Ухвала

іменем україни

16 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ЧерненкоВ.І., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, державний нотаріус Шосткинської міської державної нотаріальної контори Сумської області Петіна Галина Іванівна, орган опіки та піклування Шосткинської міської ради, про визнання недійсною заяви про відмову від права на спадщину, визнання чинною заяви про надання свідоцтва про право на спадщину, визнання частково недійсними свідоцтв про право на спадщину, визнання права на обов'язкову частку у спадщині, за касаційною скаргоюОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Сумської області від 11 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом, у якому просила:

- визнати недійсною її заяву від 25 квітня 2012 року про відмову від права на прийняття спадщини, що залишилась після смерті сина ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та якою було відкликано заяву від 27 березня 2013 року про прийняття спадщини за законом;

- визнати чинною її заяву від 27 березня 2013 року про прийняття спадщини за законом, що залишилась після смерті сина ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року;

- визнати за нею, як непрацездатною особою на час відкриття спадщини, право на обов'язкову частку у спадщині, що залишалась після смерті сина ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року;

- визнати частково недійснимт в частині, що складає належну обов'язкову її частку у спадщині, свідоцтво про спадкування за заповітом, видане 25 червня 2013 року ОСОБА_4;

- визнати частково недійсним в частині, що складає належну обов'язкову її частку у спадщині, свідоцтво про спадкування за заповітом, видане 30 липня 2013 року ОСОБА_5;

- зобов'язати Шосткинську міську державну нотаріальну контору Сумської області видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом на обов'язкову частку у спадщині, що залишилась після смерті сина ОСОБА_9

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року в автокатастрофі загинув її син ОСОБА_9, який є батькомОСОБА_6 та ОСОБА_7

27 березня 2013 року вона звернулася до Шосткинської міської державної нотаріальної контори Сумської області, де їй роз'яснили, що батьки мають право на спадкування за законом тільки у разі відсутності заповіту, але, в даному випадку, її син склав заповіт на іншу особу. Не дивлячись на такі роз'яснення, в цей же день вона склала заяву, в якій зазначила, що при наявності заповіту вона не має права на обов'язкову частку в спадковому майні.

25 квітня 2013 року вона написала заяву про відмову від права на прийняття спадщини після смерті сина.

Зазначала, що добросовісно помилялась щодо своїх прав та обов'язків спадкоємця, оскільки вважала, що підписуючи цю заяву, вона вчиняє правильно, так як не можна успадкувати майно, на яке не маєш права. Ця заява помилково була датована 25 квітня 2012 року.

Згодом їй стало відомо, що вона та її чоловік, як непрацездатні батьки, мають право на спадщину відповідно до ст. 1241 ЦК України.

Вказувала, що вчинений нею 25 квітня 2013 року односторонній правочин (подання заяви про відмову від права на прийняття спадщини) вчинено під впливом помилки, оскільки завдяки роз'ясненням нотаріуса вона добросовісно вважала, що не має права на обов'язкову частку в спадковому майні.

Посилалась на те, що 25 квітня 2013 року вона одночасно відкликала і свою заяву від 27 березня 2013 року про прийняття спадщини після померлого сина під впливом помилки щодо наявних у неї прав на спадщину.

Ураховуючи наведене, просила позов задовольнити.

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 27 березня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 11 вересня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано недійсним викладене у заяві від 25 квітня 2012 року на адресу Шосткинської міської державної нотаріальної контори відкликання ОСОБА_3 її заяви від 27 березня 2013 року про прийняття спадщини за законом після смерті сина ОСОБА_9 Визнано недійсною викладену у заяві від 25 квітня 2012 року на адресу Шосткинської міської державної нотаріальної контори відмову ОСОБА_3 від права на прийняття спадщини за законом після смерті сина ОСОБА_9 Визнано недійсним в частині обов'язкової частки ОСОБА_3 у спадщині, свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видане 25 червня 2013 року Шосткинською міською державною нотаріальною конторою на ім'я ОСОБА_4 за реєстровим номером 722, та видане 30 липня 2013 року Шосткинською міською державною нотаріальною конторою на ім'я ОСОБА_4 за реєстровим номером 949 у спадковій справі № 487/12.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено за необґрунтованістю. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення місцевого суду.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення апеляційного суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Судом установлено, що 27 березня 2013 року ОСОБА_3 звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадкового майна після смерті сина ОСОБА_9 Така заява була прийнята нотаріусом Петіною Г.І. та відповідно до вимог законодавства роз'яснено положення ст. ст. 1298, 1218, 1270 ЦК України.

25 квітня 2013 року, помилково датовану 25 квітня 2012 року, ОСОБА_3 подала до нотаріальної контори заяву про відмову від права на прийняття спадщини, що залишилась після смерті її сина ОСОБА_9, а також про відкликання її попередньої заяви від 27 березня 2013 року про прийняття спадщини за законом

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не прийняла спадщину, відмова від права на спадщину нею вчинена добровільно, в порядку та строках, що визначені цивільним законодавством. Нотаріус діяла в межах, наданих їй повноважень, а позивачкою не доведено, що нотаріусом було введено її в оману з приводу відсутності права на обов'язкову частку в спадковому майні.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції й ухвалюючи нове про часткове задоволення позову, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що нотаріус Петіна Г.І., приймаючи відмову від права на обов'язкову частку в спадщині, діяла з порушенням Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, ст. ст. 1241, 1261, 1273 ЦК України. Суд зазначив, що зміст одностороннього правочину - відмова від права на обов'язкову частку у спадщині - суперечить актам цивільного законодавства, тому він повинен бути визнаним недійсним як з підстав, передбачених ст. 229 ЦК України, так додатково і з підстав, передбачених ч. 1 ст. 215 та ч. 1 ст. 203 ЦК України. Також суд зазначив, що оскільки на момент звернення до нотаріуса з заявою про відкликання заяви про прийняття спадщини, а також про відмову від права на спадщину позивач була впевнена в тому, що права на частку в спадковому майні вона не має, колегія суддів прийшла до висновку, що мала місце помилка спадкоємця щодо обставин, які мають істотне значення (щодо прав та обов'язків спадкоємця), а не недбальство з боку позивача.

Однак вищезазначений висновок суду апеляційної інстанції суперечить нормам матеріального права та фактичним обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

Згідно з ч. 5 ст. 1273 ЦК України відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною.

Частиною 6 ст. 1273 ЦК України передбачено, що відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

У ч. 5 ст. 1274 ЦК України закріплено, що відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених ст. ст. 225, 229-231 і 233 цього Кодексу.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (ст. 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Ухвалюючи рішення, апеляційний суд на порушення вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України не врахував зазначених вимог закону, не звернув уваги на зміст заяви від 27 березня 2013 року, поданої до нотаріальної контори.

Так, у вказаній вище заяві ОСОБА_3 вказує, що після смерті сина «залишилось спадкове майно, яке я приймаю і на цій підставі прошу видати свідоцтво про право на спадщину за законом на моє ім'я».

При цьому позивачка зазначила всіх спадкоємців за законом і доповнила, що «інших спадкоємців 1 черги, до якої відношусь і я… немає» (а. с. 9).

У заяві до нотаріальної контори від 25 квітня 2013 року ОСОБА_3 зазначила, що «повідомляю, що усвідомлюю значення своїх дій та маю можливість керувати ними, цією заявою відмовляюсь від спадщини, що залишилась після смерті мого сина ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Мені ясно, що підписуючи дану заяву, я відмовляюсь від права на все майно померлого, у тому числі від права на майно, про яке мені невідомо під час складання заяви».

Крім того, вказала, що «заяву про прийняття спадщини за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року мого сина ОСОБА_9, надану мною 27 березня 2013 року, спадкова справа № 487/12, цією заявою я відкликаю».

Тобто наведене свідчить про обізнаність ОСОБА_3 зі своїми спадковими правами як на прийняття спадщини, так і на відмову від неї.

Встановивши такі юридично важливі обставини, апеляційний суд ухвалив рішення на припущеннях, що заборонено ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

Разом з тим, установивши, що заява ОСОБА_3 про відмову від прийняття спадщини відповідає вимогам чинного законодавства, при її складанні було дотримано вимоги Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року, суд першої інстанції дійшов правильного й обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання такої заяви недійсною.

Судом також правильно зазначено про відсутність факту обману позивачки з боку нотаріуса при написанні заяви про відмову від спадщини з урахуванням того, що вона особисто звернулася до нотаріуса й була присутня при написанні оскаржуваної заяви, де їй було роз'яснено наслідки її складання.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Сумської області від 11 вересня 2015 року скасувати.

Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 27 березня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

В.А. Черненко

С.П.Штелик