Справа № 263/3282/16-ц
Провадження № 2/263/1162/2016
04 квітня 2016 року Жовтневий районний суд міста Марiуполя Донецької областi у складi головуючого суддi ОСОБА_1, при секретарi ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засiданнi в залі суду в м. Марiуполi цивiльну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,
Позивач звернулась до суду із вказаним позовом до ОСОБА_4 про визнання за нею права власності в порядку спадкування після смерті її чоловіка ОСОБА_5, померлого 16.08.2015 року, на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 16 серпня 2015 року помер ОСОБА_5, який постійно проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Зазначена квартира на праві приватної власності належить у рівних частках, по 1/3 частці кожному: ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності житло від 02.06.1993 року. Своє право власності чоловік позивача не зареєстрував у встановленому законом порядку у МКП «Маріупольське БТІ». На випадок смерті ОСОБА_5 залишив заповіт, яким заповів своєму з позивачем сину ОСОБА_4 все належне йому майно. Проте ОСОБА_4 звернувся до Першої маріупольської державної нотаріальної контори з заявою про відмову від прийняття спадщини за заповітом. Таким чином після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина у вигляді 1/3 частини квартири АДРЕСА_1. Зазначила, що спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_5 позивач фактично прийняла, оскільки проживала спільно зі спадкодавцем з 22.05.1975 року по день його смерті, та в установлений законом шестимісячний строк звернулась до Першої маріупольської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Проте 17.02.2016 року позивачеві було видано Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у звязку з відсутністю державної реєстрації права власності на нерухоме майно в МКП «Маріупольське БТІ». Просила визнати за нею право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_5
Позивач ОСОБА_3 та представник позивача ОСОБА_6 надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, наполягали на їх задоволенні.
Відповідач надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення.
Дослiдивши матерiали справи, суд вважає, що позов пiдлягає задоволенню. При цьому суд виходить з наступного.
Відповідно до ст.ст. 355, 356, 357, 392 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.
Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про право власності на житло № 4750, виданого 02.06.1993 року Державним підприємством по ремонту та експлуатації житлового фонду «Житловик» м. Маріуполя ОСОБА_5, а також ОСОБА_3, ОСОБА_4 належить на праві спільної сумісної власності квартира АДРЕСА_2.
Згідно зі свідоцтвом про одруження VII-УР № 144681, виданого Палацом одруження міста Жданова Донецької області, 27.12.1963 року ОСОБА_5 та ОСОБА_7 зареєстрували шлюб. Після реєстрації одруження присвоєно прізвище дружині «Шиколенко».
Відповідно до свідоцтва про народження Серії І-АВ № 196397, виданого 18.02.1969 року Жовтневим районним бюро ЗАЦС міста Жданова Донецької області, 05.02.1969 року народився ОСОБА_4 Батьками вказані ОСОБА_5, ОСОБА_3
16.08.2015 року ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-НО № 913231, виданим 17.08.2015 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського МУЮ у Донецькій області.
Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Судом встановлено, що позивач у справі ОСОБА_3 є дружиною померлого ОСОБА_5, та на підставі ст. 1261 ЦК України, є спадкоємцем за законом першої черги.
У відповідності до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Згідно ст. 1270 ЦК України встановлено шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини.
Як вбачається з Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі Першої маріупольської державної нотаріальної контори від 08.02.2016 року № 42882379, після смерті ОСОБА_5, померлого 16.08.2015 року, заведена спадкова справа № 59/2016, зареєстрована в реєстрі за № 58547931.
Зі спадкової справи № 54 року вбачається, що 08.02.2016 року ОСОБА_4 звернувся до Першої маріупольської державної нотаріальної контори з заявою про відмову від прийняття спадщини за заповітом.
10.02.2016 року ОСОБА_3 звернулась до Першої маріупольської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5, який помер 16.08.2015 року.
В цей же день 10.02.2016 року ОСОБА_4 звернувся до Першої маріупольської державної нотаріальної контори з заявою, в якій відмовився на користь дружини спадкодавця ОСОБА_3 від своєї частки у спадщині після смерті батька чоловіка ОСОБА_5, який помер 16.08.2015 року.
Відповідно до постанови державного нотаріуса Першої маріупольської державної нотаріальної контори ОСОБА_8 від 17.02.2016 року № 289/02-31 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири АДРЕСА_1 на імя ОСОБА_3 після смерті її чоловіка ОСОБА_5 відмовлено у звязку з відсутністю відомостей про проведення державної реєстрації прав власності на квартиру, що належала ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на житло.
Отже за даними наведених вище витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі та Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, ОСОБА_3 є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_5, та у встановлений законом шестимісячний строк звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їй відмовлено, оскільки право власності на квартиру АДРЕСА_1 у встановленому законом порядку не зареєстроване.
Згідно із технічним паспортом на квартиру АДРЕСА_1, загальна площа вказаної квартири складає 52,2 кв.м, житлова 28,8 кв.м. Квартира складається з двох кімнат, у тому числі: першої кімнати площею 17,5 кв.м., другої кімнати площею 11,3 кв.м., кухні площею 7,7 кв.м, вбиральні (сполученої) площею 0,8 кв.м, ванної кімнати площею 2,1 кв.м, коридору площею 8,6 кв.м, вбудованої шафи площею 1,5 кв.м.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Абзацом 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України передбачено, що якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Згідно із ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частина 2 статті 3 цього Закону визначає, що державна реєстрація гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Згідно з ч. 4 цього Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.
Тобто такі права мають підтверджуватися відповідними правовстановлюючими документами, а право власності бути зареєстрованим належним чином, відповідно до закону, оскільки такою реєстрацією держава визнає наявність цих прав і гарантує їх достовірність.
Разом з тим видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна (п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5).
Враховуючи той факт, що на теперішній час позивач позбавлена можливості зареєструвати своє право на спадщину, суд вважає необхідним захистити права позивача та визнати за нею в судовому порядку право власності на квартиру АДРЕСА_1.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. ст. 182, 328, 331, 355, 356, 357, 392, 1217, 1268, 1261 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом задовольнити.
Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, який помер 16 серпня 2015 року, на 1/3 частину квартири № 176, загальною площею 52,2 кв.м, житловою площею 28,8 кв.м, в будинку № 98 по проспекту Металургів в місті Маріуполі Донецької області.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участі у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя О.М. Томілін