Справа № 634/475/15-ц
Провадження № 2/634/5/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2016 року Сахновщинський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Зимовського О.С.,

при секретарі Ковбаса С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Сахновщина Харківської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої знищенням посівів

В С Т А Н О В И В:

В травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої знищенням посівів. На обґрунтування позову зазначив, що він, орендую земельну ділянку розміром 6,3639 гектарів у ОСОБА_3, яка розташована на території Олійниківської сільської ради Сахновщинського району Харківської області, відповідно договору оренди землі від 13.09.2014 року, який зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права 23.09.2014 року. 22.03.2015 року відповідач ОСОБА_2 здійснив пошкодження озимої пшениці, яка була посіяна позивачем на вищевказаній земельній ділянці, шляхом культивації. Сахновщинським РВ ГУМВС України в Харківській області за даним фактом було порушено кримінальне провадження та встановлена вина відповідача в заподіянні матеріальної шкоди на суму 7650, 91 грн. ОСОБА_4 30.03.2015 року дане кримінальне провадження було закрито в звязку з тим, що завданий матеріальний збиток не є великим, тобто сума матеріального збитку не перевищує шістсот і більше разів неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що є обовязковою ознакою злочину, передбаченого ч.1 ст.194 КК України. Незаконними діями відповідача ОСОБА_2 йому було завдано матеріальну шкоду на суму 7650, 91 грн та реально не одержані позивачем доходи за звичайних обставин (упущена вигода), що складає 94 640 грн, а також моральну шкоду в сумі 30000 грн, які позивач просить стягнути з відповідача.

Ухвалою суду від 10 червня 2015 року за клопотанням позивача до участі у справі було залучено в якості співвідповідача ОСОБА_5

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_6 просили позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідачів солідарно матеріальну шкоду 102 290 грн 91 коп., моральну шкоду в розмірі 30 000 грн., та судові витрати в сумі 1323 грн.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та зазначив, що 21.03.2015 року він уклав договір з ОСОБА_3 на виконання робіт по культивації земельної ділянки, яка належить останньому на підставі державного акту про права власності. На виконання умов вказаного договору ним було виконані роботи по культивації земельної ділянки. За вказану роботу він отримав оплату в розмірі 600 грн. та сплатив податки, тому вважав, що він діяв в межах закону та на підставі договору.

Відповідач ОСОБА_3 заперечував проти задоволення позову зазначивши, що він є власником земельної ділянки, договір про передачу вказаної земельної ділянки в оренду

ОСОБА_1 він не підписував. З метою обробки належної йому земельної ділянки в березні 2015 року уклав договір з ОСОБА_2 на проведення робіт по культивації для подальшого засівання соняшником.

Представник відповідачів ОСОБА_7 підтримав думку відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про відмову у задоволенні позову та зазначив, що відповідач ОСОБА_2 діяв у межах закону, на підставі договору укладеного з власником земельної ділянки, роботи по договору були виконані, що підтверджується актом виконаних робіт. Перед укладенням договору він пересвідчився, що ОСОБА_3 є власником вказаної земельної ділянки і вона не перебуває в оренді у інших осіб. Також представник відповідачів зазначив, що відповідач ОСОБА_3 угод щодо використання належної йому на праві власності земельної ділянки не укладав. Акт передачі земельної ділянки не підписував. Маючи намір реалізації свого права власності на вільне володіння та розпорядження земельною ділянкою уклав угоду на її обробку з ОСОБА_2 Щодо стягнення матеріальної шкоди то зазначив, що її розмір є необґрунтованим, а розрахунок упущеної вигоди не відповідає вимогам закону. Щодо стягнення моральної шкоди зазначив, що позивачем не надано доказів на її обґрунтування, зокрема докази, що позивач звертався до медичних закладів в звязку з розладами здоровя у звязку з його моральними стражданнями, що підтверджується відповідними медичними документами.

Суд заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, дослідивши наявні в справі докази, приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Як роз'яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення:а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв'язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином, під час вирішення спору про відшкодування майнової шкоди, завданої позивачу, суду необхідно з'ясувати: що стало причиною знищення посівів, хто в цьому винен, тобто в результаті чиїх дій (бездіяльності) це сталося, причинний зв'язок між діями (бездіяльністю) та спричиненою шкодою, розмір збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

В силу ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, у деліктних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.

Обов'язок доказування наявності шкоди, її розміру, протиправності дій відповідача та причинного зв'язку між його діями та наслідками покладається на позивача, відсутність вини у заподіянні шкоди повинен довести відповідач.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 користується земельною ділянкою розміром 6,3639 гектарів, яка розташована на території Олійниківської сільської ради Сахновщинського району Харківської області, відповідно договору оренди землі від 13.09.2014 року, власником якої є ОСОБА_3 (а.с. 4-5).

Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, вказаний договір оренди зареєстрований у Реєстраційній службі Сахновщинського районного управління юстиції 23.09.2014 року (а.с. 6)

Відповідно копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯА №628663, виданого на підставі розпорядження Сахновщинської районної державної адміністрації Харківської області від 26 липня 2003 року, № 64 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 24 жовтня 2005 року за №14, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 6,3698 Га. у межах згідно з планом, кадастровий номер земельної ділянки :01:000:0025 (а.с. 7).

Згідно копії постанови слідчого СВ Сахновщинського РВ ГУМВС України в Харківській області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000201 від 24 березня 2015 року по ст. 194 ч. 1 КК України, закрито у звязку встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення. Перевіркою заяви встановлено, що 22.03.2015 року гр. ОСОБА_2 за добровільною згодою орендодавця ОСОБА_3, не попередивши орендаря ОСОБА_8, здійснили пошкодження озимої пшениці на вищевказаній земельній ділянці, яку ОСОБА_8 орендує згідно договору оренди землі, чим спричинили ОСОБА_8 матеріальні збитки. Згідно розрахунку розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, який проводився інспектором сільського господарства в Харківській області, збиток внаслідок пошкодження складає 7650, 91 грн. (а.с. 9).

Відповідно до протоколу огляду місця події від 23.03.2015 року встановлено, що на зазначеній земельній ділянці пошкоджені посіви озимої пшениці (к/п а.с.8-9).

Згідно розрахунку розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного заняття земельної ділянки, який проведений державним інспектором сільського господарства в Харківській області ОСОБА_9 відповідно «ОСОБА_9 визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву родючого шару ґрунту без спеціального дозволу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 липня 2007 року № 963 розмір шкоди становить 7650 грн 91 коп. (к/п а.с.22).

Відповідно акту обстеження земельної ділянки від 15 квітня 2015 року комісія в складі сільського голови ОСОБА_4, землевпорядника ОСОБА_10, депутатів сільської ради: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 провели обстеження земельної ділянки ОСОБА_3 В результаті обстеження встановлено, що вказана земельна ділянка на підставі договору оренди перебуває у користуванні ОСОБА_1 За результатами обстеження було виявлено, що на зазначеній земельній ділянці була посіяна озима пшениця, яка на час проведення обстеження була перекультивована (а.с. 8).

Допитані в судовому засіданні свідки: ОСОБА_4, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 підтвердили факт знищення посівів на земельній ділянці, яка перебуває в оренді у позивача.

Так, свідок ОСОБА_4 показав, що він як сільський голова на підставі заяви

ОСОБА_1 в складі комісії оглянув земельну ділянку, яка перебуває в оренді у позивача на підставі договору оренди. В ході огляду було встановлено, що на зазначеній земельній ділянці була посіяна озима пшениця, яка на час проведення обстеження була перекультивована. За результатами обстеження був складений ОСОБА_4 від 15 квітня 2015 року.

Землевпорядник сільської ради ОСОБА_10 як свідок показала, що в складі комісії нею була оглянута земельна ділянка, яка на підставі договору оренди перебуває в користуванні ОСОБА_1 Розмір цієї земельної ділянки та її межі вона, як фахівець встановила візуально. В ході огляду було виявлено, що на вказаній земельній ділянці була посіяна озима пшениця, яка на час проведення обстеження була перекультивована.

Також, свідок ОСОБА_11, пояснила, що як депутат сільської ради в складі комісії 15 квітня 2015 року приймала участь у огляді земельної ділянки, в ході огляду було встановлено, що вказана земельна ділянка розташована посередині поля і на ній було знищено посіви пшениці, за результатами огляду був складений ОСОБА_4 обстеження земельної ділянки.

Свідок ОСОБА_12 підтвердила, що викладена в акті обстеження від 15.04.2015 року інформація відповідає дійсності та вона, будучи присутньою при огляді поля позивача, підписала цей акт.

Також допитаний в судовому засіданні в якості свідка відповідач ОСОБА_2 пояснив, що на підставі договору про виконання робіт укладеного між ним та ОСОБА_3 він виконав роботи по культивації земельної ділянки, яка належить на праві власності ОСОБА_3 Також зазначив, що межі вказаної земельної ділянки були визначені земельними знаками (кілками). При виконанні робіт був присутній власник земельної ділянки ОСОБА_3 Крім того, вказав, що йому було невідомо чи була вказана земельна ділянка засіяна пшеницею або іншою культурою, оскільки роботи проводились 22.03.2015 року тобто ранньою весною. Також свідок вказав, що ОСОБА_3, ще з літа звертався до нього щодо обробки земельної ділянки.

Відповідно до протоколу допиту свідка ОСОБА_2 від 24.03.2015 року в кримінальному провадженні № 0000201, який був досліджений в судовому засіданні свідок вказує, що в серпні 2014 року до нього звернувся ОСОБА_3 з проханням взяти в оренду його земельну ділянку. Восени того ж року свідок повідомив ОСОБА_1 про те, що він бере в оренду земельну ділянку ОСОБА_3 Також свідок вказав, що 22.03.2015 року він разом з ОСОБА_3 та працівником «ВекторАгро» ОСОБА_13 встановили земельні знаки на вказаній земельній ділянці. Після чого разом з ОСОБА_3 на тракторі який належить свідку перекультивували земельну ділянку(к/п а.с. 12-13). Вказані обставини, які викладені у протоколі допиту свідка були підтверджені в судовому засіданні відповідачем ОСОБА_2

Відповідно до дослідженого в судовому засіданні протоколу допиту свідка

ОСОБА_3 від 24.03.2015 року по вказаному кримінальному провадженню, останній показав, що він є власником земельної ділянки розташованої в території Олійниківської сільської ради Сахновщинського району Харківської області загальною площею 6,36 га. В період часу з 2002 року вказану земельну ділянку він надавав в оренду ОСОБА_1, Влітку 2014 року він вирішив вказану земельну ділянку передати в оренду ОСОБА_2 Про вказане рішення повідомив ОСОБА_1 на, що останній вчинивши з ним сварку зазначив, що не віддасть вказану земельну ділянку. Потім ОСОБА_3 стало відомо про те, що ОСОБА_1 засіяв його земельну ділянку озимою пшеницею. Весною 2015 року ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_14 за допомогою визначення меж земельної ділянки за допомогою спеціалістів «Вектор-Агро». 22.03.2015 року за допомогою спеціалістів вищевказаного підприємства була відміряна земельна ділянка та виставлені її межі. Цього дня відповідач ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за допомогою сільськогосподарської техніки здійснили обробіток земельної ділянки на якій з невідомих причин ОСОБА_1 осінню 2014 року засіяв озиму пшеницю. Наступного дня ОСОБА_3 від ОСОБА_2 стало відомо про те, що між ним та ОСОБА_1 в 2014 році укладеного договір оренди земельної ділянки строком на 15 років.

Вказані обставини не заперечував відповідач ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Також допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив, що як йому відомо, його брат ОСОБА_3 з осені 2014 року повідомив ОСОБА_1 про розірвання договору оренди земельної ділянки. Також зазначив, що ОСОБА_3 договір оренди з ОСОБА_1 не підписував, але останній самовільно використовував вказану земельну ділянку у звязку з цим його брат звертався до правоохоронних органів з заявою про самозахват належної йому земельної ділянки. Крім того, свідок зазначив, що ОСОБА_1 продовжує використовувати вказану земельну ділянку на якій засіяв ячмінь.

Зазначені обставини справи свідчать про те, що спірна земельна ділянка використовувалась позивачем ОСОБА_1 і на ній було засіяно озиму пшеницю на час, дії укладеного між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 договору оренди земельної ділянки, який набрав чинності після проведення державної реєстрації.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивач довів наявність шкоди у виді знищення посівів озимої пшениці, протиправність дій відповідачів, яка полягала у невиконанні з боку відповідача ОСОБА_3 умов договору оренди земельної ділянки, а збоку відповідача ОСОБА_2 самовільній обробці земельної ділянку, яка перебувала в оренді позивача, та наявність причинного зв'язку між цими діями та шкодою.

В свою чергу відповідачами не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності вини у заподіянні шкоди позивачу.

Посилання відповідачів та їх представника на укладений договір про виконання робіт від 21.03.2015 року, як на підставу для звільнення від відповідальності за завдану шкоду відповідача ОСОБА_2 спростовуються дослідженим в судовому засідання доказами, зокрема це показання його як свідка у кримінальному провадженні № 0000201 та показання надані суду при допиті в якості свідка. Крім того, обставини, що відповідачу ОСОБА_2 було відомо, що спірна земельна ділянка використовується позивачем, також підтверджуються поясненнями відповідача ОСОБА_3 та поясненнями свідка ОСОБА_5

Відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Крім того, відповідно до вимог ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення , пошкодження майна фізичної чи юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Відповідно ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно до вимог ст. 125 ЗК України, право оренди земельної ділянки виникає з моменту реєстрації цих прав.

Відповідно до вимог п.3 ч.2 ст. 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець зобовязаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватись земельною ділянкою.

Статтею 28 цього Закону передбачено, що Орендар має право на відшкодування збитків, яких він зазнав у наслідок невиконання орендодавцем умов, визначених договором оренди землі.

Вказані обставини справи та вимоги норм матеріального права, свідчать, що укладення відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договору про виконання робіт від 21.03.2015 року є перешкоджанням позивачу відповідачами користуватись переданою в оренду земельною ділянкою та відшкодування спричиненої позивачу знищенням посівів матеріальної шкоди.

Щодо позовних вимог про стягнення збитків у виді упущеної вигоди суд зазначає наступне.

Частиною 1, 2 ст. 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є , зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Із роз'яснень, викладених у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 вбачається, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

У п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7 роз'яснено, що вирішуючи спори про відшкодування власникам землі й землекористувачам шкоди, заподіяної самовільним зайняттям або забрудненням земельних ділянок та іншими порушеннями земельного законодавства, суди мають виходити з того, що відповідно до ст.156 ЗК, ст. 1166 ЦК така шкода відшкодовується у повному обсязі.

Розмір шкоди, заподіяної пошкодженням посівів і насаджень при прокладенні шляхів, трубопроводів та проведенні розвідувальних, бурових, будівельних робіт, псуванням і забрудненням сільськогосподарських та інших земель, іншими порушеннями земельного законодавства, визначається з урахуванням витрат на відновлення родючості землі, а також доходів, які власник землі або землекористувач міг би одержати при використанні земельної ділянки і які він не одержав за час до приведення землі у стан, придатний для її використання за цільовим призначенням, або до повернення самовільно зайнятої ділянки.

Зокрема, при пошкодженні посівів, самовільному зайнятті ріллі або сінокосінні на користь землекористувача (власника) стягується вартість неодержаних сільськогосподарської продукції чи сіна, обчислена за ринковими цінами, з урахуванням середньої врожайності певної культури в господарстві, за винятком витрат виробництва, пов'язаних зі збиранням урожаю, а також витрат на відновлення якості земель відповідно до їхнього призначення. Якщо замість пошкоджених посівів землекористувач провів у тому ж сезоні повторний посів культур, відшкодуванню підлягають витрати на пересівання (вартість насіння, обробітку землі тощо).

Відповідно до «Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 жовтня 1993 року № 284 власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршення якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведення їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок. Розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами (міст обласного значення) рад. До складу комісії включаються представники Київської, Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, виконавчих комітетів міських (міст обласного значення) рад (голова комісії), власники землі або землекористувачі (орендарі), яким заподіяні збитки, представники підприємств, установ, організацій та громадяни, які будуть їх відшкодовувати, представники державних органів земельних ресурсів і фінансових органів у справах містобудування і архітектури та виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад , на території яких знаходяться земельні ділянки.

Відповідно до розрахунку наданого позивачем, упущена вигода в звязку зі знищенням посіві озимої пшениці складає 94643 грн 38 коп. (а.с. 44).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 пояснила, що позивач ОСОБА_1 звернувся до неї з проханням обрахувати розмір упущеної вимоги завданої знищенням посівів. Для проведення розрахунку ним було надано довідку відділу статистики у Сахновщинському районі про середньою урожайність озимої пшениці по Сахновщинському району станом на 2014 рік та довідку Сахновщинського елеватора про середньо ринкову ціну на озиму пшеницю. На підставі наданих документів нею було проведено розрахунок упущеної вигоди.

Судом досліджено копію довідки Відділу статистики у Сахновщинському районі Харківської області від 20.04.2015 року за № 55/78-83 в якій зазначено, що середня урожайність озимої пшениці по Сахновщинському району Харківської області станом на 1 грудня 2014 року становить 44 ц/га. (а.с. 10).

Крім того, відповідно довідки філії ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України «Сахновщинський елеватор» від 21.04.2015 року за № 1-2/118 середньо ринкові ціни, які пропонуються трейдерами на озиму пшеницю станом на 15.04.2015 року складає 3380 грн (а.с. 11).

Отже, з показань свідка ОСОБА_15 та досліджених судом документів вбачається, що для проведення розрахунку упущеної вигоди використовувались данні , які не відображають ринкові ціни на озиму пшеницю. Крім того, розрахунок проведено без урахування середньої врожайності певної культури в господарстві, зокрема ФОП ОСОБА_1 Також при проведенні розрахунку не враховані витрати виробництва, пов'язаних зі збиранням урожаю, а також витрати на відновлення якості земель відповідно до їхнього призначення. Оскільки , як встановлено судом позивач замість пошкоджених посівів озимої пшениці посіяв ячмінь, але в розрахунку упущеної вигоди відсутні витрати на пересівання (вартість насіння, обробітку землі тощо).

Тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог щодо стягнення упущеної вигоди в сумі 94643 грн 38 коп., оскільки позивачем не надано належних доказів, щодо обґрунтування розмірі упущеної вигоди.

Щодо підстав для покладення на відповідачів солідарного обов'язку по відшкодуванню матеріальної шкоди, суд зазначає.

В пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз'яснено, що шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них в частині, заподіяної нею (в порядку часткової відповідальності). Особи, які спільно заподіяли шкоду, тобто заподіяли неподільну шкоду взаємопов'язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими.

Частиною 1 статті 1190 ЦК України передбачено, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Таким чином, для настання солідарної відповідальності необхідно наявність такого юридичного факту як заподіяння шкоди спільними, сукупними, взаємопов'язаними діями кількох осіб.

Судом встановлено, що дії відповідачів були спільними, які в сукупності потягли настання негативних для позивача наслідків пошкодження посівів озимої пшениці на орендованій ним земельній ділянці.

Так, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_16 уклали договір про виконання робіт по обробці земельної ділянки, встановили межові знаки земельної ділянки та спільно на тракторі, який належить ОСОБА_2 обробили земельну ділянку на якій була посіяна озима пшениця.

Щодо стягнення завданої позивачу моральної шкоди, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.ст. 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно п.п. 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995р. (із змінами), відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Знищення посівів відповідачами на земельній ділянці, яка перебуває в оренді позивача, що призвело до моральних страждань позивача, безумовно свідчить про наявність моральної шкоди.

Визначаючи розмір відшкодування, суд враховує характер правопорушення - моральну шкоду позивачу заподіяно незаконним знищенням посівів, глибину душевних страждань - тривалість порушення, потерпілий був змушений пересівати вказану земельну ділянку, а тому з урахуванням стану здоров'я позивача, вимушених змінах у життєвих і виробничих стосунках позивача, виходячи з принципів розумності і справедливості, приходить до висновку, що належним відшкодуванням буде стягнення 3000 грн.

Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Як роз'яснив Пленум Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у п.36 постанови №10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" вимога пропорційності присудження судових витрат застосовується незалежно від того чи сплачено судовий збір позивачем в мінімальному розмірі.

Тому, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню з відповідачів витрати по сплаті судового збору з вимог майнового характеру пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 76,51 грн.

Крім того, судом частково задоволені позовні вимоги про стягнення моральної шкоди на суму 3000 грн.

Тому, згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню з відповідачів витрати по сплаті судового збору з вимог немайнового характеру пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 30 грн.

А всього на користь позивача з відповідачів підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у загальному розмірі 106 грн. 51 коп. (76,51 грн. + 30 грн.).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої знищенням посівів задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду на суму 7650 грн 91 коп. (сім тисяч шістсот пятдесят гривень девяносто одну копійку), моральну шкоду в розмірі 3 000 грн. (три тисячі гривень), та судові витрати в сумі 106 грн. 51 коп.

В інший частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Сахновщинський районний суд Харківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

Копія вірна.Суддя