Справа № 2/489/343/2016
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

1 березня 2016 року Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Спінчевської Н.А.,

при секретарі - Ковальовій С.В.,

за участю відповідачки ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позивач вказує на те, що 26 грудня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно якого Банк надав відповідачці кредит в сумі 10600 грн. 00 коп. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідачка зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала, у звязку з чим станом на 31 жовтня 2014 року існує заборгованість перед Банком в сумі 17836 грн. 79 коп.

Посилаючись на викладене, а також на положення ст.ст. 526,527,530, 1054 ЦК України, позивач просив стягнути на свою користь з відповідачки суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 17836 грн. 79 коп., а також сплачені позивачем судові витрати.

В судове засідання представник позивача не зявився. Від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності його представника. Позовні вимоги позивач підтримав, просив позов задовольнити.

Відповідачка проти позову заперечувала, посилалася на те, що фактично кредитний договір вона з Банком не укладала, в матеріалах справи відсутній кредитний договір в письмовій формі.

Заслухавши пояснення відповідачки, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що 26 грудня 2008 року ОСОБА_1 подала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку.

Згідно анкети-заяви відповідачка ознайомилась і була згодна з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були наданій їй в письмовому вигляді, про що є її підпис.

Своїм підписом позичальник підтвердила факт отримання нею інформації про умови кредитування в ПриватБанку, а також його місцезнаходження.

Крім того, у заяві анкеті зазначено, що позичальник згодна, що ця заява разом з памяткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та Банком договір про надання банківських послуг.

Своїм підписом відповідачка підтвердила, що 26 грудня 2016 року вона отримала кредитну картку та ПІН.

На підставі зазначеної заяви Банк надав ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Як вбачається з виписки з особового рахунку, 26 грудня 2008 року Банком встановлено кредитний ліміт в розмірі 250 грн., 25 травня 2010 року кредитний ліміт збільшено до 2000 грн., 10 серпня 2010 року його збільшено до 4000 грн., 18 листопада 2010 року кредитний ліміт збільшено до 5600 грн., 23 грудня 2010 року до 6600 грн., 8 січня 2011 року - до 8600 грн., 7 червня 2011 року кредитний ліміт було збільшено до 10600 грн..

Звертаючись з позовом, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилалося на те, що ця заява свідчить про укладення з відповідачкою договору, на підставі якого останній було видано кредитні кошти, але зобов'язання щодо їх повернення були порушені.

Відповідачка, заперечуючи проти позову, не визнає укладення кредитного договору.

Проте, заява-анкета, подана відповідачкою Банку, свідчить, що сторони досягли домовленості щодо основних умов надання кредитних коштів на кредитній картці.

Як роз'яснено в п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо).

Вимоги законодавства, що стосуються чинності кредитних договорів, встановлені як ЦК України (статті 1048-1052, 1054), так і Законом України від 12 липня 2001 р. № 2499-VI «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Так, для визначення, чи укладено кредитний договір необхідно встановлювати такі обставини: досягнення сторонами згоди щодо усіх істотних умов договору: мета, сума і строк кредиту; умови і порядок його видачі та погашення; види (способи) забезпечення зобов'язань позичальника; відсоткові ставки; порядок плати за кредит; порядок зміни та припинення дії договору; відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору.

Крім того, кредитний договір має укладатись обов'язково у письмовій формі, причому недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює жодних правових наслідків, окрім тих, що пов'язані з його нікчемністю; сторони кредитного договору повинні мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення сторін має бути вільним і відповідати їхній внутрішній волі.

Умовами та правилами надання банківських послуг (далі - Умови), які надані позивачем, та діяли на час виникнення спірних правовідносин і з якими відповідно до поданої анкети-заяви ознайомлена та була згодна ОСОБА_1, визначено, що порядок здійснення платіжних операцій з використанням картки, а також порядок отримання кредиту регулюється чинним законодавством України, нормами міжнародних платіжних систем Visa International, MasterCard International, даним договором, Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами Банку (п. 3.5).

Істотні умови надання кредиту визначені в анкеті-заяві, а також памятці клієнта, яка є невідємною частиною договору.

Згідно п. 3.1 Умов для надання послуг Банк відкриває клієнту картковий рахунок, видає клієнту картку, її вид та строк визначений заяві та пам'ятці клієнта, підписанням якої клієнт і Банк укладають Договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору є дата відкриття рахунку, що зазначена в розділі «відмітки Банку» заяви.

Зі змісту зазначеної заяви та Умов і Правил, які діяли на час укладення спірного договору вбачається, що вони містять всі істотні умови договору про надання фінансових послуг, передбачені ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», в редакції, яка діяла на момент укладення договору, а саме: назву документа; прізвище, ім'я і по батькові та адресу особи, яка отримує фінансову послугу, найменування фінансової операції, кредитного ліміту, базової відсоткової ставки, порядку погашення боргу; найменування та місцезнаходження банку (Заява); розміру фінансового активу, зазначеного у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків (Заява та п. 3 Умов і Правил); строк дії договору (п. 9.12 Умов і Правил); зазначення порядку зміни і припинення дії договору (п. п. 5.2, 5.3, 6.4 Умов і Правил); права та обов'язки сторін (п.п. 4, 5-7 Умов і Правил); відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору (п. 8 Умов і Правил); підписи сторін (Заява).

Зазначені умови кредитного договору відповідають також вимогам глави 71 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, введених постановою НБУ № 168 від 10 травня 2007 року.

Отже, при укладенні вказаного договору сторони дотримались вимог ст. 1055 ЦК України щодо письмової форми кредитного договору.

В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_1 оспорює укладення з позивачем 26 грудня 2008 року кредитного договору.

Між тим, відповідачка не заперечувала, що після підписання анкети-заяви 26 грудня 2008 року вона дійсно отримала кредитну картку універсальну, за її допомогою отримувала грошові кошти, здійснювала оплату товару, послуг, але з умовами отримання грошових коштів, порядком та розміру оплати відсотків за користування ними, умовами та порядком повернення коштів, відповідальності ознайомлена не була.

Проте, такі твердження спростовуються матеріалами справи.

Відповідно п. 8.6 Умов і правил надання банківських послуг (далі Умов), доданих до заяви про заяви про відкриття рахунку, при порушенні позичальником строків платежів, передбачених договором більше ніж на 120 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову.

Згідно п. 6.5 Умов позичальник зобовязався погашати заборгованість за кредитом, проценти за його користування, перевищення платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до п.6.6 Умов у випадку невиконання зобовязань за договором позичальник на вимогу Банку зобовязаний повернути кредит, в тому числі прострочений кредит, сплатити винагороди Банку.

Відповідачка зобовязання за вказаним договором належним чином не виконує, у звязку з чим станом на 31 жовтня 2014 року існує заборгованість перед Банком.

Згідно наданого позивачем розрахунку відповідачці нарахована заборгованість в сумі 17836 грн. 79 коп., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 10423 грн. 02 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом 5826 грн. 30 коп., заборгованість по комісії 500 грн. 00 коп., штрафу (фіксована частина) 250 грн. 00 коп., штрафу (процентна ставка) 837 грн. 47 коп..

За змістом ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання (п.3 ч.1 ст.611 ЦК України).

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст.549 ЦК України).

За змістом ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

При визначенні розміру штрафу, який підлягає сплаті відповідачем, суд виходить з того, що за змістом пункту 8.6 Умов нарахування процентної (розрахункової) частини штрафу пов'язано не з певною подією кредитних правовідносин (прострочення понад певний строк), а з фактом звернення з позовом, що не відповідає сутності штрафу як способу забезпечення виконання зобов'язання.

Отже, суд вважає обгрунтованим лише штраф в розмірі фіксованої частини - 250 грн.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позов Банку на підставі ст.ст.526, 536, 549, 610, 611 ЦК України підлягає частковому задоволенню.

З відповідачки на користь Банку слід стягнути заборгованість за тілом кредиту в розмірі 10423 грн. 02 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 5826 грн. 30 коп., заборгованість по комісії 500 грн. 00 коп., штраф 250 грн., а всього 16999 грн. 32 коп.

В іншій частині в позові слід відмовити.

Відповідно зі ст.88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню сплачені при подачі позову судові витрати.

Керуючись ст.ст.14, 15, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 26 грудня 2008 року у розмірі 16999 (шістнадцять тисяч девятсот девяносто девять) грн. 32 коп., яка складається з: 10423 грн. 02 коп. заборгованості за тілом кредиту, 5826 грн. 30 коп. заборгованості за процентами, 500 грн. 00 коп. заборгованості по комісії, 250 грн. 00 коп. штрафу (фіксована частина).

В іншій частині в позові відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 243 грн. 60 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.А. Спінчевська