Справа № 352/1767/15-ц
Провадження № 2/352/136/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2016 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді Струтинського Р.Р.,

секретаря Бардюк Кавецької Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тисменицького районного суду цивільну справу за позовом ПАТ „ВіЕйБі Банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачки про стягнення заборгованості за кредитним договором. Заявлений позов обґрунтовував тим, що 30.06.2011 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та відповідачкою укладено договір банківського обслуговування №BLаЖГА00048361, згідно якого банк надав останній кредит у сумі 15000 грн. до 30.06.2014 р. зі сплатою 15 % річних за користування кредитом та щомісячної комісії в розмірі 1,75 % від суми кредиту. У звязку з неналежним виконанням відповідачкою зобовязань за кредитним договором станом на 14.08.2015 р. утворилась заборгованість у сумі 27001,87 грн., що складається з 4635,03 грн. заборгованості за кредитом, 727,42 грн. заборгованості за відсотками, 2009,33 грн. комісії, 19630,09 грн. штрафу (пені) за несвоєчасне виконання зобовязань. Просив стягнути з відповідачки вказану суму заборгованості.

Представник позивача у судове засідання не зявився. Від нього надійшла заява, у якій він просив справу розглядати без його участі, позов підтримав, просив його задоволити.

Представник відповідача у судове засідання не зявилась, у поданій суду заяві просила справу розглянути в її відсутності, позов визнала частково в частині стягнення заборгованості по кредиту у розмірі 4 635,03 грн. та по сплаті відсотків у розмірі 727,428 грн. Не погодилась із сумою пені у розмірі 19 630,09 грн., оскільки вона значно перевищує суму основного боргу, просила зменшити її до 100 грн., враховуючи, що єдиним доходом відповідачки є заробітна плата, середньомісячний розмір якої становить 2200 грн. Вважає незаконною також вимогу про стягнення 2009,33 грн. комісії, посилаючись на те, що п.1.6 договору про встановлення щомісячної плати за обслуговування кредиту у вигляді комісії в розмірі 1,75 % від суми кредиту є несправедливою умовою договору відповідно до вимог ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та п.3.6. постанови НБУ №168 від 10.07.2007р. «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Проти часткового задоволення позову не заперечувала.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Встановлено, що 30.06.2011 р. між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та відповідачкою укладено договір банківського обслуговування № BLаЖГА00048361, згідно якого банк надав останній кредит у сумі 15000 грн. до 30.06.2014 р. зі сплатою 15 % річних за користування кредитом та щомісячної комісії в розмірі 1,75 % від суми кредиту.

У звязку з неналежним виконанням відповідачкою зобовязань за кредитним договором станом на 14.08.2015 р. утворилась заборгованість у сумі 27001,87грн., що складається з 4635,03 грн. заборгованості за кредитом, 727,42 грн. заборгованості за відсотками, 2009,33 грн. комісії, 19630,09 грн. штрафу (пені) за несвоєчасне виконання зобовязань згідно наданого позивачем розрахунку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до вимог ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності з вимогами ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасно виконання грошових зобов'язань» від 22 листопада 1996 року прийшов до висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.

Крім того, вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509, ч. ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності та розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Такий висновок Конституційного Суду України узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248, в якій наголошено, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, а тому принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.

Тому, Конституційний Суд України визначив, що захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 03.09.2014 р. у справі № 6-100цс14, яка згідно з вимогою ч.1 ст.360-7 ЦПК України має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, за правилами п.1 ч.2 ст.258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобовязання, не може перевищувати одного року; виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до ст.253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Частиною третьоюст.551 ЦК України, зокрема, передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, частина третя ст.551 ЦК України з урахуванням положеньст.3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої ст.10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

З урахуванням того, що заявлена позивачем пеня у 19630,09 грн. згідно наявного у справі розрахунку нарахована поза межами річного строку, що розмір пені значно перевищує розмір збитків (19630,09 грн. проти 7371,78 грн.), враховуючи викладені у заяві відповідачки обставини, які мають істотне значення, зокрема те, що її єдиним доходом є заробітна плата, середньомісячний розмір якої становить 2200 грн., враховуючи також ту обставину, що відповідачка погасила значну частину заборгованості за кредитним договором, суд вважає можливим зменшити розмір пені до 1000 грн.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо заявлених вимог, суд звертає увагу, що відповідно до постанови Національного банку України від 10.05.2007 року №168 "Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту", зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25.05.2007 року за №541/13808 банки не мають право встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення договору тощо), тому вимога в частині стягнення заборгованості по оплаті за управління кредитом (комісії) задоволенню не підлягає.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. З відповідачки слід стягнути на користь позивача 6362 грн. 45 коп. заборгованості за кредитним договором та 243 грн. 60 коп. судового збору в дохід державного бюджету з урахуванням того, що позовна заява направлена до суду 31.08.2015 р.

На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 526, 549, 551 ч.3, 625, 627, 1049, 1050, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 88, 213-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_2», р/р 1, , банк отримувача головне управління Національного банку України по м.Києву і Київській області, 6362 (шість тисяч триста шістдесят два) грн. 45 коп заборгованості за кредитним договором.

Стягнути із ОСОБА_1 судовий збір в дохід державного бюджету в розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

У решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду до апеляційного суду Івано-Франківської області подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Тисменицький районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий Р.Р.Струтинський