Справа № 487/3795/16-ц
Провадження № 2/487/2064/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

27.10.2016 року Заводський районний суд міста Миколаєва у складі: головуючого судді - Нікітіна Д.Г., при секретарях - Оцабера М.С.,. розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей адміністрації Заводського району м. Миколаєва, про виселення з квартири без надання іншого житлового приміщення, -

ВСТАНОВИВ:

27.07.2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та третьої особи Служба у справах дітей адміністрації Заводського району м. Миколаєва, про виселення з квартири без надання іншого житлового приміщення.

В позові вона вказала, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 16.02.2016 року, справа № 487/659/16-ц, було визнано недійсним договір дарування кв. 12 по вул. Заводській, 13, корпус 3, у м. Миколаєві, укладений між позивачкою та ОСОБА_2 07.11.2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрованою реєстрі за № 606.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 24.05.2016 року, справа № 487/1 877/16-ц, за позивачкою було визнано право власності на АДРЕСА_1 кор. 3, у м. Миколаєві.

Вищезазначене рішення набрало законної сили.

Але, в спірній квартирі зареєстровані та проживають відповідачі.

Посилаючись на положення ст.ст. 319,321, 391 ЦК України, позивачка просила виселити відповідачів, без надання іншого житлового приміщення.

В судове засідання позивач та його представник не зявився, надав до суду заяву, просив слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити.

Представник Служби у справах дітей адміністрації Заводського району м. Миколаєва в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, просив слухати справу за його відсутності.

Відповідачі в судове засідання повторно не зявилися, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Згідно ст.ст. 224, 225 ЦПК України проводиться заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного.

Як встановлено судом, рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 16.02.2016 року, справа № 487/659/16-ц, було визнано недійсним договір дарування кв. 12 по вул. Заводській, 13, корпус 3, у м. Миколаєві, укладений між позивачкою та ОСОБА_2 07.11.2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрованою реєстрі за № 606.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 24.05.2016 року, справа № 487/1 877/16-ц, за позивачкою було визнано право власності на АДРЕСА_1 кор. 3, у м. Миколаєві.

Вищезазначене рішення набрало законної сили.

Відповідно до інформації з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.06.2016р. ОСОБА_1 є власником вищевказаної квартири.

Але,в спірній квартирі 12 по вул. Заводській, 13, корпус 3, у м. Миколаєві зареєстровані та проживають відповідачі.

Добровільно виселитись із спірного приміщення відмовляються.

Письмової угоди на переукладення договору найму з теперішнім власником спірної квартири відповідачі суду не надали, тому суд вважає, що відповідачі є тимчасовими мешканцями.

Відповідно до положення ст.99 ЖК України, тимчасові мешканці самостійного права на житлову площу не здобувають незалежно від тривалості проживання.

Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у власності житло користуються ним для власного проживання та проживання їх сімей.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, являючись власниками спірного житла, із відповідачами договору найму не укладала. Своєї згоди на їх проживання в спірному приміщенні не давала.

Таким чином, проживаючи в спірній квартирі , та будучи в неї зареєстрованими відповідачі створюють перешкоди в користуванні квартирою позивачам, чим порушують її права як власника квартири.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

З урахуванням вищевикладеного, на підставі ст. 150 ЖК України, ст. 386 ,ст.391 ЦК України суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для проживання відповідачів в квартирі 12 по вул. Заводській, 13, корпус 3, у м. Миколаєві і вважає, що вимоги позивача про їх виселення підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей адміністрації Заводського району м. Миколаєва, про виселення з квартири без надання іншого житлового приміщення- задовольнити.

Виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з кв. 12 по вул. Заводській, 13, корпус 3, у м. Миколаєві, без надання іншого житлового приміщення.

Рішення вступає в законну силу через 10 днів з моменту проголошення та може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва в строк і в порядку, передбачені ст. ст. 294,296 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача поданою протягом 10 днів з дня отримання рішення.

Суддя Д.Г. Нікітін