У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

3 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Юровської Г.В.,
суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М., Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи: Львівське комунальне підприємство «Княже місто», ОСОБА_10, про зобов'язання до вчинення дій, за касаційною скаргою Галицької районної адміністрації Львівської міської ради на рішення апеляційного суду Львівської області від 20 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року Галицька районна адміністрація Львівської міської ради звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 зареєстровані та проживають у квартирі АДРЕСА_1, а ОСОБА_10 - у квартирі АДРЕСА_2 у цьому ж будинку.

Вказаний будинок перебуває у власності Львівської міської ради та обслуговується Львівським комунальним підприємством «Княже місто» (далі - ЛКП «Княже місто»).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів від 12 червня 1990 року № 350 «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_11 та гр. ОСОБА_12» вирішено вважати технічно можливим приєднати вільну квартиру АДРЕСА_3 до квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 з їх наступним переплануванням згідно з проектними пропозиціями, розробленими Львівським філіалом інституту «Укржитлоремпроект».

Відповідно до рішення виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів від 14 травня 1991 року №281 «Розгляд листа Львівської міської ради народних депутатів від 2 квітня 1991 року по заяві гр. ОСОБА_12» зобов'язано ОСОБА_11 провести роботи по переплануванню кватири згідно з проектними пропозиціями (варіант 1), розробленими Львівським філіалом інституту «Укржитлоремпроект».

ЛКП «Княже місто» неодноразово направляло на адресу відповідачів попередження із зобов'язанням привести приміщення квартири АДРЕСА_1 у відповідність до проектних пропозицій (варіант 1), розроблених Львівським філіалом інституту «Укржитлоремпроект».

Відповідно до акта обстеження технічного стану від 26 вересня 2014 року, складеного комісією ЛКП «Княже місто» встановлено, що у вищезазначеній квартирі відповідачами здійснено самовільне перепланування в коридорі загального користування.

Розпорядженням голови Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 27 листопада 2014 року № 472 затверджено висновок міжвідомчої комісії Галицького району (протокол № 41 від 25 листопада 2014 року, параграф № 7) та зобов'язано відповідачів за власні кошти привести квартиру АДРЕСА_1 у відповідність до проектних пропозицій (варіант 1), розроблених Львівським філіалом інституту «Укржитлоремпроект».

4 грудня 2014 року відповідачам направлено попередження із вимогою виконати розпорядження голови адміністрації.

26 грудня 2014 року комісією ЛКП «Княже місто» складено акт, яким встановлено, що відповідачі вимог зазначеного розпорядження голови не виконали.

У зв'язку з цим позивач просив зобов'язати відповідачів за власний рахунок привести квартиру АДРЕСА_1 у відповідність до проектних пропозицій (варіант 1), розроблених Львівським філіалом інституту «Укржитлоремпроект», а саме: демонтувати перегородку в коридорі загального користування площею 3,6 кв. м. (літ. І-І), влаштувати кладовку на площі кухні та роздільний санвузол, згідно технічного паспорта на квартиру складеного станом на 10 липня 1996 року, демонтувати перегородку між приміщенням 4а-2 та 4а-7, закласти дверні пройоми з приміщення 4а-5 та влаштувати дверний пройом між приміщеннями 4а-6 та 4а-7, замурувати існуючі вхідні двері в приміщення 4а-1.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 9 липня 2015 року у задоволенні позову Галицької районної адміністрації Львівської міської ради відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 20 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення у справі, яким позов Галицької районної адміністрації Львівської міської ради задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 демонтувати перегородку в коридорі загального користування площею 3,6 кв. м. (літ. 1-1) в квартирі АДРЕСА_1. Відмовлено у задоволенні позовних вимог про зобов'язання відповідачів влаштувати кладовку та роздільний санвузол на площі кухні, згідно технічного паспорта на квартиру складеного станом на 10 липня 1996 року, демонтувати перегородку між приміщенням 4а-2 та 4а-7, закласти дверні пройоми з приміщення 4а-5 та влаштувати дверний пройом між приміщеннями 4а-6 та 4а-7, замурувати існуючі вхідні двері в приміщення 4а-1.

У касаційній скарзі Галицька районна адміністрація Львівської міської ради просить частково скасувати рішення суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга підлягаєчастковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до чч. 1, 2, 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Рішення апеляційного суду не відповідає цим вимогам.

Під час розгляду справи судом було встановлено, що ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 зареєстровані та проживають у квартирі АДРЕСА_1, а ОСОБА_10 - у квартирі АДРЕСА_2 у цьому ж будинку.

Вказаний будинок перебуває у власності Львівської міської ради та обслуговується ЛКП «Княже місто».

Відповідно до рішення виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів від 12 червня 1990 року № 350 «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_11 та гр. ОСОБА_12» вирішено вважати технічно можливим приєднати вільну квартиру АДРЕСА_3 до квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 з їх наступним переплануванням згідно з проектними пропозиціями, розробленими Львівським філіалом інституту «Укржитлоремпроект».

Відповідно до рішення виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів від 14 травня 1991 року № 281 «Розгляд листа Львівської міської ради народних депутатів від 2 квітня 1991 року по заяві гр. ОСОБА_12» зобов'язано ОСОБА_11 провести роботи по переплануванню кватири згідно з проектними пропозиціями (варіант 1), розробленими Львівським філіалом інституту «Укржитлоремпроект».

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 24 лютого 2011 року, ухвалене у справі за позовом Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи: ОСОБА_12, відділ приватизації житлового фонду Галицького району Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, про визнання свідоцтва про право власності недійсним, позов задоволено. Визнано недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 від 9 серпня 1996 року. Рішення набрало законної сили.

ЛКП «Княже місто» неодноразово направляло на адресу відповідачів попередження із зобов'язанням привести приміщення квартири АДРЕСА_1 у відповідність до проектних пропозицій (варіант 1), розроблених Львівським філіалом інституту «Укржитлоремпроект».

Відповідно до акта обстеження технічного стану квартири АДРЕСА_1 від 26 вересня 2014 року, складеного комісією ЛКП «Княже місто» встановлено, що у квартирі відповідачами здійснено самовільне перепланування в коридорі загального користування (а. с. 11).

20 листопада 2014 року складено акт, у якому відображено перепланування здійснені відповідачами (а. с. 13).

Розпорядженням голови Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 27 листопада 2014 року № 472 затверджено висновок міжвідомчої комісії Галицького району (протокол № 41 від 25 листопада 2014 року, параграф № 7) та зобов'язано відповідачів за власні кошти привести квартиру АДРЕСА_1 у відповідність до проектних пропозицій (варіант 1), розроблених Львівським філіалом інституту «Укржитлоремпроект», а саме: демонтувати перегородку в коридорі загального користування площею 3,6 кв. м. (літ. І-І) у квартирі АДРЕСА_1, влаштувати кладовку на площі кухні та роздільний санвузол, згідно технічного паспорта на квартиру складеного станом на 10 липня 1996 року, демонтувати перегородку між приміщенням 4а-2 та 4а-7, закласти дверні пройоми з приміщення 4а-5 та влаштувати дверний пройом між приміщеннями 4а-6 та 4а-7, замурувати існуючі вхідні двері в приміщення 4а-1 (а. с. 15-16).

4 грудня 2014 року відповідачам направлено попередження із вимогою виконати розпорядження голови адміністрації (а. с. 17).

26 грудня 2014 року комісією ЛКП «Княже місто» складено акт, яким встановлено, що відповідачі вимог зазначеного розпорядження голови не виконали (а. с. 18).

Встановивши вищезазначені обставини у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову в частині демонтування перегородки в коридорі загального користування площею 3,6 кв. м. (літ.1-1) в квартирі АДРЕСА_1. Разом із цим суд відмовив у задоволенні решти позовних вимог щодо зобов'язання відповідачів влаштувати кладовку та роздільний санвузол на площі кухні, згідно технічного паспорта на квартиру складеного станом на 10 липня 1996 року, демонтувати перегородку між приміщенням 4а-2 та 4а-7, закласти дверні пройоми з приміщення 4а-5 та влаштувати дверний пройом між приміщеннями 4а-6 та 4а-7, замурувати існуючі вхідні двері в приміщення 4а-1.

Такий висновок суду ґрунтується на неповному з'ясуванні всіх обставин у справі.

Згідно із ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

За змістом ч. 7 ст. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

За змістом частин четвертої та сьомої статті 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва зазначені в цих пунктах особи можуть вимагати від особи, яка здійснила самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об'єкта або проведення його перебудови власними силами або за її рахунок, приведення земельної ділянки у попередній стан або відшкодування витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих правових норм правом звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак, суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і, залежно від встановленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до положень ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об'єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред'явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені в приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил із визначенням строку для добровільного виконання припису, та (або) якщо перебудова об'єкта є неможливою.

Розглядаючи зазначені вимоги відповідно до вказаної норми та положень ч. 7 ст. 376 ЦК України, суди повинні встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об'єкта та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови.

Якщо позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна заявлений суб'єктом владних повноважень на виконання владних управлінських функцій зі здійснення архітектурно-будівельного контролю, у зв'язку з порушенням забудовником вимог законодавства з питань будівництва, судам слід перевіряти, чи не є відносини між сторонами публічно-правовими та чи підлягає зазначений спір вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17 грудня 2014 року, у справі № 6-137цс14.

Разом з цим переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки тому, що позивач - Галицька районна адміністрація Львівської міської ради звернулася до суду як суб'єкт владних повноважень та не перевірив, чи не є відносини між сторонами публічно-правовими та чи підлягає зазначений спір вирішенню в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Галицької районної адміністрації Львівської міської ради задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 20 жовтня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Г.В. Юровська А.О. Леванчук Л.М. Мазур В.А. Нагорняк Т.О. Писана Головуючий Судді: