РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

08 лютого 2016 року м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Якуші Н.В.

при секретарі Пічугіній А.Г.

за участі:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Київського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, про стягнення суми боргу за договором позики, трьох відсотків річних,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 із вимогою про стягнення з нього суми боргу у розмірі 8000 доларів США, обґрунтувавши свій позов тим, що 08.06.2012 року відповідач позичив у нього 8000 доларів США, які зобовязався повернути не пізніше 28 лютого 2013 року, про що була складена розписка. Вказував, що відповідач своїх зобовязань не виконав. У звязку із чим просив суд стягнути з відповідача суму за договором позики у розмірі 8000 доларів США та 3% річних за період з 28.02.2013 року по 01.12.2015 року на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України в розмірі 661,30 доларів США.

В судовому засіданні позивач та його представник, який діє на підставі договору про надання правової допомоги (а.с.8-9,28) позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, долучили до матеріалів справи оригінал розписки від 08.06.2012 року.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, про місце і час розгляду справи був повідомлений у відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, заяв та клопотань до суду не надав, причини неявки суду не повідомив.

З урахуванням цього та необхідності дотриманням судом розумних строків розгляду справи, що є вимогою ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, суд у відповідача було достатньо часу для реалізації своїх прав у повному обсязі, а докази неможливості їх реалізувати з поважних підстав до матеріалів справи долучені не були.

У звязку із чим, суд розглянув цивільну справу з урахуванням усіх письмових доказів, які були долучені до матеріалів справи та з огляду на згоду позивача та його представника виніс заочне рішення.

Допитані в якості свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_1 суду показали, що особисто бачили, що 08.06.2012 року ОСОБА_1 передав у борг ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 8000 доларів США, а останній власноруч написав про це письмову розписку. Зазначали, що передання грошових коштів відбувалось за адресою: м. Харків, вул. Наумівська, 29.

Отже, суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) установив наступне.

Ч. 1 ст. 626 ЦК України визначає цивільно-правовий договір, як домовленість двох або більше сторін, спрямовану на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до вимог ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики, як встановлено ст. 1047 ЦК України, укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять раз перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавець є юридична особа, - незалежно від суми.

Так, в судовому засіданні встановлено, що 08 червня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений договір позики, відповідно до умов яких відповідач ОСОБА_3 позичив у позивача 8000 доларів США, які зобовязався повернути не пізніше 28.02.2013 року (а.с.14).

Вирішуючи по суті вимоги позивача про стягнення заборгованості з відповідача за договором позики, суд погоджується з ними, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Ч. 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

З огляду на наведене договір та розписка визнається судом борговими документами, що підтверджує укладання договору позики і засвідчує факт отримання грошей позичальником.

За правилами ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

ОСОБА_3 не використав наданого законом права та не звертався до суду із позовом про оспорювання договору позики, оскільки доказів цього суду надано не було.

Ст. 204 ЦК України передбачено презумпція правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

Зобов'язання, як зазначено в ст. 525 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК).

У спірному правочині між позивачем та відповідачем винятки з цього правила не встановлювались.

Аналізуючи вищезазначені норми закону, суд приходить до висновку, що 08.06.2012 року між сторонами дійсно був укладений договір позики, на підтвердження якого ОСОБА_3 склав розписку, де визначив суму коштів, яку позичив у ОСОБА_1

З огляду на зазначене, суд вважає, що уклавши договори позики, у ОСОБА_3 виникли зобов'язання по поверненню позики, а тому вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми позики у розмірі 8000 доларів США є обґрунтованими.

Щодо вимог ОСОБА_1 відносно нарахування та стягнення з відповідача трьох процентів річних, то суд зазначає наступне.

Дійсно, наслідки порушення договору позики врегульовані у статті 1050 ЦК України, приписами частини першої якої встановлено: якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Зі змісту статті 625 ЦК України випливає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач прострочив повернення суми позики, то таким чином, відповідно до приписів статті 625 ЦК України на користь позивача з відповідача підлягає стягненню три проценти річних від простроченої суми за період з 28.02.2013 року по 01.12.2015 року, яка у загальному розмірі становить 661,30 доларів США / 8000 доларів США х 3%:100х1005:365/.

Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

У звязку з чим, суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 2074 грн. 21 коп. (а.с.3).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 58, 60, 88, 209, 212, 218, 224-226, 294 ЦПК України, ст.ст. 204, 525, 625, 1046, 1047, 1049, 1051 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, про стягнення суми боргу за договором позики, трьох відсотків річних задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН не встановлено, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь ОСОБА_1 (04.05.1939 р.н.) грошові кошти у розмірі 8661,31 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН не встановлено, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь користь ОСОБА_1 (04.05.1939 р.н.) витрати по сплаті судового збору у розмірі 2074 грн. 21 коп.

Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в Апеляційний суд Харківської області через Київський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення складено в єдиному примірнику в нарадчій кімнаті

Суддя Н.В. Якуша