Справа № 522/610/15-ц
Провадження № 2/522/2312/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2016 року

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

при секретарі Шевчик В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізінгова компанія «Еталон» про захист прав споживача шляхом визнання правочину недійсним та застосування наслідків недійсності правочину, -

В С Т А Н О В И В:

В січні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон», в якому просить визнати недійсним укладений між ними 19.08.2014 року договір фінансового лізингу № 000933, застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, стягнувши з ТОВ «Лізінгова компанія «Еталон» на його користь 29999,90 гривень, витрати на правову допомогу у розмірі 2000 гривень та судового збору.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 19.08.2014 року між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» укладено договір фінансового лізингу, предметом якого є автомобіль марки "KIA SPORTAGE" вартістю 299 999 гривень. На виконання умов даного договору позивачем було сплачено на рахунок відповідача кошти у розмірі 29 999,90 гривень комісійної винагороди за організаційні заходи.

Укладений договір він вважає таким, що суперечить принципам добросовісності, а умови договору вважає несправедливими та такими, що істотно порушують його права, оскільки під час укладання договору представник ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» надав йому хибну, недостовірну інформацію щодо умов договору та умов надання послуг відповідачем. Він не зрозумів, що сплачена ним сума 17000 гривень є не авансовим платежем, а комісією за організацію та оформлення договору. Вважає, що п. 12.11. договору про неповернення комісії за організацію у випадку розірвання договору є несправедливим. Також вважає несправедливими умови п. 8.2.1 договору про встановлення першого лізингового платежу, що складається не тільки з авансового платежу у розмірі 10% від вартості предмету лізингу, але і з комісії за організаційні заходи, оскільки відповідач не обґрунтував співмірність розміру платежу за організацію даного договору виконаній послузі, яка фактично полягала у виготовленні стандартної форми договору. Позивач вважає, що умови договору не відповідають вимогам ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

В судове засіданні не зявився позивач але його представник ОСОБА_2 надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, але 17.08.2015 року надав суду письмові заперечення на позовну заяву в яких просить в позові відмовити, оскільки, по-перше, спірний договір було укладено у письмовій формі, підписаний на кожному аркуші позивачем, у договорі передбачені всі істотні умови, відтак, правові підстави для визнання договору недійсним відсутні; по-друге, у звязку з невиконанням позивачем зобовязань по договору, а семе не сплачено Авансовий платіж та комісію за передачу предмета Лізингу, не настав обовязок щодо передачі предмета лізингу позивачу, а згідно умов договору, у разі одностороннього розірвання договору, повернення сплаченої комісії не передбачено; по-третє, відповідач надає послуги фінансового лізингу, а не адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі, а така діяльність здійснюється на підставі спеціального дозволу та не потребує ліцензії.

Вивчивши письмові заперечення представника відповідача та дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку необхідність відмови в задоволені позову на підставі наступного.

19.08.2014 року сторони уклали договір № 000933 фінансового лізингу, предметом якого за п. 3.1. договору є автомобіль марки "KIA SPORTAGE".

Відповідно до п. 1.1 договору, лізингодавець взяв на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність та передати його у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених договором. Пунктом 5.1 договору передбачено, що предмет договору передається в користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 90 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу, комісії за організацію оформлення договору (10% від вартості предмету лізингу) та комісії за передачу предмету лізингу (3% від вартості предмету лізингу).

Перший лізинговий платіж, відповідно до п. 8.2.1 Договору складається із: а) комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням договору, яка розраховується як комісія за організацію, яка визначена у додатку № 1 договору; б) авансу ціни предмета лізингу, який розраховується як: авансовий платіж, який визначений у Додатку № 1 до договору; в) комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу, як платіж, що покриває витрати лізингодавця пов'язані з організацією передачі предмета лізингу на користь лізингоотримувача. Розмір комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу визначений в додатку № 1 до Договору і складає 10% від вартості предмета лізингу .

Пунктом 12.11 договору передбачено, що у випадку розірвання договору лізингоодержувачем до підписання акта приймання-передачи предмета лізингу, лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 20% від сплаченої суми авансових платежів. В такому випадку комісія за організацію договору лізингоодержувачу не повертається.

В додатку № 1 до договору передбачений графік сплати першого лізингового платежу та зазначено: вартість предмету лізингу 299 999 гривень; відсоток платежів - 50%; сума виплат 150 000 гривень; щомісячний платіж 12499,96 гривень; комісія за організацію (10%) 29999,90 гривень; комісія за передачу (3%) 8999,97 гривень; та розрахунок погашення вартості предмета лізингу за 12 періодів лізингу (а.с.19).

В додатку № 2 до Договору передбачений графік сплати другого лізингового платежу, розрахований на 60 періодів лізингу з щомісячним платежем 3768,32 гривень (а.с.20).

Додатком № 3 до Договору передбачена специфікація: марка - KIA, модель SPORTAGE , кількість - 1, ціна 299 999 гривень (а.с.21).

19.08.2014 року позивач сплатив на рахунок ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» 29 999,90 гривень, призначення платежу - комісія за організацію по договору 000933, що підтверджено квитанцією № 48 (а.с.22).

Згідно з ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу - лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Отже, передбачена у договорі № 000379 фінансового лізингу умова щодо сплати половини вартості предмету лізингу протягом 12 місяців з дати підписання не суперечить вимогам чинного законодавства та була погоджена сторонами договору, про що свідчить укладення договору № 000379 фінансового лізингу та його часткове виконання, а саме, сплата комісії за організацію та оформлення договору в розмірі 29999,90 грн., що підтверджується квитанцією від 19.08.2014 року

ТОВ «ЛК «Еталон» не є кредитною установою та не надає фінансові послуги щодо кредитування.

Надання послуг фінансового лізингу не є діяльністю, що потребує обов'язкового ліцензування.

Отже, при укладені договору № 000933 фінансового лізингу, ТОВ «ЛК «Еталон» мало повний обсяг цивільної право- та дієздатності на укладення такого договору, відтак, визнання договору № 000933 фінансового лізингу недійсним з підстави відсутності у ТОВ «ЛК «Еталон» ліцензії є необґрунтованим та суперечить нормам чинного законодавства.

Згідно статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до положень ч. 1 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Умови договору, які можуть бути несправедливими визначено у ч. 3 ст. 18 цього закону.

Таким чином, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. З ст. 509 ІІК України): умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві.

Відповідно до частини 1 статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Аналогічне визначення договору лізингу міститься і у статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг».

У ч. 1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що відносини, які виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

За договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача - в можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 ЦК України, сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Відповідно до ст. 627 ЦК України, що правочин є чинним, якщо його зміст не суперечить цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, волевиявлення учасників є вільним і відповідає їхній волі та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору.

З договором фінансового лізингу №000933 від 19.08.2014 року ОСОБА_1 був ознайомлений та згодний, про що свідчить його підпис на кожній сторінці договору.

Однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору (ст.3 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 ЗУ «Про фінансовий лізинг», істотними умовами договору лізингу є: - предмет лізингу; - строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); - розмір лізингових платежів; - інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Умови спірного договору фінансового лізингу містять 16 самостійних розділів, які регулюють різні за своїм змістом права та обов'язки як відповідача, так і позивача.

Згідно зі ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Слід звернути увагу на те, що кожен аркуш спірного договору підписано сторонами, що свідчить про досягнення між сторонами усіх істотних умов, що в ньому викладені.

За таких обставин, суд не знаходить підстав вважати, що права позивача, як споживача є порушеними, чи укладання спірного договору порушують умови чинного законодавства.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

Оскільки суд відмовляє у задоволенні позову, судові витрати, понесені позивачем не підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст. ст. 203, 215, 216, 509, 526, 527, 530, 533, 627, 638, 806 ЦК

України, Законом України «Про фінансовий лізинг», Законом України «Про захист прав споживачів», ст. ст.3,4, 10-11, 57-60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд , -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізінгова компанія «Еталон» про захист прав споживача шляхом визнання правочину недійсним та застосування наслідків недійсності правочину - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Домусчі Л.В.

11.02.2016