Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У. № 317/1934/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Мінгазо Р.В.
Справа № 22-ц/778/896/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 лютого 2016 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого, суддіОСОБА_2
суддів:ОСОБА_3
ОСОБА_1
секретарОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 14 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ТОВ «Дана», третя особа: ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області про визнання додаткової угоди недійсною,

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2015 року ОСОБА_5 звернувся з позовом до ТОВ «Дана», третя особа: ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області про визнання Додаткової угоди №1 від 28 листопада 2011 року до договору оренди недійсною.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 14 грудня 2015 року провадження по справі закрито в звязку з тим, що аналогічний спір уже було судом розглянуто.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладання мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги, з тих же підстав, або оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Закриття провадження у справі в цьому випадку можливе лише за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним до позову, який розглядається, тобто співпадають сторони, предмет і підстави позовів. Нетотожність хоча б одного елементу не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду з позовом і не дає суду підстав закривати провадження у справі.

Згідно роз'яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду", уточнюючи позовні вимоги або заперечення проти позову, суд визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить керуватися при вирішенні спору. Зокрема, у позивача суд повинен з"ясувати предмет позову (що конкретно вимагає позивач), підстави позову (чим він обґрунтовує свої вимоги) і зміст вимоги (який спосіб захисту свого права він обрав).

Судом першої інстанції було закрито провадження у справі з підстав п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, а саме що вже є рішення суду між тими ж сторонами з тих же підстав.

Однак суд при цьому не врахував, що позивач звернувся до суду з іншим предметом.

Так, рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 15 січня 2013 року в іншій справі, на яке суд і послався в оскаржуваній ухвалі, відмовлено в позові в тому числі і ОСОБА_5 до ТОВ «Дана» про визнання Додаткової угоди №1 від 28 листопада 2011 року до договору оренди нікчемною.

Відмовляючи в позові у вказаній справі суд у вказаній іншій справі послався на п. 4 Постанови Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» N 9, від 06 листопада 2009 року в якому зазначено, що судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо).

Такі поняття як недійсний правочин та такі як нікчемний і оспорюваний правочин з огляду на положення ст. 205 ЦК, співвідносяться як загальне (недійсний) та окреме від загального (оспорюваний та нікчемний).

Тож лише поняттям недійсний правочин охоплюються оспорювані та нікчемні правочини. І навпаки нікчемність правочину не охоплює собою поняття його недійсності, а тому ототожнювати ці поняття неможна.

Таким чином оскільки судом була розглянута справа лише щодо вимоги про нікчемність зазначеного правочину, не можна погодитись з висновком суду у цій справі щодо тотожності з позовом про визнання вказаного правочину недійсним.

Тому предмет позовів у справах різні, і суд помилково закрив провадження.

Враховуючи, що судом першої інстанції порушено порядок розгляду зазначеного питання, що у відповідності до п. 3 ч.1 ст. 312 ЦПК України є підставою для направлення питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 14 грудня 2015 року по цій справі скасувати, справу направити до того ж суду першої інстанції для продовження розгляду у іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: