Справа № 466/502/16-ц
У Х В А Л А

21 січня 2016 року

Суддя Шевченківського районного суду м. Львова Луців-Шумська Н.Л., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ПАТ «Піреус банк МКБ», треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3 та приватний нотаріус ЛМНО ОСОБА_4 про визнання договору іпотеки недійсним,

у с т а н о в и л а:

19 січня 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ПАТ «Піреус банк МКБ», треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3 та приватний нотаріус ЛМНО ОСОБА_4 про визнання договору іпотеки недійсним.

Позовну заяву слід залишити без руху, оскільки вона не відповідає вимогам ст.ст. 119, 120 ЦПК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 119 ЦПК України, до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Всупереч вказаним нормам в матеріалах справи відсутній оригінал квитанції про сплату судового збору.

Посилання позивача у позовній заяві на те, що правовідносини між сторонами виникли на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» є безпідставним. Дані правовідносини, які випливають з іпотечного договору, не є предметом регулювання Закону України «Про захист прав споживачів», а врегульовані ЦК України, Законом України «Про банки та банківську діяльність».

Як вбачається з преамбули Закону України «Про захист прав споживачів», даний закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Згідно з п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Договір іпотеки за своїм змістом не спрямований на споживчі цілі.

Відтак, виходячи із змісту позовної заяви вбачається, що спір між сторонами виник саме на підставі договірних відносин, які регулюються Цивільним кодексом України, а не Законом України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Оскільки встановлено, що позовна заява подана до суду з порушенням вимог ст. 120 ЦПК України, вважаю, що її слід залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків, а саме: сплатити судовий збір, долучити оригінал квитанції про сплату судового збору.

Керуючись ст. 119, 120, 121 ЦПК України,

у х в а л и л а:

позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ «Піреус банк МКБ», треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3 та приватний нотаріус ЛМНО ОСОБА_4 про визнання договору іпотеки недійсним залишити без руху.

Надати позивачу строк пять днів з дня отримання ухвали для усунення недоліків, зазначених в мотивувальній частині ухвали.

Роз`яснити позивачу, що у випадку невиконання вимог ухвали позовна заява буде вважатись неподаною та повернута.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_5