Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЮровської Г.В.,
суддів: Коротуна В.М., Нагорняка В.А.,Мазур Л.М., Писаної Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_7, про визнання договору купівлі-продажу удаваним в частині зазначення покупця, визнання покупцем, визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку, визнання права власності та виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_8 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 31 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 18 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_11 звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що у 2008 році він вирішив придбати житло поблизу промтоварного ринку «Сьомий кілометр» в Одеській області, у зв'язку з цим звернувся до голови садового товариства «Консервщик» (далі - СТ «Консервщик»), розташованого на території Прилиманської сільської ради Овідіопольського району Одеської області, яка запропонувала йому садовий будинок для придбання.

Позивач домовився з власником садового будинку ОСОБА_7 про ціну, строки та інші умови договору купівлі-продажу, у тому числі щодо зазначення в договорі як покупця ОСОБА_8

Позивач зазначав, що 03 листопада 2008 року він придбав у ОСОБА_7 садовий будинок з господарчими будівлями та спорудами НОМЕР_1 в СТ «Консервщик» Овідіопольського району Одеської області та земельну ділянку, на якій він розташований, за які особисто сплатив ОСОБА_7 кошти у розмірі 271 027,00 грн. У договорі купівлі-продажу покупцем було зазначено ОСОБА_6

Того ж дня ОСОБА_8 на підставі довіреності уповноважив позивача на здійснення від його імені будь-яких дій з оформлення документів на будинок та розпорядження зазначеним садовим будинком.

Крім того, 03 листопада 2008 року позивач вступив у члени СТ «Консервщик» та у подальшому вселився у спірний будинок і постійно проживав у ньому протягом 2009-2012 років, провів роботи з електрифікації та забезпечення водовідведення, здійснив ремонт, оплачував за надані комунальні послуги та членські внески у кооператив.

Враховуючи викладене, позивач просив визнати договори купівлі-продажу садового будинку з господарчими будівлями та спорудами і земельної ділянки, укладені 03 листопада 2008 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8, удаваними з моменту їх укладення в частині зазначення покупцем ОСОБА_8; визнати його покупцем за вказаними договорами купівлі-продажу; визнати недійсним свідоцтво про право власності, видане 18 квітня 2013 року на імя ОСОБА_8; визнати за ним право власності на спірний садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами; визнати за ним право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 в СТ «Консервщик» Овідіопольського району Одеської області; усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом виселення ОСОБА_8 із садового будинку.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 31 липня 2014 року позов ОСОБА_11 задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу садового будинку, укладений 03 листопада 2008 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Визнано ОСОБА_11 покупцем за договором купівлі-продажу садового будинку від 03 листопада 2008 року.

Визнано недійсним свідоцтво про право власності на садовий будинок серії НОМЕР_2, видане 18 квітня 2013 року на ім'я ОСОБА_8

Визнано за Ченг Іміном право власності на садовий будинок НОМЕР_1 у СТ «Консервщик» Овідіопольського району Одеської області.

Визнано за Ченг Іміном право власності на земельну ділянку площею 0,06 га, розташовану в СТ «Консервщик» Овідіопольського району Одеської області.

Виселено ОСОБА_8 із садового будинку НОМЕР_1 у СТ «Консервщик» Овідіопольського району Одеської області.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 05 листопада 2014 року рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 31 липня 2014 року скасовано і ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Ухвалою Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 березня 2015 року рішення апеляційного суду Одеської області від 05 листопада 2014 року скасовано, справу направлено на новий апеляційний розгляд.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 18 листопада 2015 року залишено без змін рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 31 липня 2014 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_8, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судами встановлено, що ОСОБА_11 є громадянином Китайської Народної Республіки, якому вперше 10 грудня 2003 року була видана посвідка на постійне проживання в Україні.

03 листопада 2008 року приватним нотаріусом Овідіопольського району Одеської області були посвідчені два договори купівлі-продажу, укладені між ОСОБА_7 та ОСОБА_6, на підставі яких ОСОБА_7 продала, а ОСОБА_8 придбав садовий будинок НОМЕР_1 в СТ «Консервщик» Овідіопольського району Одеської області та земельну ділянку площею 0,06 га для ведення садівництва, на якій він розташований.

Також 03 листопада 2008 року приватним нотаріусом Овідіопольського району Одеської області була посвідчена довіреність ОСОБА_8 на ім'я ОСОБА_11 на право розпорядження зазначеними садовим будинком та земельною ділянкою.

03 листопада 2008 року ОСОБА_11 вступив у члени СТ «Консервщик», що підтверджується членською книжкою садовода НОМЕР_1, виданою на ім'я позивача, та поясненнями свідка - голови правління СТ «Консервщик» ОСОБА_10

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов висновку, що відповідно до вимог ст. 235 ЦК України договір купівлі-продажу садового будинку є удаваним в частині покупця, оскільки реальне волевиявлення позивача та відповідача було спрямоване на виникнення у позивача права власності на нерухоме майно, що придбане за рахунок коштів позивача, та з того, що фактичним покупцем спірного майна є позивач.

З указаним висновком судів погодитися не можна з огляду на наступне.

За положеннями ст. 203 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За своєю суттю договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмета купівлі-продажу у власність та зобов'язання сплатити його ціну, а для другої сторони право на отримання вартості предмета договору та обов'язок передати предмет договору новому власнику.

Також покупець може домовитись з іншою особою про придбання власності за її рахунок із наступним відшкодуванням цій особі витрат.

Отже, презюмується, що предмет договору належить продавцю та переходить у власність покупця, якщо інше не передбачено домовленістю сторін, та покупець має сплатити ціну за власний рахунок, якщо інше не передбачено домовленістю сторін договору або покупцем та іншою особою.

Крім того, відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу, разом з тим матеріали справи не містять належних і допустимих доказів на підтвердження наявності домовленості між сторонами про придбання садового будинку і земельної ділянки саме для позивача та за рахунок його коштів.

Задовольняючи позов, суди не звернули уваги на те, що сам по собі факт видачі в день укладення оспорюваних договорів на ім'я позивача довіреності з правом розпорядження садовим будинком і земельною ділянкою та його постійне проживання у цьому будинку не є доказом того, що це майно було придбано саме для позивача та за його кошти. Крім того, вказані обставини були встановлені рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 12 грудня 2013 року в справі за спором між цими ж сторонами (за позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_6) з приводу цього ж майна (про визнання договорів купівлі-продажу від 03 листопада 2008 року недійсними), а тому вони відповідно до ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Таким чином, ухвалені у справі судові рішення не можуть бути визнані законними і обґрунтованими, а тому відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 31 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 18 листопада 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийГ.В. Юровська
Судді: В.М. Коротун
Л.М. Мазур
В.А. Нагорняк
Т.О. Писана