У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

НагорнякаВ.А., Писаної Т.О., ЮровськоїГ.В.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення безпідставно набутих коштів, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Київської області від 08 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення безпідставно набутих коштів.

Позивачка посилалась на те, що між сторонами було укладено попередні договори в простій письмовій формі. На підставі п. 2.1 попереднього договору № 4В/12 від 31 травня 2012 року на підтвердження наміру його виконання позивачем передано відповідачу 340 200 грн, що еквівалентно 42 тис. дол. США; на підставі п. 2.1 попереднього договору № 2Л/5 від 28 грудня 2012 року на підтвердження наміру його виконання позивачем передано відповідачу 173 102 грн, що еквівалентно 21 450 дол. США; на підставі п. 2.1 попереднього договору № 2Л/4 від 15 січня 2014 року на підтвердження наміру його виконання позивачем передано відповідачу 177 391 грн 50 коп., що еквівалентно 21 450 дол. США; на підставі п. 2.1 попереднього договору № 4В/6 від 28 травня 2012 року на підтвердження наміру його виконання позивачем передано відповідачу 226 800 грн, що еквівалентно 28 тис. дол. США. Загальна передана сума за договорами становить 112 900 дол. США.

Згідно з договором № 4В/12 від 31 травня 2012 року відповідач зобов'язався не пізніше І кварталу 2013 року укласти основний договір купівлі-продажу частини житлового будинку АДРЕСА_1, орієнтовною площею 56 кв. м. Згідно з договором № 2Л/5 від 28 грудня 2012 року відповідач зобов'язався не пізніше І кварталу 2014 року укласти основний договір купівлі-продажу частини житлового будинку АДРЕСА_2, орієнтовною площею 39 кв. м. Згідно з договором № 2Л/4 від 15 січня 2014 року відповідач зобов'язався не пізніше ІІІ кварталу 2014 року укласти основний договір купівлі-продажу частини житлового будинку АДРЕСА_3 орієнтовною площею 39 кв. м (виділений на плані цокольного поверху (перший рівень) під номером 4). Згідно з договором № 4В/6 від 28 травня 2012 року відповідач зобов'язався не пізніше І кварталу 2013 року укласти основний договір купівлі-продажу частини житлового будинку АДРЕСА_1

Позивачка зазначала, що відповідач своїх зобов'язань не виконав, основних договорів купівлі-продажу із позивачем не уклав.

Враховуючи вказане, позивачка просила стягнути з відповідача 112 900 дол. США як безпідставно одержані.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 вересня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 безпідставно отримані за попередніми договорами кошти в сумі 112 900 дол. США, що еквівалентно 2 437 330 грн 36 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 08 грудня 2015 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 вересня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно зі ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами укладені чотири попередні договори. У встановлений вказаними договорами строк основні договори купівлі-продажу нерухомого майна сторонами не укладені.

Матеріали справи містять попередні договори: № 4В/12 від 31 травня 2012 року, № 2Л/5 від 28 грудня 2012 року, № 2Л/4 від 15 січня 2014 року, № 4В/6 від 28 травня 2012 року, згідно з умовами яких позивачем відповідачу передано 340 200 грн, що еквівалентно 42 тис. дол. США; 173 102 грн, що еквівалентно 21 450 дол. США; 177 391 грн 500 коп., що еквівалентно 21 450 дол. США та 225 800 грн, що еквівалентно 28 тис. дол. США.

Відповідно до ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору.

Статтею 657 ЦК України, яка передбачає форму окремих видів договорів купівлі-продажу, встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Згідно зі ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Із матеріалів справи вбачається, що попередні договори були укладені у простій письмовій формі.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України позивач зобов'язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до п. 2.1 укладених між сторонами попередніх договорів на підтвердження наміру придбати об'єкт та з метою забезпечення оформлення договору купівлі-продажу (основного договору), покупець передав, а продавець прийняв до підписання цього договору відповідну суму коштів (у кожному з чотирьох договорів вказані суми).

Пунктом 2.2 попередніх договорів сторони передбачили, що отримання грошових сум продавець підтверджує розпискою.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження отримання продавцем грошових сум у розмірі 226 800 грн, що еквівалентно 28 000 дол. США, є лише одна розписка до попереднього договору № 4В/6 від 28 травня 2012 року, яка написана ОСОБА_7

Разом із тим, із попереднього договору № 4В/6 від 28 травня 2012 року вбачається, що продавцем у цьому договорі є ОСОБА_8, а відповідач ОСОБА_7 не є стороною договору, а особою уповноваженою діяти від імені продавця на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Остапенко Є.Є. 10 листопада 2011 року № 1335.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що ОСОБА_10 є неналежним відповідачем у правовідносинах щодо стягнення коштів за попереднім договором № 4В/6 від 28 травня 2012 року, оскільки вона не є стороною правочину, а тому дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення коштів за іншими попередніми договорами, суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що позивачка не довела тих обставин, що за іншими договорами були передані кошти, оскільки належного доказу передачі коштів, яким відповідно до п. 2.2 договорів мала б бути розписка продавця про їх отримання, позивачем не надано.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при розгляді даної справи судом не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 08 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Нагорняк В.А. Писана Т.О. Юровська Г.В.