АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3104/16 Справа № 183/5819/14 Головуючий у 1 й інстанції - Парфьонов Д. О. Доповідач - Черненкова Л.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Черненкової Л.А.

суддів - Петешенкової М.Ю., Пономарь З.М.

при секретарі - Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, треті особи: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Каценельсон О.В., відділ РЕР ДАІ № 1 ГУМВС України в Дніпропетровській області, ОСОБА_6 про визнання правочинів недійсними, скасування держаної реєстрації, визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И Л А:

09 вересня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом, за яким з урахуванням уточнених позовних вимог просив визнати недійсним договір купівлі-продажу між ОСОБА_3 в особі ОСОБА_6, та ОСОБА_4, на підставі якого зареєстровано право власності на автомобіль марки «Део Ланос», 2007 року випуску, колір сірий, тип легковий седан В, номер шасі НОМЕР_5 за громадянкою ОСОБА_4, у зв'язку з укладенням цього договору за неіснуючою довіреністю (дорученням) ОЕІ М316963 від 03 квітня 2013 року від імені ОСОБА_3; застосувати наслідки недійсного правочину та визнати за ОСОБА_3 право власності на автомобіль марки «Део Ланос», 2007 року випуску, колір сірий, тип легковий седан В, номер шасі НОМЕР_5; визнати недійсним договір купівлі-продажу між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, на підставі якого зареєстровано право власності на автомобіль марки «Део Ланос», 2007 року випуску, колір сірий, тип легковий седан В, номер шасі НОМЕР_5 за ОСОБА_2, у зв'язку з укладенням цього договору без достатньої правової підстави з боку ОСОБА_4, яка не була власником на час укладення договору; витребувати з чужого незаконного володіння у ОСОБА_2 або у третіх осіб автомобіль марки «Део Ланос», 2007 року випуску, колір сірий, тип легковий седан В, номер шасі НОМЕР_5, зареєстрований за ОСОБА_2 та передати автомобіль власнику ОСОБА_3; зобов'язати МРЕВ №1 ГУМВС України в Дніпропетровській області зареєструвати за ОСОБА_3 право власності на автомобіль марки «Део Ланос», 2007 року випуску, колір сірий, тип легковий седан В, номер шасі НОМЕР_5. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання договору оренди автомобіля від 14 березня 2013 року укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_7, позивач передав ОСОБА_7 в оренду автомобіль марки «Део Ланос», 2007 року випуску, колір сірий, тип легковий седан В, номер шасі НОМЕР_5, належний позивачу на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_7 від 08 липня 2011 року. Згідно з умовами договору оренди ОСОБА_7 мав сплачувати позивачу щодобово 130 грн. орендної плати за користування автомобілем. Однак, з 30 травня 2013 року ОСОБА_7 припинив виконувати умови договору оренди в частині оплати за користування автомобілем, транспортний засіб не повернув. В наступному позивачу стало відомо, що 23 квітня 2013 року раніше не відома йому особа - ОСОБА_6, діючи від його імені на підставі підробленої довіреності реєстровий № КД-7717, бланк серії ОЄІ 316963 від 03 квітня 2013 року, посвідченої приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Каценельсон О.В. зняв з обліку в органах реєстрації прав власності на транспортні засоби транспортний засіб, належний позивачу. Отримавши копію означеної довіреності позивач дізнався, що згідно тексту довіреності ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_6 в тому числі - розпоряджатись та продавати за ціну та на умовах на свій розсуд належний ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль НОМЕР_8, виданого відділом РЕР ДАІ № З ГУМВС України в Дніпропетровській області, від 12 липня 2012 року, легковий автомобіль марки DAEWOO LANOS TF69Y3HГ, piк випуску 2007, колір сірий, об'єм двигуна 1498, номер кузова VIN-НОМЕР_5 НОМЕР_9, реєстраційний номер НОМЕР_2. Вказує, що довіреність на право представництва інтересів щодо належного йому транспортного засобу нікому не видавав. Отримана ним копія довіреності є підробленою невідомою особою. Про факт підроблення довіреності свідчить те, що 20 вересня 2013 року ПН ЗМНО Каценельсон О.В. на запит з Кіровського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області надала довідку в якій зазначила про не посвідчення нею довіреності на право розпорядження транспортним засобом від імені ОСОБА_3 на ОСОБА_6 від 23 квітня 2013 року за реєстровим № КД-7717. Крім того, відповідно до довідки, наданої Дніпропетровською філією ДП «Інформаційний центр» Міністерства Юстиції України, в Єдиному реєстрі довіреностей по факту реєстрації довіреності від імені ОСОБА_3 на ім'я ОСОБА_6 від 03 квітня 2013 року на бланку серії ОЄІ 316963 інформація відсутня. В наступному позивач дізнався, що 05 серпня 2013 року ОСОБА_4 надано довіреність за реєстровим № 2174, посвідчену ПН ЗМНО Півняк О.С., якою уповноважила громадянина ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 представляти її інтереси перед третіми особами, учасниками дорожнього руху, в судових органах, органах нотаріату, органах Державтоінспекції, органах страхування, на станціях, підприємствах технічного обслуговування та ремонту, митних, а також в будь яких установах, підприємствах, організаціях, незалежно від їх підпорядкованості та форм власності з усіх питань пов'язаних з експлуатацією та розпорядженням від її імені (продати, обміняти, здати в оренду, позичку, заставу тощо) належний їй на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_10, виданого ВРЕВ №3 УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області 07 травня 2013 року легковий автомобіль марки DAEWОO, модель LANOS, piк випуску - 2007, колір-сірий, тип ТЗ легковий седан - В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований у ВРЕВ №3 УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області за ціну та на умовах на їх розсуд. Відповідно до довідки наданої з МРЕВ МІ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 08 липня 2014 року за № 14, в серпні 2013 року право власності на автомобіль марки DAEWOО, модель LANOS, piк випуску - 2007, колір-сірий, тип ТЗ легковий седан - В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5, реєстраційний номер НОМЕР_1 зареєстровано на підставі довідки-рахунку, виданої 17 серпня 2013 року торгівельною організацією ФОЛ ОСОБА_12 за громадянкою ОСОБА_2. Вказуючи на те, що довіреність на право вчинення дій щодо автомобіля, належного позивачу останнім не видавалась, вона є підробленою, автомобіль вибув з володіння позивача без достатніх правових підстав та поза його волею, позивач не давав згоди на відчуження належного йому транспортного засобу, всі інші правочини, які укладалися щодо належного позивачу транспортного засобу та призвели до зміни власників є недійсними, а позивач має право на підставі ст.388 ЦК України витребувати майно з чужого незаконного володіння, оскільки уклавши від імені ОСОБА_3 на підставі довіреності, якої не існує, договір купівлі-продажу його автомобіля з ОСОБА_4, ОСОБА_6 вчинив дії, які призвели до незаконного припинення права позивача ОСОБА_3 на автомобіль та виникнення цього права у покупця за договором - відповідача ОСОБА_4 При цьому, ОСОБА_2, якій станом на день розгляду справи належить автомобіль не є добросовісним набувачем, оскільки у ОСОБА_4 не було права на відчуження транспортного засобу, через відсутність у попереднього власника - ОСОБА_3 волі на відчуження транспортного засобу на користь ОСОБА_4 Зазначає про неможливість застосування до правовідносин, що склалися між сторонами права набувальної давності, оскільки спірний автомобіль вибув з володіння ОСОБА_3 не з його волі; у ОСОБА_4 не було права на відчуження майна, тому ОСОБА_2 не може бути визнана добросовісним набувачем; строки давності не настали.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2016 року ухвалено: позовну заяву ОСОБА_3 - задовольнити частково; визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки «Део Ланос», 2007 року випуску, колір сірий, тип легковий седан В, номер шасі НОМЕР_5, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 30 квітня 2013 року; витребувати автомобіль марки «Део Ланос», 2007 року випуску, колір сірий, тип легковий седан В, номер шасі НОМЕР_5 на користь ОСОБА_3 з чужого незаконного володіння ОСОБА_2; в решті позову - відмовити; стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати - по 121,80 гривні з кожної.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, та винести нове рішення, яким відмовити в задоволенні вимог позивача в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах та межах позовних вимог, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що у відповідності до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8 від 12 липня 2012 року позивачу належить транспортний засіб - легковий автомобіль марки DAEWOО, модель LANOS TF69Y ЗНГ, piк випуску - 2007, колір-сірий, тип ТЗ легковий седан - В, номер шасі (кузова, рами) VIN - НОМЕР_5, НОМЕР_9, реєстраційний номер НОМЕР_2. На підставі договору оренди легкового автомобіля від 14 березня 2013 року ОСОБА_3 передав в оренду ОСОБА_7 в строкове платне володіння та користування транспортний засіб - легковий автомобіль марки DAEWOО, модель LANOS, piк випуску - 2007, колір-сірий, тип ТЗ легковий седан - В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5, реєстраційний номер НОМЕР_2, належний позивачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8 від 12 липня 2012 року. Строк оренди - з 14 березня 2013 року по 14 червня 2013 року; орендна плата становить 130 грн. за добу. Передача автомобіля в оренду здійснюється за актом приймання передачі чи по усній домовленості. У відповідності до п.8 договору оренди, автомобіль повинен бути повернутий орендодавцю на протязі 1 календарного дня після закінчення строку оренди, визначеного в п.4.1 договору чи припинення договору на інших умовах у справному стані з врахуванням нормального фізичного зносу, що виник в період експлуатації. Якщо орендар не повернув орендований автомобіль в строк, визначений п.8.1 договору, він несе ризик випадкового знищення чи пошкодження автомобіля. Повернення автомобіля виконується за актом приймання-передачі аналогічного тому, який складається при передачі орендованого автомобіля від орендодавця орендарю. Як вказано позивачем в позовній заяві та не спростовано відповідачем, автомобіль передано ОСОБА_7 14 березня 2013 року. Водночас, згідно з відповіддю начальника ЦНП №1 ГУМВС України в Дніпропетровській області № 14/1ЦНП-3704 від 08 липня 2014 року автомобіль марки DAEWOО, модель LANOS, piк випуску - 2007, VIN - НОМЕР_5, кузов НОМЕР_9, реєстраційний номер НОМЕР_2 знятий з обліку 30 квітня 2013 року на підставі доручення ОЕІ № 316963 від 03 квітня 2013 року. 30 квітня 2013 року до ВРЕР-1 УДАІ УМВС України у Дніпропетровській області подано заяву від імені ОСОБА_3 про зняття з обліку транспортного засобу автомобіля марки DAEWOО, модель LANOS, рік випуску - 2007 VIN - НОМЕР_5, реєстраційний номер НОМЕР_2. Заява підписана від імені ОСОБА_3 на підставі доручення ОЕІ316963 від 03 квітня 2013 року, вказаного як додаток. На запит суду ТСЦ № 1242 РСЦ в Дніпропетровській області надано доручення ОЕІ316963 від 03 квітня 2013 року, вказаного як додаток до заяви про зняття з обліку, та яке за змістом є довіреністю бланк серії ОЕІ № 316963 від 23 квітня 2013 року, посвідченою приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Каценельсон О.В., у відповідності до якої ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_6 в тому числі - розпоряджатись та продавати за ціну та на умовах на свій розсуд належний ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль НОМЕР_8, виданого відділом РЕР ДАІ № З ГУМВС України в Дніпропетровській області від 12 липня 2012 року, легковий автомобіль марки DAEWOO LANOS TF69Y3HГ, piк випуску 2007, колір сірий, об'єм двигуна 1498, номер кузова VIN-НОМЕР_5 НОМЕР_9, реєстраційний номер НОМЕР_2. 30 квітня 2013 року ВРЕР-1 УДАІ УМВС України у Дніпропетровській області вказаний легковий автомобіль знято з реєстрації для реалізації на підставі доручення ОЕІ 316963 від 03 квітня 2013 року. 30 квітня 2013 року ТОВ «Домінанта Інвест» на ім`я ОСОБА_4 складено довідку-рахунок серія ААВ № 236047 про продаж вказаного автомобіля свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_8 за ціною 40 000 гривень. 07 травня 2013 року ОСОБА_4 начальнику ВРЕР № 3 м. Запоріжжя подано заяву про реєстрацію придбаного транспортного засобу - спірного автомобіля та надання платних послуг на підставі довідки-рахунку серія ААВ № 236047. 07 травня 2013 року ОСОБА_4 отримано свідоцтво НОМЕР_10 про реєстрацію транспортного засобу - спірного автомобіля. Також матеріали справи містять копію довіреності, виданої ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, на право представництва інтересів довірителя з усіх питань, пов`язаних з експлуатацією та розпорядженням від імені довірителя належним довірителю на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_10, виданого ВРЕР № 3 УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області 07 травня 2013 року транспортним засобом - спірним автомобілем з правом передоручення. 17 серпня 2013 року ОСОБА_2 придбала у ОСОБА_4 від імені якої діяв ОСОБА_13 транспортний засіб - спірний автомобіль. 17 серпня 2013 року складено довідку-рахунок серія ААВ № 323510 про продаж спірного автомобіля за ціною 32 400 гривень. 18 серпня 2013 року ОСОБА_2 начальнику Дніпропетровського ВРЕР-3 подано заяву № 24290279 про реєстрацію придбаного транспортного засобу - спірного автомобіля. Позивач вказує на те, що відчуження транспортного засобу поза волею позивача відбулось на підставі довіреності на право розпорядження транспортним засобом від 23 квітня 2013 року, яка нотаріусом не посвідчувалась та при укладанні угоди позивач не надавав згоди на відчуження транспортного засобу на користь ОСОБА_4 і укладаючи угоду купівлі-продажу ОСОБА_6 вчинив дії, що призвели до припинення права власності позивача. На запит суду надано витяг з Єдиного реєстру довіреностей, у відповідності до якого за параметром «Серія та номер бланка» інформація щодо довіреності ОЕІ 316963 відсутня. Довіреність від імені ОСОБА_3 на право представництва його інтересів щодо транспортного засобу спірного автомобіля не видавалась, як не надавалось право представництва інтересів щодо означеного транспортного засобу протягом 2013-2015 року іншим особам. У відповідності до відповіді приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Каценельсон О.В. Кіровському РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області № 143/01-16 від 23 вересня 2013 року в межах розгляду кримінального провадження № 0002930, довіреність на розпорядження транспортним засобом від імені ОСОБА_3 на ОСОБА_6 від 23 квітня 2013 року за реєстровим номером КД-7717 не посвідчувалась. Також матеріали справи містять копію ухвали слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська про накладення арешту на рухомий транспортний засіб - «Део Ланос» 2007 року випуску, колір сірий номер кузова НОМЕР_5 до з`ясування обставин кримінального провадження № 0002930, з якої вбачається наявність кримінального провадження щодо заволодіння ОСОБА_7 транспортним засобом ОСОБА_3 шляхом зловживання довірою.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи свідчать, що довіреність від імені позивача на право представництва його інтересів перед третіми особами ОСОБА_6, в тому числі і на зняття транспортного засобу з державної реєстрації, відчуження належного позивачу майна на користь третіх осіб не видавалась, нотаріально не посвідчувалась. Доказів переходу права власності на користь третіх осіб від позивача на транспортний засіб матеріали справи не містять. Таким чином, оскільки під час складання довідки-рахунку № 236047 від 30 квітня 2013 року особа, яка здійснила відчуження транспортного засобу на користь ОСОБА_4 та діяла від імені ОСОБА_3 - ОСОБА_6 не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності щодо розпорядження транспортним засобом, позовні вимоги в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля марки «Део Ланос», укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 30 квітня 2013 року є такими, що підлягають задоволенню. Розглядаючи позовні вимоги в частині застосування наслідків недійсного правочину та визнання за ОСОБА_3 права власності на спірний автомобіль; визнання недійсним договору купівлі-продажу між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, на підставі якого зареєстровано право власності на спірний автомобіль за ОСОБА_2, у зв'язку з укладенням цього договору без достатньої правової підстави; витребування з чужого незаконного володіння у ОСОБА_2 або у третіх осіб спірного автомобілю, зареєстрованого за ОСОБА_2 та передання автомобіля власнику ОСОБА_3; зобов'язання МРЕВ №1 ГУМВС України в Дніпропетровській області зареєструвати за ОСОБА_3 право власності на вказаний автомобіль суд виходить з наступного. Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації. Таким чином, оскільки з матеріалів справи вбачається, що спірний автомобіль відчужений від імені ОСОБА_3 поза його волею, то він має право домагатися відновлення свого права на нього. І оскільки доказів того, що відповідачі були обізнані про відсутність правомочності контрагента на укладання правочину, набувши автомобіль вважали таке набуття правомірним, а отже - були добросовісними набувачами, суд вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача, з урахуванням зазначених вище вимог є саме віндикація майна і позов підлягає задоволенню в частині витребування спірного автомобіля на користь ОСОБА_3 з чужого незаконного володіння ОСОБА_2, у якої згідно матеріалів справи, станом на день розгляду позову в суді знаходиться спірне майно. При цьому, враховуючи задоволення судом позову в частині віндикації майна, вимоги позову щодо скасування наступних, за недійсним, правочинів, визнання за позивачем права власності на відчужене поза його волею майно, яке вибуло поза його волею з його володіння, витребування майна від третіх осіб, які не є стороною у договорі в порядку ст.216 ЦПК України та зобов`язання органів, які проводять державну реєстрацію прав внести запис про право власності за позивачем задоволенню не підлягають з підстав, наведених вище. Розглядаючи посилання представника відповідача ОСОБА_2 на факт передачі позивачем права користування спірним майном ОСОБА_7 в березні 2013 року на підставі договору оренди транспортного засобу і право позивача вимагати від ОСОБА_7 повернення майна, переданого за договором оренди, як на підставу підтвердження наявності волі позивача на вибуття транспортного засобу з його володіння та правомірність та добросовісність набуття його ОСОБА_2, суд не приймає його до уваги. Оскільки позивач передавав майно за договором в оренду з правом суборенди тільки за узгодженням із власником. Передаючи в оренду вказане майно позивач не надавав доручення на право відчуження майна третім особам, перехід права володіння чи розпорядження ним, а отже не знав і не міг знати про безпідставне відчуження майна на користь ОСОБА_4, не мав волі на відчуження майна.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно вирішив спір.

Спірні правовідносини виникли між сторонами у справі щодо визнання недійсним правочину договору купівлі-продажу автомобіля та витребування автомобіля із чужого незаконного володіння за нікчемним правочином договором купівлі-продажу автомобіля.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 215 підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 і 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. ч. 1 - 3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 658 ЦК України визначено, що право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить лише власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України передбачено, що в разі придбання майна за відплатним договором у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншім шляхом.

Колегія суддів встановила, що предметом спору є законність договору купівлі-продажу спірного автомобіля від 30 квітня 2013 року, укладеного між ОСОБА_3 в особі його представника за довіреністю ОСОБА_6 та ОСОБА_4 та законність договору купівлі-продажу спірного автомобіля від 17 серпня 2013 року, укладеного між ОСОБА_4 в особі її представника за довіреністю ОСОБА_13 та ОСОБА_2

Пленум Верховного Суду України в постанові від 28.04.78 року N 3 "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" роз'яснив, що угода може бути визнана недійсною лише на підставі та з наслідками, передбаченими законом. В кожній справі про визнання угоди недійсною суд має встановити ті обставини, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною, та настання визначених юридичних наслідків.

Отже, вирішуючи спір про визнання угоди недійсною, суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними та настання відповідних наслідків, відповідність змісту угоди вимогам закону, додержання встановленої форми угоди, правоздатність сторін за угодою, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскільки договір купівлі-продажу автомобіля від 30 квітня 2013 року був укладений не власником, так як встановлено, що довіреність на підставі якого діяв ОСОБА_6 від імені ОСОБА_3 є нікчемною, оскільки перевірено, що така довіреність не існує та її нотаріус не посвідчував, тому такий договір підлягає визнанню недійсним.

У відповідності до ч. 2 ст. 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване в нього.

Добросовісне придбання, згідно зі ст. 388 ЦК України, можливе тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація).

Права особи, яка вважає себе власником майна, підлягає захистові шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати майно в добросовісного набувача.

За змістом частини п'ятої статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна.

Власник майна не може витребувати його з незаконного володіння іншої особи за сукупної наявності трьох умов:

а) набувач має бути добросовісним набувачем він не повинен знати, що купує майно не у власника;

б) майно має бути придбане за гроші, тобто повинно бути саме купленим;

в) власник має втратити володіння цим майном із власної волі, тобто майно має бути передане власником за договором (схову, майнового найму) іншій особі, яка б продала його добросовісному набувачеві.

За встановленими обставинами справи вбачається, що позивач, як власник спірного автомобіля втратив володіння майном поза своєї власної волі, оскільки у нього не було волевиявлення на продаж свого автомобіля і та особа, якій було передано автомобіль в оренду, тобто ОСОБА_7 не є продавцем цього автомобіля.

Таким чином, обставин за якими власник майна ОСОБА_3 не може витребувати його з незаконного володіння іншої особи ОСОБА_2, - судом не встановлено.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 212 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед установленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

ОСОБА_2 має реалізувати своє право щодо стягнення сплачених нею грошових коштів за купівлю спірного автомобіля з продавця ОСОБА_4

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду постановлено у відповідності з вимогами закону та не має підстав для його скасування, і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.303,304, п.1 ч.1 ст.307, ст. 308, ч.1 п.1 ст.314, 317,319, ч.1 ст.218 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Л.А. Черненкова

Судді М.Ю. Петешенкова

З.М. Пономарь