Провадження № 2/161/461/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді - Олексюка А.В.,

при секретарі Педич Ю.С.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті ОСОБА_5 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_5 державна нотаріальна контора, ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась в суд з позовом до ОСОБА_6, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_5 державна нотаріальна контора, ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину.

Свій позов мотивує тим, що згідно реєстраційного посвідчення Луцького МБТІ від 26.06.1986 року за ОСОБА_5 міською радою було зареєстровано домоволодіння - житловий будинок №53 по вул. Боженка у м. Луцьку Волинської області. 18.12.1990 року між ОСОБА_5 міською радою та ОСОБА_7 було укладено договір купівлі-продажу ? частини даного будинку, який посвідчений державним нотаріусом ОСОБА_8 за № 2-3947. Згідно технічного паспорту на будинок від 11.02.1991 року ОСОБА_7 та ОСОБА_5 міськраді належало по ? частині будинку.

Після смерті ОСОБА_7 23.04.2001 року належна йому частина будинку в порядку спадкування перейшла до його сина - ОСОБА_1 Після смерті її чоловіка ОСОБА_1 до неї в порядку спадкування перейшло право власності на ? частку у спільній власності на будинок відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 13.07.2012 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_9 р№1182.

Право власності на іншу ? частину будинку було набуто ОСОБА_10 згідно договору купівлі-продажу квартири № 2, посвідченого 21.07.1992 року державним нотаріусом ОСОБА_11 за №1-3704.

Оскільки виділення частин будинку в натурі не відбувалось, тому у реєстрі прав власності на весь будинок було зареєстровано право спільної власності за реєстровим № 6170. У реєстрі прав власності до 25.06.2012 року містився запис про спільну часткову власність на весь будинок з частками «?» та «кв. №2».

Крім того, позивач зазначає, що після смерті ОСОБА_10, іншим співвласником вищевказаного будинку, а саме квартири № 2 стала ОСОБА_12 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 03.10.2014 року державним нотаріусом Другої ОСОБА_5 державної нотаріальної контори ОСОБА_13, яке видане останнім незаконно, не маючи правових підстав, знаючи про відсутність правовстановлюючих документів про припинення спільної власності на квартиру №2, на підставі уточненої виписки з інвентаризаційних матеріалів № 7074 від 30.10.2013 року та здійснив її реєстрацію як окремого обєкта нерухомості з часткою1/1 з відкриттям окремого розділу.

Позивач наголошує, що на моменту придбання ОСОБА_10 частини будинку і до видачі ОСОБА_12 свідоцтва про право на спадщину у реєстрі прав власності містився запис виключно про спільну власність на будинок.

Вважає, що ОСОБА_12 в порядку спадкування по смерті ОСОБА_10 перейшло виключно право спільної сумісної власності на квартиру № 2.

Таким чином, ОСОБА_1 вважає, що вищевказане свідоцтво про право на спадщину за законом позбавило її прав співвласника будинку та стало підставою реєстрації державним реєстратором ОСОБА_13 права власності на квартиру за ОСОБА_12, як окремого обєкта нерухомості (з відкриттям нового розділу). В свою чергу реєстрація права власності на квартиру №2, як окремий обєкт нерухомості дала можливість ОСОБА_12 відчужити цю квартиру без її згоди, як співвласника будинку ОСОБА_4, чим позбавила її переважного права купівлі частини будинку та створила перешкоди у реєстрації свого права спільної власності на ? частину будинку.

На підставі викладеного, позивач просить суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_10, видане 03.10.2014 року ОСОБА_6 державним нотаріусом Другої ОСОБА_5 державної нотаріальної контори ОСОБА_13 та зареєстроване в реєстрі за №2-1377.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали позовну заяву, з підстав в ній зазначених. Просили суд позов задовольнити.

Представника відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав. Просив суд відмовити в задоволенні позову, з підстав викладених в письмових запереченнях.

Представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову.

Спеціаліст - представник ВОБТІ ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснив, що при оформленні договорів купівлі-продажу ОСОБА_7 та ОСОБА_10 у приватну власність було передано квартири № 1 та № 2 в будинку № 53 по вул. Боженка у м. Луцьку Волинської області, як окремі житлові обєкти.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази в справі, суд приходить до висновку, що позов безпідставний та не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно реєстраційного посвідчення на домоволодіння, яке належить державним, кооперативним і громадським підприємствам і організаціям, виданого 26.06.1986 року, домоволодіння № 53 по вул. Боженка у м.Луцьку Волинської області, яке складається з одного житлового будинку зареєстроване за ОСОБА_5 міською радою народних депутатів на підставі рішення від 12.06.1986 року за №231 (а.с. 4).

Відповідно до довідки житлово-комунальним господарством м. Луцька від 10.08.1990 року за № 2664 величина ідеальної долі квартири № 1 (квартиронаймач ОСОБА_1Ф.) в будинку № 53 по вул. Боженка у м. Луцьку Волинської області становить ? частину. Ідеальна доля визначена співвідношенням між загальною мплощею квартири та загальною площею будинку (а.с. 4 - зворот).

Як вбачається з договору купівлі-продажу квартири від 18.12.1990 року, укладеного між ОСОБА_5 міською радою народних депутатів та ОСОБА_7, останнім на підставі рішення ОСОБА_5 міскради № 474 від 11.09.1990 року було придбано зайняту ним та його сімєю ? частину житлового будинку по вул. Боженка, 53 у м. Луцьку Волинської області, яка складється з трьох кімнат загальною площею 53,6 кв.м., в тому числі житлової: 46,0 кв.м. Квартира складється з коридору 1-5 площею 7,6 кв.м.; кімнати 1-6 площею 15,7 кв.м.; кімнати 1-7 площею 19,5 кв.м.;кімнати 1-8 площею 16,8 кв.м. (а.с. 5, 6).

Згідно довідки, виданої житлово-комунальним господарством м. Луцька, величина ідеальної долі квартири АДРЕСА_1 становить ? частину (а.с. 8).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 21.07.1992 року, укладеного між виконавчим комітетом ОСОБА_5 міської ради народних депутатів та ОСОБА_10, останньою було придбано заселену нею квартиру АДРЕСА_1, яка складається з двох кімнат житловою площею 30,0 кв., коридора, кухні, загальна площа квартири 52,7 кв.м. (а.с. 9, 10).

З витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 25.06.2012 року за №34617067 та виписки з інвентаризаційних матеріалів від 30.10.2013 року №7074, вбачається, що власником ? частки будинку № 53 по вул. Боженка у м. Луцьку Волинської області на підставі свідоцтва про право на спадщину № 4-881 від 12.03.2002 року являється ОСОБА_1, власником квартири АДРЕСА_1 являється ОСОБА_10 (а.с. 11, 14).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 помер 04.11.2011 року, спадщину після його смерті прийняла його дружина ОСОБА_1

30.07.2012 року ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме: ? частки житлового будинку у спільній власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами № 53 по вул. Боженка у м. Луцьку Волинської області (а.с. 12).

З матеріалів справи вбачається, що 04.08.2012 року ОСОБА_10 померла. Після смерті ОСОБА_10 відкрилась спадщина на спірну квартиру.

ОСОБА_6 в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_10, оскільки подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи.

Крім того, з досліджених в судовому засіданні матеріалів спадкової справи вбачається, що перед видачею відповідачу оскаржуваного свідоцтва державний нотаріус Другої ОСОБА_5 державної нотаріальної контори звенувся до начальника ВОБТІ з вимогою про надання відомості про загальну і житлову площу квартири АДРЕСА_1, яка її частка і кому належить (а.с. 15).

11.09.2014 року ВОБТІ було надано Другій державній нотаріальній конторі уточнену виписку з інвентаризаційних матеріалів на квартру № 2 по вул. Боженка, 53 у м. Луцьку Волинської області, згідно якої вбачається, що дана квартра на підставі договору купівлі-продажу № 1-3704 від 21.07.1992 року належить ОСОБА_10, частка 1/1, загальна площа квартри 52,7 кв.м., житлова 30,0 кв.м. (а.с. 16, 17).

03.10.2014 року ОСОБА_6 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, спадщина, на яке видане свідоцтво складається з двохкімнатної квартири АДРЕСА_1 та належала спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Першою ОСОБА_5 державною нотаріальною конторою 21.07.1992 року за р№1-3704, яке зареєстроване 08.08.1992 року за № 6170 ВОБТІ (а.с. 18).

15.09.2015 року ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу квартири відчужила спірну квартиру ОСОБА_4 (а.с. 20, 21).

Відповідно до ст. 328 ЦК України однією із підстав набуття права власності є спадкування, яке згідно зі ст. 1216 цього Кодексу являє собою перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Отже, як слідує із представлених доказів, на момент відкриття спадщини спадкодавцю ОСОБА_10 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 21.07.1992 року належало право на квартиру АДРЕСА_1, тому до спадкоємця майна останньої ОСОБА_6, перейшло право власності на цю квартиру. Крім цього, право власності ОСОБА_15 в судовому порядку не оскаржувалось та договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 не визнавався недійсним.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють нотаріальні дії, зокрема видають свідоцтво про право на спадщину.

Згідно п.п. 4.12, 4.14, 4.15, 4.18, 4.22 п. 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінюсту України від 22.02.2012р. №296/5 та відповідно до ст. 68, 69 ЗУ «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обовязково перевіряє склад спадкового майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації, нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

В силу п. 44 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державна реєстрація права власності на нерухоме майно з видачею свідоцтва про право власності на таке майно за новим правонабувачем проводиться за наявності державної реєстрації права власності на таке майно за попереднім правонабувачем, крім проведення державної реєстрації права власності на новозбудоване нерухоме майно.

Відповідно до статті 1301 Цивільного кодексу України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видано не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом.

У відповідності до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Всупереч ст. 60 ЦПК України позивач та його представник не представили суду доказів та не зазначили беззаперечних доводів, які б свідчили провидачу державним нотаріусом Другої ОСОБА_5 державної нотаріальної контори ОСОБА_13 свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_6 з порушенням вимог чинного законодавства, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 6, 10, 11, 58, 60, 61, 130, 209, 213-215 ЦПК України, ст. ст. 328, 1216, 1218, 1296, 1301 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_6, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_5 державна нотаріальна контора, ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду А.В.Олексюк