Справа № 127/9293/14-ц Провадження № 22-ц/772/1185/2016Головуючий в суді першої інстанції Овсюк Є.М.
Категорія 48 Доповідач Сопрун В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі :

Головуючого: Сопруна В.В.

суддів: Матківської М.В., Марчук В.С.,

при секретарі: Сніжко О.А.,

за участю: позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права особистої приватної власності та поділ спільного майна подружжя,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про визнання права особистої приватної власності та поділ спільного майна подружжя. Зазначає, що перебувала з 25.04.1998 року у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, який розірваний згідно рішення суду від 08.10.2013 року. В шлюбі народила двоє дітей - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, які після розірвання шлюбу проживають разом з нею в будинку АДРЕСА_18

Вважає, що частина майна є її особистим майном, яке розподілу не підлягає.

Так зокрема, згідно договору купівлі-продажу від 01 жовтня 1999 року на її ім'я був придбаний незакінчений будівництвом будинок готовністю 62%, який розташований за адресою: АДРЕСА_18 за ціною 38427 гривень. Значна частина грошових коштів, які були внесені як оплата за договором купівлі-продажу належала їй особисто, оскільки була отримана від продажу майна, яке належало їй до шлюбу, а саме легкового автомобіля MITSUBISHI GALANT, 1991 року випуску. Отримані від продажу даного автомобіля її особисті кошти в сумі 7500 доларів США, що на той час становило 33426 гривень, були нею заощаджені і витрачені для придбання незакінченого будівництвом будинку. Вважає, що частка розміром 27/50, що становить 54% будинку, є її особистою приватною власністю і поділу підлягати не може. Крім того, квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 була придбана нею за договором купівлі-продажу від 02 листопада 2005 року за 375000 гривень. Оскільки наявних у неї коштів, необхідних для придбання квартири не вистачало, 01 листопада 2005 року вона позичила 30000 доларів США у ОСОБА_8, витратила їх на придбання квартири АДРЕСА_2. Частина позичених нею у ОСОБА_8 коштів в у сумі 25000 доларів США були нею повернуті 25 серпня 2006 року з її особистих коштів, оскільки були отримані від продажу належних їй на праві особистої приватної власності 17/100 часток будинковолодіння АДРЕСА_19 Вказує на те, що з 375000 гривень, які були сплачені за квартиру АДРЕСА_2, 126250 гривень належали їй особисто, тому частка квартири, розмір якої відповідає зазначеній сумі, а саме 1/3, має належати їй на праві особистої приватної власності (т.1 а.с.101-106).

З урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог (т.3 а.с.88-81) ОСОБА_2 визначено обсяг спільно нажитого з ОСОБА_4 майна, яке складається з 23/50 часток будинку по АДРЕСА_20 вартістю 921511,6 гривень; 2/3 часток квартири АДРЕСА_2 вартістю 1 335 937,3 гривень; квартири АДРЕСА_3 вартістю 892 370 гривень; квартири АДРЕСА_4 вартістю 1 436 743; квартири АДРЕСА_5 вартістю 972 379 гривень; автомобіля NISSAN Patrol GR TD, 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_6, вартістю 423 500 гривень; автомобіля NISSAN Mikra, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю 154 000 гривень; грошових коштів, які виплачені ОСОБА_4 як викупна сума при достроковому припиненні договорів довгострокового страхування життя за полісами № 100002074 та № 100010181 в загальному розмірі 22853 гривні; грошових коштів, які на час припинення шлюбу зберігались на рахунках ОСОБА_4 у ПАТ КБ «Приватбанк» в загальному розмірі 50 629,36 гривень, а всього майна на загальну суму 6 209 923,2 гривень.

Таким чином у заяві про збільшення розміру позовних вимог ОСОБА_2 просила суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право особистої приватної власності на 27/50 часток будинку по АДРЕСА_18 та на 1/3 часток квартири АДРЕСА_6. Також просила поділити спільне майно подружжя, визнавши за нею право особистої приватної власності на наступне майно:

- 23/50 часток будинку по АДРЕСА_20 вартістю 921511,6 гривень;

- 2/3 часток квартири АДРЕСА_2 вартістю 1 335 937,3 гривень;

- квартиру АДРЕСА_3 вартістю 892 370 гривень;

- автомобіль NISSAN Mikra, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_2 вартістю 154 000 гривень.

Всього майна на загальну суму 3 303 818,9 гривень.

Крім цього, просила визнати за ОСОБА_4 право особистої приватної власності на наступне майно:

- квартиру АДРЕСА_5 вартістю 972 379 гривень;

- квартиру АДРЕСА_4 вартістю 1 436 743;

- автомобіль NISSAN Patrol GR TD, 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_7, кузов № НОМЕР_3 вартістю 423 500 гривень;

- грошові кошти, які виплачені ОСОБА_4 як викупна сума при достроковому припиненні договорів довгострокового страхування життя за полісами № 100002074 та № 100010181 в загальному розмірі 22853 гривні;

- грошові кошти, які на час припинення їх шлюбу зберігались на рахунках ПАТ КБ «Приватбанк» в загальному розмірі 50 629,36 гривень.

Всього майна на загальну суму 2 906 104,3 гривень.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07 липня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на 27/50 часток будинку по АДРЕСА_20.

Визнано за ОСОБА_2. право особистої приватної власності на 1/3 часток квартири АДРЕСА_21

Поділено майно, яке належить ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності наступним чином:

визнано за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на наступне майно:

- 23/50 часток будинку по АДРЕСА_20;

- 2/3 часток квартири АДРЕСА_2;

- квартиру АДРЕСА_3;

- автомобіль NISSAN Mikra, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_2;

визнано за ОСОБА_4 право особистої приватної власності на наступне майно:

- квартиру АДРЕСА_5;

- квартиру АДРЕСА_4;

- автомобіль NISSAN Patrol GR TD, 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_6, кузов № НОМЕР_3;

- грошові кошти, які виплачені ОСОБА_4 як викупна сума при достроковому припиненні договорів довгострокового страхування життя за полісами № 100002074 та № 100010181 в загальному розмірі 22853 гривні;

- грошові кошти, які на час припинення шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_2 зберігались на рахунках ПАТ КБ «Приватбанк» в загальному розмірі 50629,36 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 3654 гривень судового збору.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07 серпня 2015 року в задоволенні заяви ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 липня 2015 року відмовлено (т.4 а.с.49).

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справ та на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити частково, відмовивши їй в позові в частині визнання права особистої приватної власності на 27/50 часток будинку по АДРЕСА_18 та 1/3 часток квартири АДРЕСА_7. Просив будинок та квартиру поділити порівну. В частині позову щодо визнання за ним права власності на грошові кошти - відмовити. В частині визнання права власності за ОСОБА_2 на автомобіль NISSAN Mikra, а також за ним права власності на квартири АДРЕСА_22 і автомобіль NISSAN Patrol GR TD - залишити без змін.

Дана справа слухалась судами різних інстанцій.

Останньою, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.01.2016 року, ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 09.10.2015 року скасовано, питання про затвердження мирової угоди передано до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

У судовому засіданні апеляційного суду сторони не погодились на затвердження мирової угоди.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішенням, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом першої інстанції встановлено, що 25 квітня 1998 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження НОМЕР_8. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08 жовтня 2013 року шлюб було розірвано (т.1 а.с.5,6).

В шлюбі у сторін народилось двоє дітей - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, про що свідчать свідоцтва про народження (т.1 а.с.132,133).

Згідно з договором купівлі-продажу від 01 жовтня 1999 року на ім'я ОСОБА_2 був придбаний незакінчений будівництвом будинок готовністю 62%, який розташований за адресою: АДРЕСА_18 за ціною 38427 гривень (т.1 а.с.109).

11 серпня 2001 року на ім'я ОСОБА_2 було видане свідоцтво №1262 про право приватної власності на 100% домоволодіння по АДРЕСА_20 (т.1 а.с.9).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 02 листопада 2005 року на ім'я ОСОБА_2 за 375000 гривень була придбана квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.15,16).

На підставі договору купівлі-продажу від 29 жовтня 2004 року на ім'я ОСОБА_2 була придбана квартира АДРЕСА_8. Ціна договору становить 150000 гривень (т.1 а.с.12-14).

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію ТЗ ВІС № 349348 ОСОБА_4 є власником автомобіля марки NISSAN Patrol GR TD, 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_6, кузов № НОМЕР_3, а зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_9 вбачається, що ОСОБА_2 є власником легкового автомобіля NISSAN Mikra, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_2 (т.1 а.с.18,19,131).

Судом першої інстанції розподілено зазначені автомобілі між сторонами, а саме ОСОБА_4 автомобіль марки NISSAN Patrol GR TD, а ОСОБА_2 автомобіль марки NISSAN Mikra в зазначеній частині рішення суду не оскаржується, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» апеляційним судом оскаржуване рішення в цій частині не перевіряється.

12 серпня 2010 року на ім'я ОСОБА_4 було видане свідоцтво про право власності на квартиру в багатоквартирному будинку серії САВ № 912546 на квартиру АДРЕСА_4 (т.1 а.с.129,130).

12 серпня 2010 року на ім'я ОСОБА_4 було видане свідоцтво про право власності на квартиру в багатоквартирному будинку серії САВ № 912547 на квартиру АДРЕСА_5 (т.1 а.с.127,128).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині визнання за ОСОБА_4 права особистої приватної власності на квартири АДРЕСА_23 а тому у цій частині рішення суду слід залишити без змін, зокрема у цій частині рішення суду не оскаржується.

Згідно з листами № 0110 - SUR та № 0114 - SUR від 26 серпня 2014 року, які були надіслані ПрАТ «МетЛайф» на ім'я ОСОБА_4, дії договорів довгострокового страхування життя за полісами №100002074 та №100010181 були достроково припинені, а ОСОБА_9 здійснена виплата викупної суми в загальному розмірі 22853 гривні (т.2 а.с.107,108).

Відповідно до ч.5 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов'язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них.

Доводи апеляційної скарги в тому, що грошові кошти які вносив ОСОБА_4 по договорам довгострокового страхування життя належать йому на праві особистої власності, а тому не підлягають поділу необґрунтовані, оскільки останнім не надано в розумінні ст.. 58, 59, 212 ЦПК України належних та допустимих доказів на підтвердження того, що по зазначеним договорам страхування життя сплачувались його особисті кошти.

Таким чином, страхові платежі є спільною сумісною власністю, незалежно від того, хто з подружжя визначений стороною у договорі страхування, а тому у цій частині суд першої інстанції прийшов вірного висновку, що грошові кошти, які виплачені ОСОБА_4 як викупна сума при достроковому припиненні договорів довгострокового страхування життя за полісами № 100002074 та № 100010181 в загальному розмірі 22853 гривні, належить сторонам на праві спільної сумісної власності та підлягають поділу.

Також, суд першої інстанції прийшов вірного висновку, що грошові кошти які зберігались на рахунках в ПАТ КБ «Приватбанк», станом на день розірвання шлюбу, відкритих на ім'я ОСОБА_4 в сумі 33646,56 гривень та 732 євро, загальна сума - 50629,36 грн. (т.2 а.с.1-24), належить сторонам на праві спільної сумісної власності та підлягають поділу.

Враховуючи вище зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що міський суд прийшов вірного висновку в частині визнання за ОСОБА_4 право особистої приватної власності на грошові кошти, які виплачені останньому, як викупна сума при достроковому припиненні договорів довгострокового страхування життя за полісами № 100002074 та № 100010181 в загальному розмірі 22853 гривні та грошові кошти, які на час припинення шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_2 зберігались на рахунках ПАТ КБ «Приватбанк» в загальному розмірі 50 629,36 гривень, а тому у цій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч. 7 ст. 57 СК України, якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя (висновки Верховного Суду України, викладені у постановах № 6-2333цс15 від 25 листопада 2015 року, № 6-2641цс15 від 16 грудня 2015 року).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина 4 ст. 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Отже, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов'язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов'язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім'ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім'ї (висновки Верховного Суду України, викладені у постановах № 6-55цс13 від 19 червня 2013 року, № 6-163цс12 від 20 лютого 2013 року, № 6-88цс12 від 12 вересня 2012 року).

Визнаючи за ОСОБА_2 особистою приватною власністю частку розміром 27/50, що становить 54% будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_18, суд першої інстанції, виходив з того, що ОСОБА_2 05.09.1998 року знятий з обліку автомобіль «MITSUBISHI GALANT» та реалізований за 7500 доларів США, а отримані від продажу автомобіля особисті кошти ОСОБА_2 були витрачені як оплата за договором купівлі-продажу від 01 жовтня 1999 року незакінченого будівництвом будинку готовністю 62%, який розташований за адресою: АДРЕСА_18, а тому поділу між сторонами, частка розміром 27/50, бути не може, однак колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з довідки № 10311, яка видана УДАІ УМВС України у Вінницькій області 04 серпня 2014 року на ім'я ОСОБА_2 та висновку експертного дослідження № 402 від 07.08.2014 року про вартість автомобіля MITSUBISHI GALANT, 1991 року виготовлення станом на 05.09.1998 року, вбачається, що транспортний засіб MITSUBISHI GALANT, 1991 року випуску, сірого кольору, кузов № НОМЕР_4, двигун № НОМЕР_5 був поставлений на облік 16.10.1997 року, а 05.09.1998 року знятий з обліку ОСОБА_2 та реалізований за 7500 доларів США (т.1 а.с.111-114).

25 квітня 1998 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження НОМЕР_8. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08 жовтня 2013 року шлюб було розірвано.

Згідно з договором купівлі-продажу від 01 жовтня 1999 року на ім'я ОСОБА_2 був придбаний незакінчений будівництвом будинок готовністю 62%, який розташований за адресою: АДРЕСА_18 за ціною 38427 гривень.

11 серпня 2001 року на ім'я ОСОБА_2 було видане свідоцтво №1262 про право приватної власності на 100% домоволодіння по АДРЕСА_20.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що 100% домоволодіння по АДРЕСА_20 є об»єктом спільної сумісної власності, оскільки як встановлено судом автомобіль був реалізований 05.09.1998 року за 7500 доларів США, а незакінчений будівництвом будинок готовністю 62% був придбаний 01.10.1999 року, тобто більш ніж через один рік, доказів, що саме ці кошти були витрачені на купівлю будинку в матеріалах справи відсутні.

Крім того, безпідставний висновок суду першої інстанції в тому, що 1/3 частка квартири АДРЕСА_6 належить ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності, так як останньою з 375000 гривень, які були сплачені за вказану квартиру, а саме 126250 гривень належали їй особисто.

Згідно з договору купівлі-продажу від 02 листопада 2005 року вартість квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 становила 375000 гривень (т.1 а.с.15,16).

З договору позики від 01 листопада 2005 року, який був укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 вбачається, що ОСОБА_2 позичила у ОСОБА_8 30000 доларів США до 01.11.2006 року (т.1 а.с.116).

У правовій позиції ВСУ від 19.06.2013 року справа №6-55цс13 вказано, що Договір, укладений одним із подружжя, створює обов'язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім'ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім'ї. Договір, укладений одним із подружжя, за яким майно використане не на задоволення потреб сім'ї, а на інші потреби, не створює обов'язків для іншого з подружжя.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що квартира в АДРЕСА_9 є також спільним сумісним майном ОСОБА_2 та ОСОБА_4, оскільки придбана у шлюбі, а сам договір купівлі-продажу квартири укладено в інтересах сім'ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім'ї.

Зокрема, суд першої інстанції прийшов до припущення, що 25000 доларів США є особистими коштами ОСОБА_2, з розписки не вбачається, що кошти в розмірі 25000 доларів США отримані ОСОБА_8 від ОСОБА_2 в рахунок погашення договору позики від 01.11.2005 року є особистими коштами саме ОСОБА_2 (т.1 а.с.117).

Даний факт спростовує ОСОБА_4, який в суді як першої так і апеляційної інстанції пояснював, що кошти для придбання квартири у м. Києві ні він, ні його бувша дружина не позичали. Розписки, які є в матеріалах справи є надуманим доказом ОСОБА_2

При таких обставинах, колегія суддів приходить до висновку, що в частині визнання 1/3 частини квартири в м. Києві по вул.. О.Гончара, 24/6 слід відмовити.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Згідно з висновку експерта №54 від 06.04.2015 року, НДЕКЦ при УМВС України у Вінницькій області, ринкова вартість нерухоме майно, яке є предметом спору оцінено наступним чином (т.3 а.с.2-16):

1. житловий будинок по АДРЕСА_24 загальною площею 387,3 кв.м. з урахуванням земельної ділянки та земельних поліпшень - 4 877 342 гривень;

2. однокімнатна квартира АДРЕСА_6 загальною площею 49,1 кв.м. - 2 003 906 гривень;

3. двокімнатна квартира АДРЕСА_10 загальною площею 46,7 кв.м. - 892 370 гривень;

4. двокімнатна квартира АДРЕСА_11 загальною площею 71,9 кв.м. -1 436 745 гривень;

5. однокімнатна квартира АДРЕСА_12 загальною площею 50,0 кв.м. - 972 379 гривень;

6. однокімнатна квартира АДРЕСА_5 з урахуванням самочинно перепланованих приміщень загальною площею 69,8 кв.м. вартістю 1 357 441 гривень.

Враховуючи вище викладене до майна, яке належить ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності і яке підлягає поділу між ними належить:

- житловий будинок по АДРЕСА_24 загальною площею 387,3 кв.м. з урахуванням земельної ділянки та земельних поліпшень - 4 877 342 гривень;

- однокімнатна квартира АДРЕСА_6 загальною площею 49,1 кв.м. - 2 003 906 гривень;

- двокімнатна квартира АДРЕСА_10 загальною площею 46,7 кв.м. - 892 370 гривень;

- двокімнатна квартира АДРЕСА_11 загальною площею 71,9 кв.м. -1 436 745 гривень;

- однокімнатна квартира АДРЕСА_12 загальною площею 50,0 кв.м. - 972 379 гривень;

- автомобіль NISSAN Patrol GR TD, 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_6, кузов № НОМЕР_3 вартістю 423 500 гривень;

- автомобіль NISSAN Mikra, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_2 вартістю 154 000 гривень;

- грошові кошти, які виплачені ОСОБА_4 як викупна сума при достроковому припиненні договорів довгострокового страхування життя за полісами № 100002074 та № 100010181 в загальному розмірі 22853 гривні;

- грошові кошти, які на час припинення нашого з ОСОБА_4 шлюбу зберігались на рахунках ПАТ КБ «Приватбанк» в загальному розмірі 50629,36 гривень.

Згідно зі ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 71 СК України якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, то спір може бути вирішено судом.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в частині визнання за ОСОБА_2 права особистої приватної власності на наступне майно: квартиру АДРЕСА_13 вартістю 892370 грн.; автомобіль NISSAN Mikra, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_2 вартістю 154000 грн., підлягає залишенню без змін.

Також, рішення суду в частині визнання за ОСОБА_4 права особистої приватної власності на наступне майно: квартири АДРЕСА_14 вартістю 972379 грн.; квартири АДРЕСА_15 вартістю 1436746 грн.; автомобіля NISSAN Patrol GR TD, 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_6, кузов № НОМЕР_3 вартістю 423500 грн.; грошових коштів, які виплачені ОСОБА_4 як викупна сума при достроковому припиненні договорів довгострокового страхування життя за полісами №100002074 та №100010181 в загальному розмірі 22853 грн.; грошових коштів, які на час припинення шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_2 зберігались на рахунках ПАТ КБ «Приватбанк» в загальному розмірі 50629,36 грн., підлягає залишенню без змін.

Однак, рішення суду в частині визнання за ОСОБА_2 права особистої приватної власності на 27/50 часток будинку по АДРЕСА_24 та 1/3 часток квартири АДРЕСА_16, та визнання за нею права особистої приватної власності на 23/50 часток будинку по АДРЕСА_24 та 2/3 часток квартири АДРЕСА_16 підлягає скасуванню, з наступним поділом спільного майна ОСОБА_4 та ОСОБА_2, який не суперечить їхнім права та інтересам.

Оцінка житлового будинку по АДРЕСА_25 була проведена з урахуванням земельної ділянки та земельних поліпшень.

Таким чином, не можуть підлягати окремому поділу дані земельні ділянки, які надані для будівництва і обслуговування жилого будинку, на яких розташований будинок з господарськими спорудами, так як при поділі спільного майна подружжя, судом визнається право особистої приватної власності на будинок за однією з сторін, тобто за ОСОБА_2.

Право поділу на земельні ділянки мало б місце в тому випадку, коли будинок підлягав би поділу між сторонами.

При таких обставинах, колегія суддів, приходить до висновку, що за ОСОБА_2 слід, визнати право особистої приватної власності на житловий будинок по АДРЕСА_24 загальною площею 387,3 кв.м., вартістю 4 877 342 грн., а за ОСОБА_4 визнати право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_17, вартістю 2003906 грн.

Колегія суддів, враховуючи те, що з ОСОБА_2 проживають двоє неповнолітніх дітей - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, рішення суду щодо стягнення аліментів в матеріалах справи відсутнє, приходить до висновку, що різницю в долях в сумі 505849,82 грн., яка повинна бути стягнута з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 не стягувати.

Стягуючи з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 3654 грн. судового збору, суд першої інстанції, вірно врахував положення ст..88 ЦПК України.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового чи зміни рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст..ст. 307, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 липня 2015 року в частині визнання за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на 27/50 часток будинку по АДРЕСА_24 та 1/3 часток квартири АДРЕСА_16, та в частині визнання за ОСОБА_2 права особистої приватної власності на 23/50 часток будинку по АДРЕСА_24 та 2/3 часток квартири АДРЕСА_16 - скасувати. Ухвалити у цій частині нове рішення.

Визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на житловий будинок по АДРЕСА_24.

Визнати за ОСОБА_4 право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_16.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: підпис Сопрун В.В.

Судді: підписи Матківська М.В.

Марчук В.С.

З оригіналом вірно: Сопрун В.В.