АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 635/7034/14-ц Головуючий суддя І інстанції Караченцев І. В.
Провадження № 22-ц/790/1438/16 Суддя доповідач Малінська С.М.
Категорія: Спори про право власності та інші речові права про приватну власність
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді: Малінської С.М.,

суддів: Бурлака І.В., Яцина В.Б.,

за участю секретаря: Доля О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 11 грудня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу Гонтаренко Світлана Леонідівна, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності,-

встановила:

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому, після уточнення позовних вимог 06 квітня 2015 року, просив визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом № 1767 від 13.08.2014 року, виданого приватним нотаріусом - Гонтаренко С.Л., та визнати право власності ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом на ? частину домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3; визнати за ОСОБА_1 право власності на новостворене нерухоме майно: прибудову літ. «А-3» загальною площею 19, 9 м. кв., ганка літ. «а2», літнього душу літ. «И», вбиральні літ. «Л», зливної ями літ. «ж», воріт №1, огорожі № 3,4,5,6,7 за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у 1984 році його мати -ОСОБА_5 вийшла заміж за ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3, та переїхала до будинку його батьків за адресою: АДРЕСА_1. Вказане домоволодіння було побудоване та прийнято до експлуатації під час подружнього життя ОСОБА_6 та ОСОБА_7, тому відповідно до ст. 22 КпШТС України, є його спільною сумісною власністю.

В подальшому його батьками під час спільного проживання було побудовано частину домоволодіння, яку вони займали і проживали спільно до розлучення.

Протягом 1985-1992 років було побудовано ще один будинок літ. «Б-1», який складається з кімнати «2-3» площею 15,2 м. кв., кухні «2-1» площею 10,3 м. кв., санвузла «2-2», веранди «1» площею 7,6 м.кв загальною площею 30,2 м.кв.

У 2008 році до домоволодіння було добудовано прибудову літ. «А-1», яка складається з 2-х кімнат площею 24 м.кв.

ОСОБА_8 у 2009 році у віці 73 років почав спілкуватися із іншою жінкою, з якою одружився у 2012 році за декілька місяців до своєї смерті.

На момент смерті його бабусі - ОСОБА_7, якій належала ? частина будинку, проживали та фактично прийняли за нею спадщину його дід - ОСОБА_8 та його батька - її син ОСОБА_4, таким чином, доля ОСОБА_8 становила ?, а ОСОБА_4- ? домоволодіння.

Батько позивача - ОСОБА_4 з 2000 року страждав на психічне захворювання і з 2007 року знаходився на стаціонарному лікуванні в Харківській міській психіатричній лікарні, і, відповідно до ст. 1268 ЦК України, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого ст. 1270 ЦК України він не заявив про відмову від неї.

Все своє життя він, як і його батько до поміщення на лікування проживав у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1, прийняли спадщину батько ОСОБА_4 за своєю матір'ю - ОСОБА_7, а він -за батьком. Крім того, позивачем було подано заяву про прийняття спадщини за ОСОБА_4 до Другої Харківської районної державної нотаріальної контори.

Позивач також просив визнати за ним право власності на новостворене ним нерухоме майно прибудову літ. «А-3» загальною площею 19, 9 м. кв., ганка літ. «а2», літнього душу літ. «И», вбиральні літ. «Л», зливної ями літ. «ж», воріт №1, огорожі № 3,4,5,6,7 за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач - ОСОБА_2 надала до суду першої інстанції заперечення на позов, в яких просила суд у задоволенні позову відмовити у зв'язку із тим, що вимоги позивача, на її думку, необґрунтовані та незаконні.

Відповідач - Пісочинська селищна рада Харківського району Харківської області просила суд розглянути справу без їх представника, своєї думки щодо позову не висловлювала.

Третя особа - приватний нотаріус Гонтаренко С.Л. надала суду першої інстанції заперечення проти позову, в яких вказала, що свідоцтво про право на спадщину видане у повній відповідності до вимог чинного законодавства.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 11 грудня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу Гонтаренко Світлана Леонідівна, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 1767 від 13.08.2014 року та визнання права власності ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом на ? частину домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3, та визнання за ОСОБА_1 права власності на новостворене нерухоме майно: прибудову літ. «А-3» загальною площею 19, 9 м. кв., ганка літ. «а2», літнього душу літ. «И», вбиральні літ. «Л», зливної ями літ. «ж», воріт №1, огорожі № 3,4,5,6,7 за адресою: АДРЕСА_1 - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає, що суд не повно з'ясував обставини у справі, не дослідив усі надані ним докази, не надав їм належної оцінки, що призвело до невірного по суті, несправедливого рішення, що порушує права позивача. Просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити частково, визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/8 частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, у порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3, визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом № 1767 від 13.08.2014 року, виданого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Гонтаренко С.Л. на ім'я ОСОБА_2 на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив , що він просить задовольнити його позов частково, визнати за ним право власності на 1/8 частину домоволодіння , а не на ? частину , як він вказував в позовній заяві , за адресою: АДРЕСА_1, у порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3, визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом № 1767 від 13.08.2014 року, виданого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Гонтаренко С.Л. на ім'я ОСОБА_2 на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1.

В частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо визнання за ОСОБА_1 права власності на новостворене нерухоме майно ,апелянт погоджується з рішенням суду першої інстанції і в цієї частині рішення суду не оскаржує.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.08.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області (а. с. 218, т. 1), на підставі заповіту, посвідченого Другою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області від 05.02.2009 року, зареєстрованому в реєстрі за № 3-192 спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4, є його дружина - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 217, т. 1). Спадщина, на яку ОСОБА_2 видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом, складається з домоволодіння з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Зазначене домоволодіння з надвірними будівлями належало спадкодавцю - ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області 30.03.1993 року, зареєстрованого Харківським міжміським бюро технічної інвентаризації 21.04.1993 року № 18-1872.(а. с. 14, т. 1).

Судом першої інстанції зазначено, що позивач не просив суд визнати недійсним вказане свідоцтво про право власності видане його діду - ОСОБА_8, а також зроблений його дідусем заповіт на ім'я його дружини - ОСОБА_2, чим фактично визнав законність вказаних документів і відповідних правовідносин, так як вказане свідоцтво про право власності від 30.03.1993 року на ім'я ОСОБА_8 являється правовстановлюючим документом, а нотаріально засвідчений заповіт ОСОБА_8 - документ, на підставі якого в подальшому у визначеному ст. 1223 ЦК України порядку виникли правовідносини по успадкуванню спадкового майна його дружини - ОСОБА_2

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Ст. 1223 ч.1, ч.2 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Вирішуючи спір, суд керувався тим, що ОСОБА_2 прийняла спадщину та оспорюване нерухоме майно охоплене заповітом, про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 13.08.2014 року, яке зареєстроване в реєстрі № 1767 та внесено до державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 25544552.

Таким чином, відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та визнання права власності ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом на ? частину домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, суд першої інстанції дійшов висновку, що право власності на нерухоме майно у вказаний період часу набувалось у відповідності із законом, а підстав для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, не вбачається, а посилання позивача на ст. 1268 ЦК України та п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України» «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року про прийняття спадщини після смерті дідуся - ОСОБА_8 являється помилковим, так як він не входив до кола спадкоємців за заповітом, а спадкоємство за законом відповідно до ст. 1217, ст. 1223 ч. 1, ч. 2 ЦК України можливо лише при відсутності спадкоємців за заповітом. Вимоги позивача про необхідність застосування спадкової трансмісії суд вважав необґрунтованими, оскільки суду не надано допустимих доказів того, що батько позивача - ОСОБА_4 являвся настільки психічно хворою людиною, що не міг реалізувати своє право на успадкування.

Однак, колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погодитися не може, з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Право власності на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, було набуте у 1993 році та зареєстроване за ОСОБА_8 в КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» під час його перебування у шлюбі з бабою позивача - ОСОБА_7 (а. с. 14, т. 1).

Відповідно до ст. 28 Кодексу України про шлюб та сім'ю ОСОБА_7 належало на праві спільної сумісної власності подружжя ? частина спірного домоволодіння.

У домоволодінні постійно проживали та були зареєстровані ОСОБА_8 з дружиною ОСОБА_7 (дід та баба позивача) та син ОСОБА_4 (батько позивача). У подальшому, після одруження ОСОБА_4, у будинку постійно проживали та були зареєстровані їх невістка - ОСОБА_5 та онук - позивач по справі - ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_7, після її смерті відкрилась спадщина на ? частину будинку за вищевказаною адресою.(а.с.12, т.2).

Спадкоємцями першої черги після її смерті, відповідно до ст. 1261 ЦК України, були чоловік померлої - ОСОБА_8 та її син - ОСОБА_4, які до нотаріальної контори із заявами про прийняття або відмову від прийняття спадщини не звертались, проте постійно проживали та були зареєстровані разом зі спадкодавцем.

Згідно положень ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживає разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Таким чином, відповідно до ст. 1278 ЦК України, ОСОБА_8 та ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_7 успадкували по ? частини домоволодіння, але свої спадкові права не оформляли, оскільки постійно проживали та були зареєстровані разом зі спадкодавцем.

ІНФОРМАЦІЯ_3 батько позивача - ОСОБА_4 помер, після його смерті відкрилася спадщина у виді ? частини домоволодіння по АДРЕСА_1. (а. с.12, т. 1).

На час смерті ОСОБА_4 шлюб між ним та його дружиною вже був розірваний, тому спадкоємцями першої черги за законом були батько померлого - ОСОБА_8 та син померлого - позивач по справі ОСОБА_1. Обидва спадкоємці постійно проживали зі спадкодавцем та були зареєстровані разом із ним, від спадщини не відмовлялися, тому вважаються такими, що успадкували по 1/8 частини спірного домоволодіння.

ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_4. (а. с. 13, т. 1).

За таких обставин, на час смерті ОСОБА_8 йому належало не все домоволодіння в цілому, а 7/8 його частин, з яких 1/2 частина - на підставі свідоцтва про право власності від 21.04.1993 року, 1/4 частина - у порядку спадкування за законом після смерті дружини, 1/8 частина - у порядку спадкування після смерті сина.

Однак, приватний нотаріус при видачі дружині померлого ОСОБА_8 свідоцтва про право на спадщину за заповітом не перевірила складу спадкового майна, наявність спадкоємців після смерті ОСОБА_7, у зв'язку із чим, видала свідоцтво про право на спадщину на домоволодіння з надвірними будівлями в цілому. (а. с. 218, т. 1).

Згідно зі ст. 68 Закону України «Про нотаріат», п.4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов'язково перевіряє: спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Таким чином, нотаріусом невірно було визначено склад спадкового майна, що залишилося після смерті ОСОБА_8, не враховано належність частини будинку першій дружині померлого, наявність спадкоємців після смерті та факт прийняття чи неприйняття ними спадщини.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки суду не відповідають обставинам справи, та прийшов до невірного висновку про відсутність у позивача будь-яких прав на спірне домоволодіння, що є підставами для зміни рішення Харківського районного суду Харківської області від 11 грудня 2015 року відповідно до вимог п. п. 1-3 ч.1 ст. 309 ЦПК України.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві-пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, а тому судова колегія вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 004 грн. 22 коп.

Керуючись ст. ст. 88, 303, 304, п. 3 ч.1 ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 11 грудня 2015 року змінити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/8 частину домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, у порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3.

Визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом № 1767 від 13 серпня 2014 року, виданого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Гонтаренко С.Л. на ім'я ОСОБА_2 на домоволодіння з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 , в частині 1/8 частини домоволодіння з надвірними будівлями.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 004 грн. 22 коп.

В іншій частині рішення суду - залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення , але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді -