Ухвала

іменем україни

03 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Юровської Г.В.,

суддів: Леванчука А.О., Нагорняка В.А.,

Мазур Л.М., Писаної Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, про визнання права на частку у статутному фонді товариства, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, яка діє в інтересах своєї неповнолітньої дитини ОСОБА_5, про визнання права на частку у статутному фонді товариства.

Позивачка посилалася на те, що з 11 січня 1992 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 05 грудня 1992 року ОСОБА_6 разом із ОСОБА_7 заснував Товариство з обмеженою відповідальністю «Плюс» (далі - ТОВ «Плюс»), яке зареєстроване рішенням виконкому Інгулецької районної ради народних депутатів міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за № 309/14. Позивачка вказувала, що на теперішній час, згідно з витягом з Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців учасниками товариства є ОСОБА_6 з розміром частки 2 700 грн 50 коп. та ОСОБА_4, розмір частки якої становить 1 350 грн, таким чином, частка ОСОБА_6 у ТОВ «Плюс» становить 66,66 %.

Заочним рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 вересня 2012 року шлюб між нею та ОСОБА_6 розірвано.

Зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, його спадкоємцем за заповітом є неповнолітня донька ОСОБА_5 На підставі ст. ст. 61, 63, 65 СК України, ст. ст. 113, 116, 115, 147, 325 ЦК України та ст. ст. 1, 10, 12, 53 Закону України «Про господарські товариства» позивачка просила визнати, що її частка у статутному фонді ТОВ «Плюс» становить Ѕ частини, розмір якої 1 350 грн 25 коп., що становить 33,33 %.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2015 року, відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої та ухвалу суду апеляційної інстанції, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що з 11 січня 1992 року ОСОБА_6 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією повторного свідоцтва про одруження від 28 лютого 2000 року, актовий запис № 2 від 11 січня 1992 року.

Заочним рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 12 вересня 2012 року шлюб між подружжям ОСОБА_6 розірвано.

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про смерть від ІНФОРМАЦІЯ_1, актовий запис № 1118.

Згідно зі статутом ТОВ «Плюс», зареєстрованим виконкомом Інгулецької районної ради народних депутатів від 25 грудня 1992 року, за життя ОСОБА_6 був співучасником зазначеного товариства (п. 3.1) зі статутним капіталом товариства 50 тис. руб. (п. 11.1).

Відповідно до договору про заснування ТОВ «Плюс» від 05 грудня 1992 року статутний фонд розподілявся між учасниками товариства наступним чином: вклад на загальну суму 25 тис. руб., що складає 50 % статутного фонду - ОСОБА_6; вклад на загальну суму 25 тис. руб., що складає 50 % статутного фонду - ОСОБА_7

Судами також встановлено, що згідно з витягом з Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців учасниками товариства є ОСОБА_6 з розміром частки 2 700 грн 50 коп. та ОСОБА_4, розмір частки якої становить 1 350 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що застосування норм Сімейного кодексу України щодо розподілу майна подружжя та ч. 3 ст. 368 ЦК України є необґрунтованими.

Такі висновки ґрунтується на фактичних обставинах, встановлених судом, на доказах, поданих сторонами, які судом належним чином оцінені, і відповідають вимогам закону, який вірно застосовано.

ТОВ «Плюс» відповідно до Закону України «Про господарські товариства» належить за своєю формою до господарських товариств і є власником майна, переданого його учасниками у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу, і яке обліковується на балансі товариства. Право на компенсацію вартості частини коштів виникає в іншого подружжя лише щодо спільних коштів, а не статутного капіталу чи його частини.

У разі передання подружжям свого майна для здійснення підприємницької діяльності шляхом участі одного з них у заснуванні господарського товариства, це майно належить зазначеному товариству на праві власності, подружжя набуває відповідне майнове право, яке реалізується одним з подружжя (засновником) шляхом участі в управлінні товариством, а друге подружжя набуває право вимоги виплати йому певних сум у разі поділу майна між подружжям.

Отже, якщо один з подружжя є учасником господарського товариства і вносить до його статутного капіталу майно, придбане за рахунок спільних коштів подружжя, то таке майно переходить у власність цього підприємства, а в іншого з подружжя право власності на майно (тобто речове право) трансформується в право вимоги (зобов'язальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя або право вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємства.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року № 6-79цс13, від 19 лютого 2014 року № 6-5цс14 та від 03 червня 2015 року у справі № 6-38цс15, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно з витягом з Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців учасниками товариства є ОСОБА_6 з розміром частки 2 700 грн 50 коп., та ОСОБА_4, розмір частки якої становить 1 350 грн.

Отже, на час розгляду справи учасниками ТОВ «Плюс» є ОСОБА_6 та ОСОБА_4

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій правильно виходили з того, що на момент звернення до суду з вказаним позовом співучасник ТОВ «Плюс» - ОСОБА_6, помер, а тому застосування норм ст. ст. 60, 61, 63, 65 СК України та ч. 3 ст. 368 ЦК України є безпідставними.

За таких обставин суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, про визнання права на частку у статутному фонді товариства.

З урахуванням вказаних норм колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги та вважає, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.В. Юровська

Судді: А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О.Писана