; 2) чи наявні в обєктивному плані достатні зовнішні ознаки безсторонності та чи дотримані в конкретній ситуації гарантії безсторонності, які виключали б будь-які обґрунтовані сумніви з цього питання.

При розгляді цивільної справи ні у кого не повинно бути сумнівів в обєктивності та неупередженості суддів. Якщо є обґрунтовані підстави вважати, що суддя не буде безстороннім, цей суддя має бути усунутий від розгляду справи.

У звязку з цим частиною 1 статті 21 ЦПК України визначено однією з підстав відводу (самовідводу) судді обставини, які викликають сумнів в обєктивності та неупередженості судді.

Відповідно до ст.15 Кодексу суддівської етики, затвердженого ХІ черговим зїздом суддів України 22 лютого 2013 року, неупереджений розгляд справ є основним обовязком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи.

Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним обєктивного рішення у справі.

Оскільки раніше розглядалась цивільна справа між тими самими особами про той самий предмет, мною було висловлено думку стосовно взаємовідносин, які склались між учасниками процесу, про що зазначено у рішенні.

За таких обставин, виходячи із зазначених вище положень Конвенції, для виключення будь-яких сумніві щодо моєї безсторонності та обєктивності, вважаю неможливим свою участь у розгляді даної справи.

Згідно п.4 ч.1ст.20 ЦПК України суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, які викликають сумнів в обєктивності та неупередженості судді.

Згідно ч.1 ст.23 ЦПК України за наявності підстав, зазначених у статтях 20,21,22 ЦПК України, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач, зобовязані заявити самовідвід.

Керуючись ст.ст.20 - 25 ЦПК України, суддя,-

УХВАЛИВ:

Заявити самовідвід судді по даній справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Н.С.Тихонова