У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

пр. № 4-с/759/52/16

ун. № 759/1679/16-ц

10 лютого 2016 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Ключника А.С., за участю секретаря судового засідання Борисенко А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань цивільну справу за скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на постанову головного державного виконавця ВДВС Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області Дячок С.В. від 14.01.2016 року про відкриття виконавчого провадження, заінтересована особа: ОСОБА_2,

ВСТАНОВИВ:

Представник скаржника ПАТ КБ «ПриватБанк» - Маляр Я.А. в порядку ст. 383 ЦПК України звернувся до суду зі скаргою на постанову головного державного виконавця ВДВС Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області Дячок С.В. від 14.01.2016 року про відкриття виконавчого провадження.

Скаргу обґрунтовано тим, що 14.01.2016 року, головним державним виконавцем ВДВС Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області Дячок С.В винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №49813768, вказана постанова видана на підставі виконавчого листа №2/759/258/15 виданого Святошинським районним судом м. Києва 24.06.2015 року про стягнення коштів за банківськими вкладами.

22.01.2016 року скаржник отримав оспорювану постанову. Хоча постанова винесена 14.01.2016 року, згідно чеку поштового відділення, постанову банку направлено 19.01.2016 року, тобто на п'ятий день після відкриття виконавчого провадження та в порушення вимог ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження». Таким чином, постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження направлена боржнику вже після спливу строку на добровільне виконання постанови, що позбавило можливості боржника добровільно її виконати.

Окрім того, скаржником зазначено, що оспорювана постанова винесена в порушення ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження», тобто, не за місцем або не підвідомчістю виконання рішення.

Як стверджує скаржник, постанова про відкриття виконавчого провадження в порушення Закону України «Про виконавче провадження» надіслана на п'ятий день після відкриття виконавчого провадження, що позбавило можливості боржника добровільно її виконати. Та окрім, зазначено, що головним державним виконавцем ВДВС Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області Дячок С.В., мало бути винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження, оскільки він був пред'явлений до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення. На підставі наведеного скаржник просив, скаргу задовольнити, визнати бездіяльність державного виконавця незаконною та скасувати оспорювану постанову державного виконавця.

В судове засідання учасники процесу не з'явились про час, та місце слухання справи повідомлялись належним чином, про причини неприбуття суд не повідомили.

Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку, про відсутність правових підстав, для задоволення скарги, з огляду на наступне.

Згідно ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

У відповідності до ч.1 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Частиною 2 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 2 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

Державний виконавець, відповідно до вимог ч. 1. ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб; вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч.1 ст. 11 цього Закону).

Як встановлено судом, на виконанні ВДВС Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області перебував виконавчий лист № 2/759/258/15 виданий 24.06.2015 року Святошинським районним судом м. Києва.

Відповідно до ч. 2 ст. 368 ЦПК України за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист. Якщо на підставі ухваленого рішення належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, або якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів чи проти кількох відповідачів, суд має право за заявою стягувачів видати кілька виконавчих листів, точно зазначивши, яку частину рішення треба виконати за кожним виконавчим листом.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначається резолютивна частина рішення.

Статтею 19 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено вичерпний перелік підстав для відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

У п.1 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ від 07.02.2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз'яснено, що виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.

Згідно ч. 3 ст. 95 ЦК України філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Враховуючи те, що філія боржника ПАТ КБ «ПриватБанк» знаходиться за адресою: м. Бровари, вул. Київська, 316 на яку поширюється компетенція ВДВС Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області , стягувач пред'явила виконавчий лист до органу державної виконавчої служби за місцем знаходження майна боржника в м. Броварах відповідно до положення ч. 1 ст. 20 Закону України Про виконавче провадження, скориставшись своїм правом вибору.

Крім цього, відповідно до ч. 5 ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо у процесі виконавчого провадження державним виконавцем отримано документальне підтвердження про зміну або встановлення місця проживання, перебування чи місцезнаходження боржника, його майна, місця його роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, та з'ясувалося, що майно боржника, на яке можна звернути стягнення, відсутнє на території, на яку поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець не пізніше наступного дня з моменту, коли йому стали відомі зазначені обставини, надсилає виконавчий документ за новим місцем проживання чи місцезнаходженням боржника, місцем його роботи чи місцезнаходженням майна боржника, про що повідомляє стягувачу.

Таким чином, зазначеною нормою чинного законодавства передбачено наслідки відкриття виконавчого провадження з порушенням принципу територіальності.

Судом встановлено, що на підставі виконавчого листа №2/759/258/15 виданого 24.06.2015 року Святошинським районним судом м. Києва про стягнення коштів за банківськими вкладами, головним державним виконавцем ВДВС Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області Дячок С.В винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 49813768 від 14.01.2016 року з примусового виконання виконавчого документу.

Виконавчий лист відповідає вимогам ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», пред'явлений вчасно та до відповідного органу державної виконавчої служби, відтак відсутні підстави для відмови в його прийнятті.

Згідно п.4.1.1 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом МЮ України №74/5 від 15.12.1999 р., державний виконавець, починаючи виконувати рішення, повинен пересвідчитись, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійсненні ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк; тобто обов'язок державного виконавця встановити факт отримання копії постанови про відкриття виконавчого провадження передує вчиненню будь-яких дій стосовно примусового виконання рішення. І тільки після цього, у разі невиконання постанови державного виконавця у запропонований строк, - обов'язок примусово його виконати.

Разом з тим, матеріалами справи підтверджується не направлення вчасно боржникові копій постанови від 14.01.2016 року про відкриття виконавчого провадження, а лише 19.01.2016 року, тобто в порушення вимог ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладання провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам. Постанова державного виконавця про відкладення провадження виконавчих дій може бути оскаржена у триденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

В даному випадку скаржник, який вважає, що несвоєчасне отримання копії постанови про відкриття виконавчого провадження порушує його право на добровільне виконання рішення у визначений в постанові строк, разом з тим не був позбавлений можливості звернутися до державного виконавця щодо продовження цього строку.

Саме по собі несвоєчасне отримання копії постанови про відкриття виконавчого провадження чи направлення її в пізніший термін не є підставою для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, адже за таких обставин оскарженню підлягають дії державного виконавця, направлені на примусове виконання рішення, за умови, якщо боржнику буде відмовлено у відкладенні виконавчих дій і надання додаткового строку для добровільного виконання в порядку ч. 1 ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження».

Будь-яких доказів, що боржник звертався до державного виконавця в порядку ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження» із заявою про відкладення провадження виконавчих дій на десять днів, а останнім було відмовлено суду не надано.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014р. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» зазначається, що при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 387 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» на постанову головного державного виконавця ВДВС Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області Дячок С.В. від 14.01.2016 року про відкриття виконавчого провадження, заінтересована особа: ОСОБА_2, є безпідставною та задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 2, 6, 11, 17, 18, 20, 25, 31, 35, 82 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 209-210, 223, 293, 294, 383, 387, 388, 389 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» на постанову головного державного виконавця ВДВС Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області Дячок С.В. від 14.01.2016 року про відкриття виконавчого провадження, заінтересована особа: ОСОБА_2 - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо вона не скасована, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя А.Ключник