Справа № 734/3510/16-ц Провадження № 22-ц/795/534/2016 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Соловей В.В. Доповідач - Онищенко О. І.
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 березня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОнищенко О.І.,
суддів:Кузюри Л.В., Позігуна М.І.,
при секретарі:Шкарупі Ю.В.,
за участю:відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та Остерської квартирно-експлуатаційної частини району смт. Десна Козелецького району Чернігівської області на рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 27 січня 2016 року у справі за позовом Остерської квартирно-експлуатаційної частини району смт. Десна Козелецького району Чернігівської області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , третіх осіб - Служби у справах дітей Козелецької районної державної адміністрації Чернігівської області і Козелецького районного сектору Управління державної міграційної служби України в Чернігівській області про визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням та за позовом ОСОБА_3 до Остерської квартирно-експлуатаційної частини району смт. Десна Козелецького району Чернігівської області, ОСОБА_1 про визнання права користування жилим приміщенням, -

в с т а н о в и в:
В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 27 січня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги та визнати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 такими, що втратили право на користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , а також визнати за ОСОБА_3 право користування вказаним жилим приміщенням, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, порушення норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку відмовляючи у задоволенні його та Остерської квартирно-експлуатаційної частини району смт. Десна Козелецького району Чернігівської області позовних вимог.

ОСОБА_3 зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на ту обставину, що відповідачка ОСОБА_2 у судовому засіданні суду першої інстанції підтвердила факт не проживання в кімнаті АДРЕСА_2 , відсутність особистих речей її та її дитини ОСОБА_5 , а також не проживання відповідача ОСОБА_1 у даній кімнаті тривалий час. Дані обставини підтвердили і допитані у судовому засіданні свідки, які є сусідами. Натомість, сім`я ОСОБА_6 займає кімнату АДРЕСА_2 з 2007 року, ними проведено ремонт, сплачується квартирна плата та плата за комунальні послуги.

Крім того, ОСОБА_3 не погоджується з твердженням суду першої інстанції, що главою 4 ЖК України не передбачено можливості визнати особу, яка користується житловим приміщенням у гуртожитку, такою, що втратила право користування зазначеним приміщенням. ОСОБА_3 зазначає, що окрім відповідної глави ЖК України, зазначене питання врегульоване у Примірному положенні про гуртожитки, а тому необхідно розмежовувати правовий режим гуртожитків, житлові приміщення у яких підлягають приватизації та правовий режим гуртожитків, які призначені для тимчасового проживання.

ОСОБА_3 , вважає, що на нього та членів його сім`ї поширюється сфера застосування Закону України «Про житловий фонд соціального призначення», тому, що обидва є військовослужбовцями вже більше 5 років, зареєстровані та проживають у даному гуртожитку, не мають власного житла, перебувають на квартирному обліку, а відповідно до рішення Деснянської селищної ради з 2006 року даний гуртожиток набув статусу сімейного, а отже не може бути тимчасовим та є соціальним гуртожитком.

В апеляційній скарзі Остерська квартирно-експлуатаційна частина району смт. Десна Козелецького району Чернігівської області просить скасувати рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 27 січня 2016 року та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що при ухваленні оскаржуваного рішення, судом першої інстанції не були застосовані необхідні нормативно-правові акти на які посилався позивач в позовній заяві для розгляду справи та постановлення законного рішення, що є порушенням ст. 8 ЦПК України.

Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 27 січня 2016 року у задоволенні позову Остерської квартирно-експлуатаційної частини району смт. Десна Козелецького району Чернігівської області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , третіх осіб - Служби у справах дітей Козелецької районної державної адміністрації Чернігівської області і Козелецького районного сектору Управління державної міграційної служби України в Чернігівській області про визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням відмовлено. У задоволенні позову ОСОБА_3 до Остерської квартирно-експлуатаційної частини району смт. Десна Козелецького району Чернігівської області, ОСОБА_1 про визнання права користування жилим приміщенням відмовлено.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , які є колишнім подружжям, і ОСОБА_5 , яка є їхньою дочкою, зареєстровані у гуртожитку в АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 і ОСОБА_2 за вказаною адресою зареєстровані із 2 вересня 2004 року, а їх донька ОСОБА_5 з 23 червня 2005 року. ( а.с.4,92) ОСОБА_1 звільнений з військової служби у запас наказом КСВ ЗСУ від 26.05.2009 року № 241( а.с.6)

ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , які є подружжям, та їх донька ОСОБА_9 також зареєстровані у гуртожитку в АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 за вказаною адресою зареєстрований із 9 січня 2007 року, а ОСОБА_8 - із 27 лютого 2008 року. ( а.с.42) Подружжя Прилуцьких є військовослужбовцями та перебувають на військовій службі в/ч пп В 0934. ( а.с.38,39) Останні перебувають на квартирному обліку у Деснянському гарнізоні з 19.02.2010 року по даний час за № 415, складом сім`ї три особи.

Із актів обстеження житлового приміщення від 8 жовтня 2015 року та 16 листопада 2015 року, складеного комісією Деснянської селищної ради, вбачається, що при обстеженні житлового приміщення - гуртожитку в АДРЕСА_1 встановлено, що квартира в гуртожитку є двокімнатною. В одній кімнаті зареєстровані: прапорщик ОСОБА_3 , його дружина ОСОБА_8 та їх донька ОСОБА_9 , 2011 року народження. В другій кімнаті зареєстровані: капітан запасу ОСОБА_1 , його дочка ОСОБА_5 , 2005 року народження, і колишня дружина - ОСОБА_10 . Фактично проживає сім`я ОСОБА_3 , а ОСОБА_1 , ОСОБА_10 і ОСОБА_5 у вказаному житлі не проживають понад п`ять років. Особові рахунки по даній квартирі розділені між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с.5,35-36).

В судовому засіданні ОСОБА_1 , ОСОБА_11 та представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 повідомляли суду, що за користування кімнатою, яка була виділена ОСОБА_5 , сім`я Прилуцьких сплачувала кошти в розмірі 200-300 гривень щомісячно. В підтвердження вказаного факту в матеріалах справи міститься відомість про взаєморозрахунки за піднайом кімнати. ( а.с.43)

Із довідки, виданої 5 листопада 2015 року Остерською КЕЧ, вбачається, що по особовому рахунку відкритому на ім`я ОСОБА_1 станом на 31 жовтня 2015 року заборгованість по квартирній платі та комунальних послугах відсутня (а.с.94).

Відповідно до рішення Деснянської селищної ради Козелецького району Чернігівської області № 138 від 26.10.2006 року гуртожитку АДРЕСА_3 надано статус сімейного.(а.с. 168)

Нерухоме майно, що знаходиться в АДРЕСА_4 , є гуртожитком із державною формою власності (власником є Держава в особі Міністерства оборони України), перебуває на балансі Будинкоуправління № 1 Остерської КЕЧ.( 143-146)

Спеціальні ордери на право вселення у житло за вище вказаною адресою ОСОБА_1 і ОСОБА_3 не видавались.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Остерської квартирно-експлуатаційної частини району смт. Десна Козелецького району Чернігівської області суд першої інстанції виходив з того, що житлове приміщення у АДРЕСА_4 , де в квартирі АДРЕСА_5 зареєстровані і проживають ОСОБА_3 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 ( в одній кімнаті), та зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 ( в іншій кімнаті), є гуртожитком, що перебуває у власності Держави в особі Міністерства оборони України, тобто на вказане нерухоме майно не поширюється дія норм Закону України « Про забезпечення реалізації прав мешканців гуртожитків», а тому у спірних правовідносинах норми ст.ст.71,72 ЖК України не підлягають застосуванню. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що тривалість проживання у житловому приміщенні, що має статус гуртожитку, не породжує права користування ним передбаченого ст. 106 ЖК України, а надання житлової площі здійснюється в порядку, визначеному законодавством.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства, який регулює спірні правовідносини.

Частиною 2 статті 1 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" визначено, що його положення не поширюється, зокрема, на військовослужбовців, працівників Збройних Сил України та Міністерства внутрішніх справ України, які проживають у гуртожитках.

Також Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» не передбачає приватизації зайнятого житла в гуртожитках Міністерства оборони України.

Статті 71, 72 ЖК УРСР про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням гуртожитку, через не проживання у ньому без поважних причин понад шість місяців поспіль, застосовуються до мешканців гуртожитків, які на законних підставах проживають у гуртожитку (на яких поширюється дія Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків").

Главою 4 ЖК УРСР не передбачено можливості визнати особу, яка користується житловим приміщенням у гуртожитку, такою, що втратила право користування зазначеним приміщенням.

У статті 130 ЖК УРСР передбачено, що порядок користування житловою площею в гуртожитках визначається законодавством України.

Разом із тим, окрім відповідної глави ЖК УРСР, зазначене питання врегульоване лише у Примірному положенні про гуртожитки. У розділі VIII Примірного положення про гуртожитки, яким передбачено відповідальність за порушення правил надання жилої площі в гуртожитку, користування гуртожитками та їх утримання, зазначено, що особи, винні у порушенні правил користування гуртожитками, несуть відповідальність відповідно до законодавства.

Правовий режим гуртожитків, житлові приміщення яких підлягають приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», прирівняно до правового режиму житлових приміщень в будинках державного і громадського житлового фонду, то до мешканців таких гуртожитків у разі їх тимчасової відсутності поширюються вимоги статей 71, 72 ЖК УРСР.

Щодо мешканців інших гуртожитків, на яких не поширюються гарантії, передбачені Законом України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків", то такі гуртожитки призначені для тимчасового проживання осіб, тому щодо мешканців цих гуртожитків правила статей 71, 72 ЖК УРСР не поширюються, оскільки можливість визнання мешканців таких гуртожитків не передбачена ні у ЖК УРСР, ні у Примірному положенні про гуртожитки.

Як вбачається з позовної заяви Остерської КЕЧ району, Остерська КЕЧ району є складовою частиною Збройних сил України, підпорядкована Міністерству оборони України. Матеріальні цінності, які передані КЕЧ району є державною власністю та закріплені за позивачем на праві оперативного управління. Нерухоме майно , у тому числі житловий фонд Міністерства оборони України, розташоване на території смт. Десна перебуває на обліку Остерської КЕЧ району та належить Міністерству оборони України.

Таким чином, гуртожиток, який знаходиться по АДРЕСА_4 не є гуртожитком, що підлягає приватизації, оскільки гуртожиток перебуває в оперативному управлінні військових частин, закладів, установ та організацій Збройних Сил України, а тому на нього не поширюються норми Закону України « Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків».

Тому висновок суду першої інстанції, про те, що не підлягають застосуванню до спірних правовідносинах норми ст.ст.71,72 ЖК України є вірним, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про невідповідність висновків суду першої інстанції, щодо визначення правового режиму гуртожитку не заслуговують на увагу.

Крім того, не заслуговують на увагу, доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 , про те що рішенням Деснянської селищної ради з 2006 року даний гуртожиток набув статусу сімейного, а отже не може бути тимчасовим, та є соціальним гуртожитком, оскільки відповідно до вимог ч.2 ст.3 Закону України « Про житловий фонд соціального призначення» соціальні гуртожитки створюються органами місцевого самоврядування відповідно до п.п.1-4,6,8, ч. 1 ст.5 вказаного Закону та перебувають у комунальній власності. Гуртожиток за адресою АДРЕСА_4 є державною власністю.

Не може бути задоволена апеляційна скарга Остерської квартирно-експлуатаційної частини району смт. Десна Козелецького району Чернігівської області, про те що суд першої інстанції невірно застосував необхідні нормативно-правові акти, на які посилався позивач в позовній заяві для розгляду справи та які необхідні для постановлення законного рішення, порушивши вимоги ст. 8 ЦПК України.

Звертаючись до суду позивач Остерська КЕЧ району посилалася на норми ст.124 ЖК Української СРС та Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, зазначаючи як підставу для звернення з позовом до суду вибуття ОСОБА_1 з рядів службовців збройних сил України з 26.05.2009 року та втратою, в зв`язку з цим, ним та членами його сім`ї права користування житловим приміщенням. Крім того, в позові зазначено, як на підставу для звернення до суду втрату права користування житловим приміщенням, а саме кімнатою АДРЕСА_2 , відповідача ОСОБА_1 та членів його сім`ї , в зв`язку з не проживанням у ній більше п`яти років.

Однак визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням в гуртожитку і виселення з гуртожитку є самостійними позовними вимогами, які не можуть заявлятися та розглядатися одночасно.

В прохальній частині позову Остерської КЕЧ району зазначено про визнання ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , такими що втратили право на користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 . Суд першої інстанції розглянув позов по суті заявлених вимог та наданих суду доказів про не проживання в кімнаті № 5 гуртожитку відповідачів та втрати ними, в зв`язку з цим, права користування житловим приміщенням. Заявлені позивачем, як підстави позову - виселення з підстав передбачених ст.124 ЖК Української СРС та Інструкцією про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями судом не розглядались, оскільки ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 в кімнаті не проживають і питання про їх виселення не є доречним.

Натомість завдяки негаторному позову захищаються права власника щодо здійснення права користування та розпорядження своїм майном, не пов`язаними із втратою власником володіння. Вимога відповідно до цього позову полягає в усуненні перешкод, які заважають власнику або іншому титульному володільцю здійснювати повно і незаперечно свої права користування і розпорядження майном.

Виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовами про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК Української СРС підстави для позбавлення права на житло.

Рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування апеляційний суд не знаходить

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:
Апеляційні скарги ОСОБА_3 та Остерської квартирно-експлуатаційної частини району смт. Десна Козелецького району Чернігівської області відхилити.

Рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 27 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: