Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.01.2016 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого- судді Леміш О.М

при секретарі - Химинець О.Я

за участю представника позивача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу , -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу .Свій позов позивач мотивував тим, що 25.03.2010 року вона позичила ОСОБА_3 гроші в сумі 70 000 дол. США, які останній зобов"язався повернути до 01.04.2010 року. На підтвердження наведеного, відповідач надав позивачу розписку . Разом з тим, відповідачем не виконано умов договору , а саме не повернуто в строк позику , у зв"язку з чим позивач просить суд стягнути кошти по курсу НБУ станом на 01.11.2012 року /час звернення з позовом до суду/ в розмірі 559510,00 грн., а також 3% річних , що становить 43460,55 грн.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові, надавши суду пояснення аналогічні викладеним у позові, а також просив суд врахувати, що відповідачем фактично позов визнано, про що свідчить його неоднразова неявка на виклики до суду для відібрання взірців підпису для проведення експертизи, яка і була ним самим ініційована. .

Відповідач в судове засідання повторно не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомляв, клопотань про відкладення справи та письмових заперечень до суду не надходило, тому суд згідно ч.4 ст.169 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

До початку розгляду справи по суті, представником відповідача суду бкло заявлено клопотання про проведення почеркознавчої експертизи, оскільки розписка написана не відповідачем. Вказане клопотання було не одноразово задоволено, однак експертиза не проведена , а справи повернута до суду оскільки експерту не надано в достатній кількості взірці почерку відповідача. На неодноразові звернення суду до ОСОБА_3 з вимогою надати необхідні взірці , останній не відреагував.

Таким чином суд приходить до висновку про необхідність винесення рішеня суду на підставі доказів наявних в матеріалах справи.

Згідно ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Судом встановлено, що 25.03.2010 року ОСОБА_2 надав ОСОБА_3 гроші в сумі 70 000 дол. США, які останній зобов"язався повернути до 01.04.2010 року. На підтвердження наведеного, відповідач надав позивачу розписку .

Правовідносини між сторонами виникли на підставі договору позики , є цивільноправовими та урегульовані положеннями ЦК України.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Вказана вище правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 18 вересня 2013 року по справі № 6-63цс13, за результатами розгляду заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України.

Згідно ч.1 ст. 360-7 ЦПК України - рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13 - за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Згідно вимог п.1 ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з положеннями статей 530,612,625 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Проте відповідач ОСОБА_3 станом на день розгляду справи в суді не виконав свої зобов'язання перед позивачем щодо повернення грошових коштів і його борг становить 559510,00 гривень.

Вирішуючи дану справу, суд також враховує положення ч.1,2 ст.533 ЦК України, які встановлюють, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язані визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно ч.1,2 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так як своїх зобов'язань відповідач не виконав належним чином, то у позивача виникло право вимагати від відповідача повернення грошових коштів , з врахуванням офіційного курсу долара США по відношенню до гривні , а також 3% річних.

У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.2 ст. 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 60 ЦПК України - кожна сторона

зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення коштів згідно боргової розписки підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 526, 533, 625,1046, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 169, 174, 212-215, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу задовольнити .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму боргу у розмірі 602970,55 грн., з яких сума боргу становить - 559510,00 грн. та 3 % річних за вказаний період, що становить - 43460,55 грн..

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 321,90 грн.;

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Леміш О.М