АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/700/16 Головуючий 1 - інстанції - Караченцев І.В.
Справа № 635/2315/15-ц Доповідач - Зазулинська Т.П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.,

суддів КРУГОВОЇ С.С.,

МІНЕНКОВОЇ Н.О.,

секретаря Прологаєвої А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 13 серпня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання майна спільним сумісним майном подружжя та його поділ шляхом визнання права власності на його частку, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 13 серпня 2015 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання майна спільним сумісним майном подружжя та його поділ шляхом визнання права власності на його частку.

В апеляцйній скарзі позивач просить скасувати вказане рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким його вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обгрунтування скарги посилається на незаконність, необгрунтованість та однобічність рішення, порушення судом норм процесуального і матеріального права: неповне з"ясування та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставиинам справи.

Вказує, що з 05.10.1996 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, під час якого: 12.06.1999 року ними було набуто нерухоме майно: 20/27 частин житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1, право власності на які за взаємною згодою зареєстровано на ім"я відповідачки.

22.10.2014 року шлюб між ним і ОСОБА_4. розірвано.

Вважає, що покладені судом в основу рішення висновки про те, що вказана частина житлового букдинку була придбана відповідачкою за кошти, виручені від продажу частини будинку, що належала її матері та передані їй матір"ю на придбання власного житла є недоведеними. Матір відповідачки дійсно 06.06.1999 року продала належну їй частину будинку, проте ніяких грошей від неї відповідач не отримувала і не витрачала їх на придбання спірного нерухомого майна, більш того, вимог про визнання цього майна особистою власністю відповідач не заявляла.

Жодного доказу, наданого з боку позивача судом не взято до уваги, безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про допит свідків, які тривалий час знали їх родину та могли свідчити про обставини придбання спірного майна.

Між тим, він надав до суду копію трудової та ощадної книжок, якими підтверджено, що він працював, мав заробітки та власні заощадження, тому мав матеріальну можливість придбати частину будинку.

Вважає, що судом не взято до уваги також презумцію виникнення права спільної сумісної власності на майно, набуте в період шлюбу та роз"яснення, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року " Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя".

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача, його представника, представника відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, колегія суддів доходить висновку, що скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає .

Вирішуючи спір суд першої інстанції вважав встановленим, що під час знаходження у шлюбі за кошти матері, яка їх отримала за рахунок продажу належних їй на праві власності 89/300 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд по АДРЕСА_2 ОСОБА_4 було придбано 20/27 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 та дійшов висновку, що вказана частина житлового будинку, зареєстрована на праві власності за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 06.06.1999 року, посвідченого державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області належить відповідачу ОСОБА_4 як майно, набуте під час шлюбу за кошти, що належали їй особисто.

Разом з тим, у задоволенні позову суд відмовив за недоведеністю, пославшись на те, що ані позивач ані відповідач не надали суду доказів про джерела надходження коштів на придбання вказаної частини будинку, поділ якого є предметом спору, декларації про доходи, довідки з місця роботу про заробітнку плату та інші документально підтверджені доходи, тому суд не має змоги встановити чи належить він на праві спільної сумісної чи особистої власності.

Судова колегія не може погодитись з вказаними висновками суду, оскільки вони є суперечливими, не відповідають осбавинам справи, суд дійшов цих висновків при неповному і неправильному з"ясуванні обставин, які мають значення для справи та з неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи і відповідно до ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення і ухвалення нового рішення по суті позовних вимог.

Як вже зазначалось ОСОБА_3 були заявлені вимоги про визнання майна спільним сумісним майном подружжя та його поділ шляхом визнання права власності на половину цього майна.

У відповідності до положень ч.1 ст.179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вказані вимоги процесуального закону залишилшись поза увагою суду, оскільки суд вдався до аналізу норм ЦК України, які регулюють виділ майна в натурі зі спільної сумісної власності, про що жодної із сторін вимог не заявлялось.

Справа розглянута судом без дослідження правовстановлюючого документу щодо спірного нерухомого майна.

Крім того, з рішення убачається, що справу вирішено на підставі ст.ст. 57, 59 ЦК України та ст. 360-7 ЦПК України, у той час як вказані норми матеріального права регулюють питання опіки та піклування, а жодна правова позиція Верховного Суду України судом не застосована і в мотивувальній частині рішення не наведена.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно із частиною першою Прикінцевих положень СК України цей Кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року.

У справі встановлено і не оспорюється відповідачем, що ОСОБА_3 і ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 жовтня 1996 року.

З дослідженого апеляційним судом нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 12 червня 1999 року убачається, що ОСОБА_4 купила за 12000,00 грн. 20/27 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1.

Жодного застереження про те, що вказане майно набувається покупцем за кошти, що належать їй особисто, договір не містить.

Відповідачем також не оспорюється, що з часу придбання подружжя ОСОБА_3 з дитиною оселились та зареєстровані у вказаній частині будинку, перебуваючи у шлюбі з дозволу виконкому Височанської селищної ради, оформленого відповідним рішенням від 12.10.1999 року здійснили прибудову ванної кімнати, переобладнали веранду в житлову кімнату, побудували надвірні будівлі: сарай, убиральню, обладнали зливну яму.(а.с.9-11,13-14,15-22,105)

Отже, спірне майно придбано подружжям до 2004 року, тобто до набрання чинності СК України, а тому при вирішенні справи суду необхідно було застосовувати положення КпШС України, який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин, а саме статті 22, 24, 28 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 22 КпШС майно, нажите подружжям під час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку спадкування, за умовами статті 24 КпШС України є власністю кожного з них (роздільним майном).

Згідно зі статтею 28 КпШС України в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, їх частки є рівними.

Заперечуючи проти позову відповідач ОСОБА_4 посилалась на те, що 06.06.1999 року її мати продала частину домоволодіння АДРЕСА_2, що належала їй на праві власності, виручені кошти віддала їй і за ці кошти вона 12.06.1999 року придбала спірну частину будинку.

В матеріалах справи дійсно міститься копія нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_3, діючи від імені ОСОБА_9 06.06.1999 року продав, а ОСОБА_8 купила за 12000,00 грн. 89/300 частин домоволодіння АДРЕСА_2. 12000,00 грн. ОСОБА_3отримав від ОСОБА_8 для ОСОБА_9.до підписання договору.(а.с.30).

Проте, жодного належного та допустимого у розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК України доказу передачі ОСОБА_9 виручених від продажу вказаного майна коштів ОСОБА_4 з метою придбання останньою спірної частини будинку в особисту власність до суду не надано.

За таких обставин, колегія суддів вважає доведеним, що спірна частина будинку є спільним сумісним майном ОСОБА_4 і ОСОБА_3, частки яких в цьому майні є рівними, тому позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307,ст. ст. 309 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 13 серпня 2015 року скасувати.

Позов задовольнити. Визнати 20/27 частин житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 спільним сумісним майном подружжя.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_3 і ОСОБА_4 право власності на 10/27 частин житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 , - за кожним.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на рішення апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий (підпис) Т.П.Зазулинська

Судді (підпис) С.С. Кругова

(підпис) Н.О.Міненкова