Cправа № 127/3235/16-ц
Провадження № 2/127/2273/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23 березня 2016 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді: Гриневича В.С.,

при секретарі: Малику О.В.,

за участю:

представника позивача: ОСОБА_1В,

представників відповідача: ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу №127/3235/16-ц за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бріс» ЛТД про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Бріс» ЛТД про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач з 03.11.2003 року по 30.11.2015 року працював начальником автоколони ТОВ фірма «БРІС» ЛТД та був звільнений згідно наказу від 30.11.2015 року №78/1-К. Вказаним наказом зобовязано бухгалтерію виплатити позивачу компенсацію за невикористаних 10 календарних днів щорічної відпустки. За проханням позивача, відповідач надав позивачу довідку від 01.12.2015 року №439 про доходи, проте, в даній довідці відображено нарахування зарплати по жовтень 2015 року включно, і не зазначено про нарахування зарплати за листопад 2015 року. Фактично відповідач не виплатив позивачу зарплату за листопад 2015 року та компенсацію за невикористаних 10 календарних днів щорічної відпустки, а за жовтень 2015 року виплачено лише частково - 930,56 грн. замість 2400 грн. 28.12.2015 року позивач письмово звернувся із листом до відповідача з проханням добровільно виплатити йому заборгованість з виплати заробітної плати, проте жодної відповіді не отримав, як не отримав і заборгованих коштів.

Таким чином, оскільки остаточний розрахунок при звільненні з позивачем проведено не було, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою та просив стягнути з відповідача на його користь 11069,44 грн., в тому числі 3869,44 грн. заборгованості по заробітній платі, 800 грн. компенсації за невикористану відпустку, 6400 грн. компенсації за затримку у проведенні розрахунку при звільненні.

Заявою від 14.03.2016р. представник позивача збільшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача 13069,44 грн., в тому числі 3869,44 грн. заборгованості по заробітній платі, 800 грн. компенсації за невикористану відпустку, 8400 грн. компенсації за затримку у проведенні розрахунку при звільненні. (а.с. 33)

Разом з тим, в судовому засіданні 23.03.2016р. представник позивач звернувся до суду із заявою про зміну позовних вимог, якою просив стягнути з відповідача на користь позивача 12320 грн., в тому числі 2400 грн. заборгованості по заробітній платі, 800 грн. компенсації за невикористану відпустку, 9120 грн. компенсації за затримку у проведенні розрахунку при звільненні. (а.с. 42-43)

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги, з урахуванням заяви про зміну розміру позовних вимог, підтримав просив суд їх задовольнити з підстав, викладених в позовні заяві. При цьому, представник позивача пояснив, що заборгованість за жовтень 2015 року ним не вимагається, оскільки відповідач розрахувався з позивачем за жовтень 2015 року.

Відповідач у запереченнях на позовну заяву та представники відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, пояснивши, що за жовтень 2015 року ТОВ фірма «Бріс» ЛТД виплатила позивачу заробітну плату у повному обсязі. Разом з тим, що стосується заробітної плати за листопад 2015 року та компенсації за невикористану відпустку тривалістю 10 календарних днів, представники відповідача зазначили, що у звязку із звільненням позивача з посади начальника автомобільної колони м. Вінниці та зміною матеріально-відповідальної особи, з метою підтвердження даних на отримання повної та достовірної інформації про активи і зобовязання згідно бухгалтерського обліку видано Наказ №59/1-0 від 29.10.2015р. «Про проведення інвентаризації», згідно якого наказано провести інвентаризацію запасних частин, виробничого та господарського інвентарю, інструментів, інших матеріальних цінностей та основних засобів на Вінницькій автоколоні ТОВ фірма «БРІС», з перевіркою їх фактичної наявності та документального підтвердження станом на 01 листопада 2015р. з обовязковим складанням відповідних інвентаризаційних описів. В результаті проведеної інвентаризації, було встановлено, що нестача запасних частин по Вінницькій колоні станом на 05 листопада 2015 року становить - 71 962,00 грн. без ПДВ., що в загальному становить 86 354,40 грн. в т.ч. ПДВ 20%. Оскільки ОСОБА_4 був матеріально-відповідальною особою, керуючись ч. 2 ст. 133 КЗпП України та на підставі Наказу №79/1В від 30.11.2015р., з нього було утримано суму в розмірі 2334,95 грн., яка складається із заробітної плати за листопад 2015 р. та компенсації за 10 невикористаних днів щорічної відпустки без врахування податків. Отже, ТОВ «Бріс» ЛТД не допущено жодного порушення норм КЗпП України при звільненні ОСОБА_4 із займаної посади, а тому і відсутні будь-які підстави для задоволення його позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову виходячи з наступного.

Із записів зроблених в трудовій книжці ОСОБА_4 вбачається, що він з 03 листопада 2003 року був прийнятий на посаду начальника автоколони ТОВ фірма «Бріс» ЛТД в порядку переведення (запис №36) та на підставі наказу №78/1-к від 30 листопада 2015 року був звільнений з роботи за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП України (запис № 37) (а.с. 4-5).

Разом з тим, вищевказаним наказом ТОВ фірма «Бріс» ЛТД №78/1-к від 30 листопада 2015 року зобовязано бухгалтерію виплатити ОСОБА_4 компенсацію за 10 календарних днів невикористаної щорічної відпустки.

Відповідно до частини 1 статті 47 Кодексу законів про працю України (далі КзпП України) власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Як вбачається з довідки про доходи №439, виданої 01.12.2015р. ТОВ фірма «Бріс» ЛТД, ОСОБА_4 працював на даному підприємстві та його загальна сума його доходу за період з травня 2015 року по жовтень 2015 р., за винятком аліментів становить 14400 грн. (2400 грн. на місяць).

Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що 21 жовтня 2015 року, на картковий рахунок ОСОБА_4 №0929 ТОВ фірма «Бріс» ЛТД перераховано аванс за жовтень в сумі 1000 грн., а 17.11.2015 року перераховано зарплату за жовтень 2015 року в сумі 930,56 грн., що підтверджується випискою за договором № CD0-0000112-Ф/14-RIV (рахунок №0929) за період з 01.09.2015р. по 08.12.2015р., платіжним дорученням від 21.10.2015р. №1732, від 17.11.2015р. №1852 та відомостями для перерахування коштів в банк (а.с. 7-8, 52-55).

Представник позивача в судовому засіданні не заперечував щодо проведення відповідачем з позивачем повного розрахунку за жовтень 2015 року.

Що стосується виплати заробітної плати за листопад 2015 року та компенсації за 10 днів невикористаної щорічної відпустки, слід зазначити наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 з 02.11.2015р. по 25.11.2015 року перебував у щорічній відпустці, що підтверджується витягом з наказу директора ТОВ фірма «Бріс» ЛТД про надання відпустки № 65 від 26.10.2015 року та табелем обліку робочого часу за листопад 2015 року. (а.с. 40-41, 48)

Згідно розрахункового листа, виданого бухгалтером ТОВ фірма «Бріс» ЛТД ОСОБА_5, середньоденна заробітна плата ОСОБА_4 складає 75,29 грн., тому відповідно до наказу №78/1-к від 30.11.2015р., ОСОБА_4 підлягає до сплати компенсація з 10 днів невикористаної щорічної відпустки у розмірі 752,90 грн. (а.с. 28)

Як вбачається із розрахункового листка за листопад 2015 року, виданого головним бухгалтером ТОВ фірма «Бріс» ЛТД, нарахована заробітна плата ОСОБА_4 за листопад 2015 року становить 2902,72 грн., до виплати після утримання податків і зборів 2334,95 грн., яка складається із: 342,86 грн. заробітна плата за 3 робочі дні, 1806,96 грн. оплата відпустки, 752,90 грн. компенсація відпустки. (а.с. 70)

В судовому засіданні встановлено та сторонами не заперечувалося, що заробітна плата за листопад 2015 року відповідачем ні при звільненні позивача, ні на час розгляду справи в суді позивачу не виплачена.

Визначаючись щодо предявленого позову суд виходить з того, що відповідно до частини 1 статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

Частиною 2 та 3 статті 130 КЗпП України передбачено, що при покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 03 листопада 2003 року між ТОВ фірма «Бріс» ЛТД та ОСОБА_4 був укладений договір про повну матеріальну відповідальність, згідно з пунктом 1 якого ОСОБА_4, який займає посаду начальника автоколони, прийняв на себе повну матеріальну відповідальність по забезпеченню збереження довірених йому «Адміністрацією» матеріальних цінностей.

Відповідно до пункту 3 Договору про повну матеріальну відповідальність від 03.11.2003р. у випадку незабезпечення з вини працівника зберігання ввірений йому матеріальних цінностей, працівник несе повну матеріальну відповідальність за заподіяну шкоду, розмір та порядок відшкодування якої визначається чинним законодавством.

29 жовтня 2015 року директором ТОВ фірма «Бріс» ЛТД ОСОБА_6 видано наказ № 59/1-0 «Про проведення інвентаризації», згідно якого наказано провести інвентаризацію запасних частин, виробничого та господарського інвентарю, інструментів, інших матеріальних цінностей та основних засобів на Вінницькій автоколоні ТОВ фірма «БРІС», з перевіркою їх фактичної наявності та документального підтвердження станом на 01.11.2015р. з обовязковим складанням відповідних інвентаризаційних описів. (а.с. 49)

Цим же наказом створено робочу комісію для проведення інвентаризації у складі: заступник директора з технічних питань ОСОБА_7 голова комісії, старший механік колони ОСОБА_8 та бухгалтер ОСОБА_9 члени комісії., а також зобовязано провести інвентаризацію 30 жовтня 2015 року в присутності матеріально-відповідальних осіб.

Згідно з висновком робочої комісії, станом на 5 листопада 2015 року встановлено нестачу запасних частин по Вінницькій автоколоні на суму - 71962,00 грн. без ПДВ., що в загальному становить 86 354,40 грн. в т.ч. ПДВ 20%. (а.с. 31)

З протоколу засідання інвентаризаційної комісії від 05.11.2015 року вбачається, що: комісія вивчивши документи проведеної інвентаризації робочою комісією, виявила нестачу запасних частин на суму 130199 грн. (без ПДВ), інвентаризацію проведено в присутності матеріально-відповідальної особи начальника автомобільної колони у м. Вінниці ОСОБА_4, про отримання запасних частин начальником колони свідчить підпис на прихідних накладних, по факту нестачі отримано пояснення від начальника колони ОСОБА_4 та заступника директора з технічних питань ОСОБА_7., частково підтверджено встановлення запасних часник в сумі 58237 грн. (без ПДВ) на автомобілі висновком робочої інвентаризаційної комісії.

Цим же протоколом інвентаризаційна комісія внесла пропозиції дозволити оформити списання запасних частин на суму 58237 грн. (без ПДВ) ремонтними листками в листопаді 2015 року, а на різницю в сумі 71962 грн. (без ПДВ) у звязку з ненаданням будь-якого підтвердження матеріально-відповідальною особою, підготувати документи для подачі в правоохоронні органи для проведення перевірки факту нестачі та встановленні винних осіб.

Як пояснили в судовому засіданні представники відповідача, у звязку з виявленою нестачею товарно-матеріальних цінностей ТОВ фірма «Бріс» ЛТД звернулася до правоохоронних органів із заявою про злочин.

Як вбачається з витягу з кримінального провадження №0003633, Луцьким відділом поліції ГУНП у Волинській області проводиться досудове розслідування, фабула справи «При проведенні комісією інвентаризації у Вінницькій автоколоні ТОВ фірма «Бріс» ЛТД, за листопад 2015 року, було встановлено, що матеріально відповідальна особа Вінницької автоколони ТОВ фірма «Бріс» ЛТД, якій було ввірено майно вищевказаного підприємства діючи умисно, з корисливих мотивів, привласнила запасні частини до автомобіля на загальну суму 71962 гривні, чим завдала ТОВ «Бріс» ЛТД збитків на вказану суму.

В судовому засіданні представник відповідача пояснив, що на даний час розслідування вказаної справи здійснюється Вінницьким відділом поліції ГУНП у Вінницькій області.

В подальшому, 30 листопада 2015 року директором ТОВ фірма «Бріс» ЛТД ОСОБА_6 видано наказ №79/1В «Про вирахування середнього місячного заробітку», відповідно до якого з ОСОБА_4, як з матеріально-відповідальної особи - начальника Вінницької автоколони, утримано середньомісячний заробіток за шкоду, заподіяну ТОВ фірма «Бріс» ЛТД при виконанні трудових обовязків та вирахувано середньомісячний заробіток в сумі 2334,95 грн.

Відповідно до частини 2 статті 131 КЗпП України працівники зобов'язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді.

Згідно з частиною 1 статті 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

Пунктом 2 частини 1 статті 133 КЗпП України передбачено, що у відповідності з законодавством обмежену матеріальну відповідальність несуть: керівники підприємств, установ, організацій та їх заступники, а також керівники структурних підрозділів на підприємствах, в установах, організаціях та їх заступники - у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, якщо шкоду підприємству, установі, організації заподіяно зайвими грошовими виплатами працівникам, неправильною постановкою обліку і зберігання матеріальних, грошових чи культурних цінностей, невжиттям необхідних заходів до запобігання простоям.

В той же час, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей;

Статтею 135-1 КЗпП України встановлено, що письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Перелік таких посад і робіт затверджено постановою Державного комітету ОСОБА_7 Міністрів СРСР по праці і соціальних питаннях Секретаріату Всесоюзної ОСОБА_10 Професійних Спілок від 28 грудня 1977 року № 447/24. Роботи по прийняттю на зберігання, обробці, зберіганню, видачі матеріальних цінностей на складах, базах (нафтобазах), автозаправних станціях відносяться до переліку робіт при виконанні яких з працівником укладаються договори про повну матеріальну відповідальність.

Як зазначено вище та встановлено судом, позивач ОСОБА_4 працював начальником автоколони ТОВ фірма «Бріс» ЛТД, виконувана ним робота була безпосередньо повязана з видачею запасних частин до автомобілів, а відтак 03 листопада 2003 року між ТОВ фірма «Бріс» ЛТД та ОСОБА_4 був укладений договір про повну матеріальну відповідальність.

Отже, враховуючи виконувану позивачем роботу, а також наявність укладеного договору про повну матеріальну відповідальність позивач несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації.

Поряд з цим, відповідно до частини 1 статті 136 КЗпП України покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника.

Судом встановлено, що за наслідками проведеної відповідачем інвентаризації по Вінницькій автоколоні, де позивач працював начальником, виявлено нестачу запасних частин на суму 86 354,40 грн., за наслідками якої було видано наказ про утримання з позивача середньомісячного заробітку за шкоду, заподіяну ТОВ фірма «Бріс» ЛТД, а також направлено заяву до правоохоронних органів про злочин.

Відповідно до частини 2 статті 136 КЗпП України якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством.

З матеріалів справи та пояснень представників сторін вбачається, що позивачем дії відповідача по проведенню інвентаризації, висновки інвентаризаційної комісії, а також наказ №79/1В «Про вирахування середнього місячного заробітку» не оскаржувався, судові рішення з цього приводу відсутні, а відтак на даний час відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача коштів, які утримані згідно з вищевказаним наказом.

Крім того, відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

В судовому засіданні представник позивача зазначив, що позивачем ставиться вимога про стягнення заборгованості по заробітній платі, а не правомірність проведення інвентаризації та її наслідки.

З огляду на наведене суд звертає увагу, що дії відповідача по проведенню інвентаризації, висновки інвентаризаційної комісії, розмір шкоди не є предметом розгляду у даній справі, з цього приводу судом не надається оцінка, що не позбавляє позивача права звернення до суду з відповідними позовними вимогами в порядку встановленому законом.

Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі викладеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Посилання представника позивача на ту обставину, що позивачем не отримувався наказ №79/1В «Про вирахування середнього місячного заробітку» судом до уваги не приймається з огляду на таке.

З пояснень представника відповідача ОСОБА_2 вбачається, що наказ №79/1В «Про вирахування середнього місячного заробітку», наказ про звільнення позивача, довідка про доходи, а також трудова книжка надіслані позивачу в одному конверті, що на думку позивача підтверджується експрес-накладною №0686 (а.с. 46) та отримано позивачем 05.12.2015р.

При цьому, представник позивача зазначає, що позивачем отримано наказ про звільнення, довідка про доходи, а також трудова книжка, однак наказ №79/1В «Про вирахування середнього місячного заробітку» ним не отримано.

Суд погоджується з твердженням представника позивача, що з експрес-накладної №0686 не вбачається переліку документів, які надсилалися відповідачем позивачу, проте позивачем також не доведено, що у вказаному поштовому відправленні були лише наказ про звільнення позивача, довідка про доходи та трудова книжка.

Крім того, відповідно до частини 2 статті 136 КЗпП України розпорядження власника або уповноваженого ним органу, або вищестоящого в порядку підлеглості органу має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові.

Таким чином, питання щодо строків винесення наказу про утримання середнього місячного заробітку, а також повідомлення чи неповідомлення позивача про зазначений наказ, може бути предметом дослідження при розгляді справи про його скасування.

Відповідно до частини 4 статті 88 ЦПК України у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави.

З огляду на те, що в задоволені позову відмовлено, а матеріали справи не містять доказів понесення відповідачем судових витрат, відповідно відсутні підстави для їх відшкодування.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 47, 116, 117, 130, 132, 133, 136 КЗпП України, ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 209, 212-215, 218, ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текс рішення суду виготовлено 28.03.2016р.

Суддя: