АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8947/16 Справа № 203/348/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Посунся (Колодяжна) Н.Є.
Категорія 81
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Посунся Н. Є.

суддів Баранніка О.П., Пономарь З.М.

при секретарі Самокиша О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за поданням старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України,

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2014 року, посилаючись на її незаконність, порушення судом норм процесуального права.

Апеляційний суд, вивчивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, вважає оскаржувану ухвалу в частині обмеження боржника у праві виїзду за межі України незаконною, такою, що повинна бути скасована з постановленням нової про відмову в задоволенні подання державного виконавця, виходячи з наступного.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2014 року частково задоволено подання державного виконавця та тимчасово обмежено боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до повного виконання зобовязання згідно виконавчого провадження, в задоволенні подання в частині вилучення паспорту для виїзду за кордон відмовлено.

Задовольняючи подання державного виконавця в частині обмеження боржника у праві виїзду за межі України, районний суд посилався на те, що боржник ухиляється від виконання ним виконавчого листа, приховує наявність у нього майна, не зявляється на виклик до державного виконавця.

З вказаним висновком районного суду погодитись не можна, з огляду на наступне.

Згідно ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоровя чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець в процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звернутися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням суду.

Зі змісту наведених норм вбачається, що законом передбачено тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України лише за умов ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього, а не за наявності факту невиконання зобовязань.

Звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, державний виконавець не прийняв до уваги, що законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобовязань, а за ухилення від виконання.

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України, вказане подання розглядається судом без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається обовязок доказування.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що боржник свідомо не виконував покладені на нього зобовязання та, що останній на момент розгляду подання - 2014 рік взагалі мав намір виїхати за межі України.

Розглядаючи подання державного виконавця, суд першої інстанції не встановив, що виконавцем не було надано належних доказів на підтвердження доводів про те, що боржник дійсно ухиляється від виконання зобов'язання, не надав належної уваги тому, що в матеріалах справи взагалі відсутні відомості про отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження, що свідчить про необізнаність боржника про виконавче провадження і відкидає факт умисного ухилення останнього від виконання покладених на нього зобовязань. Твердження в поданні державного виконавця про те, що донька боржника була присутня при складенні Акту про наявність майна, а тому боржник знав про виконавчого провадження, - є безпідставними з огляду на те, що доказів того, що ОСОБА_3 є донькою боржника та те, що їй було вручено копію постанови про відкриття виконавчого провадження для передачі боржнику - відсутні.

Крім того, районний суд не звернув уваги на те, що вжиття забезпечувального заходу у вигляді обмеження боржника на пересування може бути застосоване судом виключно за наявності вагомих підстав вважати, що за умови його невжиття рішення суду залишиться невиконаним, - факти умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань не встановлено та не підтверджено жодним доказом.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що у районного суду не було законних підстав для задоволення подання державного виконавця в частині обмеження боржника у праві виїзду за межі України, ухвала як незаконна, підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України.

Оскаржувана ухвала в частині відмови у вилученні паспорту для виїзду за кордон підлягає залишенню без змін, оскільки відповідає процесуальному закону.

Керуючись ст. 307, п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2014 року скасувати в частині задоволення подання державного виконавця.

В задоволенні подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України відмовити.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.Є. Посунся

Судді: О.П. Бараннік

ОСОБА_4