Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 лютого 2016 року Подільський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді Ларіонової Н. М. ,
при секретарі Матіос А. О., Ткаченко І.І.,

за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Чарухи Р.Р.,
представників відповідача Мамась М.О. та Краснова І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Центру медичної реабілітації та санаторного лікування «Пуща-Водиця» (військова частина НОМЕР_1 ) (далі Центр МРСЛ «Пуща-Водиця» (військова частина НОМЕР_1 ) про зміну дати та причини звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та вихідної допомоги, -
В С Т А Н О В И В :
02.10.2015 р. позивач звернувся до суду з позовом до Центр МРСЛ «Пуща-Водиця» (військова частина НОМЕР_1 ) про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.
27.10.2015 р. позивач уточнив свої позовні вимоги та подав позов, в якому просить зобов`язати відповідача змінити дату його звільнення з роботи, вказавши такою датою день набрання судовим рішенням законної сили, також змінити причину звільнення позивача з роботи, вказавши замість п.4 ст.40 КЗпП України ст.38 ч.3 КЗпП України та розірвати строковий договір за власним бажанням в зв`язку з порушенням відповідачем умов колективного договору, а також зобов`язати відповідача виплатити вихідну допомогу з розмірі 3-місячного середнього заробітку в сумі 2 358 грн. та середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 04.09.2015 р. по день винесення судового рішення
Позов мотивований тим, що з 01.04.2015 року (наказ 108) позивач прийнятий на роботу електромонтером з ремонту та обслуговування електрообладнання 2-го другого) розряду, з окладом 1233 грн. на місяць. 04.09.2105 року наказом №273 позивача звільнено з роботи за прогули без поважних причин.п.4.ст.40 КЗпП України. Вважає дане звільнення незаконним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, посилаючись на таке. В поданні на звільнення відповідач вказує, що позивачем здійснено прогули без поважних причин 06.08.,2015 р., 10.08.2015 р., та 14.18.08.2015 р. Але цими твердженнями відповідача не можна погодитись, бо позивач не здійснював прогули. Так, п .4 ст. 40 КЗпП України передбачає звільнення працівника за прогул, тобто за нез`явлення на роботі без поважних причин протягом всього робочого дня/п.25 Типових правил внутрішнього трудового розпорядку для робітників і службовців установ, організацій, затв. установою Держкомпраці СРСР за погодженням ВЦСПС від 29.09.1972 року В даному випадку невихід на роботу обумовлений поважними причинами а саме, позивач був зайнятий на посаді із виконанням робіт підвищеної «безпеки для виконання цих робіт у відповідності Інструкції з охорони праці для електриків та п. 7 Колдоговору позивач повинен періодично проходити навчання і атестацію з отриманням свідоцтва з перевірки знань правил технічної експлуатації електроустановок споживачів. Термін дії його свідоцтва закінчився 20.06.2015 року. На зазначене, позивач звернув увагу. Відповідача, як в усній так письмовій формі. Відповідач не відреагував на його звернення про порушення техніки безпеки. Враховуючи, що відповідач грубо ігнорував вимоги техніки безпеки при експлуатації електроенергетичного господарства, позивач вимушений був звернутись 03.08.2015 р. із заявою про звільнення за власним бажанням займаної посади за ч.3. ст.38 КЗпП України у зв`язку з регулярним порушенням роботодавцем вимог безпеки «Інструкції з охорони праці для електриків». Відповідач вимоги позивача ігнорував і звільнення не проводив. В порушення вимог ст.43 КЗпП України 03.09.2015 року, не повідомивши та у відсутності позивача, проведено засідання профкому по розгляду подання відповідача про дачу згоди на звільнення за прогули без поважних причин. Профспілковий комітет на своєму засіданні 03.09.2015 р. дав згоду звільнення позивача за п.4. ст.40 КЗпП України. Позивач був позбавлений можливості надати пояснення. Тим більше, що територіальний відділ державного нагляду з охорони праці вказав відповідачу, що порушення техніки безпеки в Центрі реабілітації можуть призвести до створення ситуації, що загрожує життю./здоров`ю/ працівникам центру та оточуючим. Оскільки, у разі порушення роботодавцем законодавства про працю, колективного договору чи трудового договору, коли заява працівника про звільненням за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу, роботодавець повинен був розірвати з ним договір у строк, про який просить працівник, та виплатити працівникові відповідно до ст.44 КЗпП України вихідну допомогу у розмірі передбаченому колдоговором але не менше тримісячного середнього заробітку. А тому, вважає, що є всі підстави для зміни дати та формулювання його звільнення. Неправильне формулювання причин звільнення в трудовій знижці позивача, стало перешкодою для його працевлаштування на іншу роботу. Тож гідно ч. 3 ст. 235 КЗпП України він має право на виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу. На даний момент позивач перебуває в вимушеному прогулі з 05.09.2015 р., а тому роботодавець зобов`язаний виплатити на його користь вихідну допомогу та середній заробіток за час вимушеного прогулу.
У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та надав пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам. Наполягав, що датою його звільнення повинна бути саме дата судового рішення, а не 05.08.2015 р., як він просив у заяві про звільнення від 03.08.2015 р. За графіком 04 и 05.08.2015 р. у нього були вихідні, він подав заяву про звільнення з 05.08.2015 р. у останній робочий день - 03.08.2015 р., а тому 06.08.2015 р., коли відповідач ставить йому прогул, він вже не повинен виходити на роботу. Додав, що він є пенсіонером за віком і отримує пенсію, а також значиться засновником ТОВ «Науково-виробничий центр «Екотехнологія».
Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав, зазначених у позові, вказавши, що оскільки стосовно позивача було порушено відповідачем вимоги законодавства про охорону праці працю, позивач 03.08.2015 р. подав заяву про звільнення його за ст.38 ч.3 КЗпП України, то і формулювання звільнення повинно бути зазначеним саме з цієї підстави. Вказує, що порушення вимог про охороню праці
Представники відповідача в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, посилаючись на те, що звільнення позивача відбувалось відповідно до вимог КЗпП України. Надали до суду письмові заперечення проти позову, які обґрунтовані таким. Згідно Наказу № 108 від 01.04.2015 р., ОСОБА_1 був прийнятий на посаду електромонтера з ремонту та обслуговування електрообладнання 2-го розряду господарського відділення з випробувальним строком 1 місяць. 30.07.2015 р. позивачем подано Рапорт щодо шкідливого втручання начальника КЕС в роботу електриків. 03.08.2015 р. позивачем подана заява про звільнення з займаної посади з 05.08.2015 р. за ч. 3 ст. 38 КЗпП у зв`язку із регулярним порушенням роботодавцем вимог безпеки «Інструкція з охорони праці для електриків». За наслідком розгляду вказаних рапорту та заяви, керівником відповідача був виданий Наказ № 275 від 03.08.2015 р. про проведення службового розслідування щодо порушень законодавства по охороні праці відповідно до ОСОБА_1 . В результаті службового розслідування, 04.08.2015 р. відповідною комісією був складений Акт, який затверджений директором відповідача, згідно якого встановлено, що порушень з сторони праці, що загрожують життю та здоров`ю працівників Центру, при виконанні робіт з обслуговування та експлуатації електрообладнання, з боку адміністрації Центру не було. Згідно з Протоколом № 10 від 04.08.2015р. Профспілковий комітет прийшов до висновку про відсутність порушень трудового законодавства з питань охорони праці відносно ОСОБА_1 . Відповідно до Доповідної від 05.08.2015р., позивач за весь період роботи жодного разу не звертався до комісії по трудових спорах. У зв`язку із проведеними перевірками та не підтвердженнями даних позивача, викладених у заяві про звільнення, ОСОБА_2 05.08.2015р. був направлений лист № 756 та телеграма, - про необхідність 06.08.2015р. прибути на робоче місце та виконувати покладені обов`язки або написати заяву звільнення за власним бажанням/угодою сторін (згідно ст. 36, 38 КЗпП). Не зважаючи на викладене, позивач не прибув на робоче місце 06.08.2015р., про що був складений відповідний Акт. Цього ж дня, ОСОБА_1 був направлений лист № 757 від 06.08.2015р. з проханням надати пояснення невиходу на роботу. 07.08.2015 р Листом № 759 позивач був повідомлений про результати розгляду його рапорту від 31.05.2015 р., у якому зазначено, що випадки будь-яких конфліктів, порушень правил електробезпеки відповідачу не відомі. Пропозиції щодо змін до штатного розкладу будуть враховані та у випадку необхідності реалізовані. 10.08.2015 р. був складений Акт, згідно якого позивач знову не з`явився на місце. Листом № 767 від 10.08.2015 р. Позивачу було повідомлено про необхідність пояснення щодо причин не виходу на роботу. У зв`язку із відсутність будь-яких пояснень ОСОБА_1 про поважність причин відсутності робочому місці більше трьох годин протягом робочих днів 06.08.2015р. та 10.08.2015р., - Наказом від 11,08.2015р. позивачу була оголошена догана. 14.08.2015р. був складений Акт, згідно якого позивач був відсутній на робочому місці більше трьох годин. Листом № 788 від 14.08.2015р. позивачу було повідомлено про необхідність надати пояснення щодо причин не виходу на роботу. 17.08.2015р. Листом № 803 позивач був повідомлений про необхідність пояснення щодо причин не виходу на роботу 06.08.15р., 10.08.15р. та 14.08.15р. 18.08.2015р. був складений Акт, згідно якого позивач був відсутній на робочому місці більше трьох годин. Листом № 822 від 18.08.2015р. позивачу було повідомлено необхідність надати пояснення щодо причин не виходу на роботу. 21.08.2015р. від електрика ОСОБА_1 надійшов Рапорт. Слід звернути на статус, який був зазначений позивачем, у вказаному документі (у правому верхньому куті) - «електрик» Тобто, позивач визнав, що він станом на 21.08.2015р. все ще є працівником відповідача. У зв`язку із відсутність позивача на робочому місці 06.08.2015р, 10.08.2015р., 14.08.201 18.08.2015р. без поважних причин, 03.09.2015р. керівництвом відповідача було направлено звернення до Профспілкового комітету для отримання згоди на звільнення ОСОБА_1 04.09.2015р. згідно п. 4 ст. 40 КЗпП. Відповідно до Протоколу № 11 Профспілкового комітету від 03.09.2015р., відповідач отримав згоду на звільнення ОСОБА_1 за п. 4 ст. 40 КЗпП. 04.09.2015р. відповідачем видано Наказ № 273 від 04.09.2015р., яким звільнено позивача з займаної посади згідно п. 4 ст. 40 КЗпП. за прогул (в тому числі відсутності на роботі більше трьох протягом робочого дня) без поважних причин. 04.09.2015р. позивачу було направлено Повідомлення № 889, про необхідність з`явитися за адресою відповідача для отримання трудової книжки. Отже, в діях відповідача відсутні будь-які порушення трудового законодавства, а відтак вважає, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованим, а тому просили у задоволенні позову відмовити
Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до таких висновків.
За змістом ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до розірвання цього договору і які працівник визначає самостійно.
Як встановлено судом, що згідно Наказу № 108 від 01.04.2015 р., ОСОБА_1 був прийнятий на посаду електромонтера з ремонту та обслуговування електрообладнання 2-го розряду господарського відділення з випробувальним строком 1 місяць (а.с. 5)
30.07.2015 р. позивачем подано Рапорт щодо шкідливого втручання начальника КЕС в роботу електриків (а.с. 63).
03.08.2015 р. позивачем подана заява про звільнення з займаної посади з 05.08.2015 р. за ч. 3 ст. 38 КЗпП у зв`язку із регулярним порушенням роботодавцем вимог безпеки «Інструкція з охорони праці для електриків» (а.с. 24).
Частиною 3 статті 38 КЗпП України встановлено, що працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.
Згідно із ч.1 ст.360-7, ч.2 ст.214 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
У постанові від 22.05.2013 р. у справі № 64цс13 Верховний Суд України виклав правовий висновок про те, що для визначення правової підстави розірвання трудового договору за частиною третьою статті 38 Кодексу законів про працю України значення має сам лише факт порушення роботодавцем законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, а не поважність чи неповажність причини такого порушення та його істотність.
Як вбачається з наданих документів, за наслідком розгляду вказаних вище рапорту та заяви позивача, керівником відповідача був виданий Наказ № 275 від 03.08.2015 р. про проведення службового розслідування щодо порушень законодавства по охороні праці стосовно до ОСОБА_1 (а.с. 64).
В результаті службового розслідування, 04.08.2015 р. відповідною комісією був складений Акт, який затверджений директором відповідача, згідно якого встановлено, що порушень з сторони праці, що загрожують життю та здоров`ю працівників Центру, при виконанні робіт з обслуговування та експлуатації електрообладнання, з боку адміністрації Центру не було (а.с. 65-66).
Згідно з Протоколом № 10 від 04.08.2015р. Профспілковий комітет прийшов до висновку про відсутність порушень трудового законодавства з питань охорони праці відносно ОСОБА_1 .
Відповідно до Доповідної від 05.08.2015р., позивач за весь період роботи жодного разу не звертався до комісії по трудових спорах (а.с. 67-68).
У постанові Верховного Суду України від 31.10.2012 р. у справі № 6-120цс12 висловлена правова позиція про те, що за змістом ст.38 КЗпП України працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. У разі, якщо вказані працівником причини звільнення - порушення працедавцем трудового законодавства ( ч.3 ст.38 КЗпП України ), не підтверджуються, або працедавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на ч.1 ст.38 КЗпП України.
Статтею 139 КЗпП України передбачено, що працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни.
Судом було досліджено посадову інструкції електромонтера ІІ розряду, відповідно до п. 1 електромонтер ІІ розряду повинен з`явитись на роботу за 10-15 хв. до початку зміни. За цей час переодягтись у спеціальний одяг, одержати завдання від начальника електрогосподарства необхідний інструмент, після чого приступає до роботи. Судом також було досліджено і колективний договір, на порушення умов якого посилається позивач.
Відповідно до ст.3 ч.1 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом саме своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
На підставі ст.6 ч.2 Закону України «Про охорону праці» працівник має право відмовитися від дорученої роботи, якщо створилася виробнича ситуація, небезпечна для його життя чи здоров`я або для людей, які його оточують, або для виробничого середовища чи довкілля. Він зобов`язаний негайно повідомити про це безпосереднього керівника або роботодавця.
Позивачем в судовому засіданні не оспорювалося те, що з часу прийняття його на роботу (01.04.2015 р.) він виконував роботу за прийнятою посадою та фактів відмови від роботи з його боку через відсутність інструктажу та навчання по техніці безпеки, попереднього медичного огляду, тощо не було. Він працював після спливу дії в нього свідоцтва та не відмовлявся від роботи, оскільки йому потрібна була зарплата.
Як вбачається з наданих документів, позивач не звертався до відповідача про порушення законодавства про охорону праці безпосередньо саме щодо позивача, зі вказуванням конкретних фактів саме стосовно нього ( в т.ч. і про відсутність у нього спецодягу та інших, на думку позивача, порушень), а рапорт від 30.07.2015 р., після подання якого позивач 03.08.2015 р. звернувся із з`явою про звільнення за ст.38 ч.3 КЗпП України носить загальний інформативний характер про дії свого керівника, та є власною суб`єктивною думкою позивача.
Крім того, ст.14 Закону України «Про охорону праці» передбачені обов`язки безпосередньо працівника щодо додержання вимог нормативно-правових актів з охорони праці, а саме працівник зобов`язаний: дбати про особисту безпеку і здоров`я, а також про безпеку і здоров`я оточуючих людей в процесі виконання будь-яких робіт чи під час перебування на території підприємства; знати і виконувати вимоги нормативно-правових актів з охорони праці, правила поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, користуватися засобами колективного та індивідуального захисту; проходити у встановленому законодавством порядку попередні та періодичні медичні огляди. Працівник несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.
Доводи позивача про порушення стосовно нього законодавства спростовані актом перевірки від 10.11.2015 р., проведеною у відповідача МО України з зверненням ОСОБА_3 до Міністра оборони України.
Таким чином, суд вважає заперечення представників відповідача обґрунтованими, а обставини, на які посилається сторона відповідача, доведеними.
Як вбачається з заяви позивача про звільнення від 03.08.2015 р., як причину свого звільнення він вказує порушення роботодавцем вимог безпеки «Інструкція з охорони праці для електриків», а тому доводи позивача що стосовно нього відповідачем були порушені вимоги колективного договору є безпідставними
Враховуючи вимоги ч.3 ст. 38 КЗпП України та оцінюючи надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає, що в даному випадку підстав вважати, що позивач мав бути звільнений з 05.08.2015 року за раніше поданою заявою в зв`язку з порушенням законодавства про охорону праці (заява від 03.08.2015 року), не має, оскільки фактів порушення законодавства про охорону праці стосовно позивача станом на 05.08.2015 р. встановлено не було.
Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що підстави для звільнення позивача у відповідача, як роботодавця, за ч. 3 ст. 38 КЗпП України були відсутні з огляду на те, що порушень адміністрацією Центру МРСЛ «Пуща-Водиця» трудового законодавства і умов трудового договору щодо позивача не встановлено.
Разом з тим, суд вважає, що 06.08.2015 р., 10.08.2015 р., 14.08.2015 р., 18.08.2015 р. позивач допустив прогули.
В судовому засіданні встановлено, що в зв`язку із проведеними відповідачем перевірками та не підтвердженнями відомостей позивача, викладених у заяві від 03.08.2015 р. про звільнення, ОСОБА_1 05.08.2015р. був направлений лист № 756 (а.с. 70-71) та телеграма, - про необхідність 06.08.2015р. прибути на робоче місце та виконувати покладені обов`язки або написати заяву звільнення за власним бажанням/угодою сторін (а.с. 72).
Позивач не прибув на робоче місце 06.08.2015р., про що був складений відповідний Акт (а.с. 73).
ОСОБА_1 був направлений лист № 757 від 06.08.2015р. з проханням надати пояснення невиходу на роботу (а.с. 74-75).
07.08.2015 р Листом № 759 позивач був повідомлений про результати розгляду його рапорту від 31.05.2015 р., у якому зазначено, що випадки будь-яких конфліктів, порушень правил електробезпеки відповідачу не відомі. Пропозиції щодо змін до штатного розкладу будуть враховані та у випадку необхідності реалізовані (а.с. 76-77).
10.08.2015 р. був складений Акт, згідно якого позивач знову не з`явився на місце (а.с. 78).
Листом № 767 від 10.08.2015 р. позивачу було повідомлено про необхідність пояснення щодо причин не виходу на роботу (а.с. 79-80).
Наказом від 11.08.2015р. позивачу була оголошена догана, у зв`язку із відсутність будь-яких пояснень ОСОБА_1 про поважність причин відсутності робочому місці більше трьох годин протягом робочих днів 06.08.2015р. та 10.08.2015р., (а.с. 81).
14.08.2015р. був складений Акт, згідно якого позивач був відсутній на робочому місці більше трьох годин (а.с. 82).
Листом № 788 від 14.08.2015р. позивачу було повідомлено про необхідність надати пояснення щодо причин не виходу на роботу (а.с. 83-84).
17.08.2015р. Листом № 803 позивач був повідомлений про необхідність пояснення щодо причин не виходу на роботу 06.08.15р., 10.08.15р. та 14.08.15р. (а.с. 85-86)
18.08.2015р. був складений Акт, згідно якого позивач був відсутній на робочому місці більше трьох годин (а.с. 87).
Листом № 822 від 18.08.2015р. позивачу було повідомлено необхідність надати пояснення щодо причин не виходу на роботу (а.с. 88-89).
21.08.2015р. від електрика ОСОБА_1 надійшов Рапорт про видачу трудової книжки (а.с. 90).
У зв`язку із відсутність позивача на робочому місці 06.08.2015р, 10.08.2015р., 14.08.201 18.08.2015р. без поважних причин, 03.09.2015р. керівництвом відповідача було направлено звернення до Профспілкового комітету для отримання згоди на звільнення ОСОБА_1 04.09.2015р. згідно п. 4 ст. 40 КЗпП (а.с. 91).
Згідно ст. 40 п.4 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.
Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (із послідуючими змінами) роз`яснено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст. 40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).
На підставі ст.43 КЗпП України звільнення працівника за зазначеною вище підставою може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник
Відповідно до Протоколу № 11 Профспілкового комітету від 03.09.2015р., відповідач отримав згоду на звільнення ОСОБА_1 за п. 4 ст. 40 КЗпП (а.с. 92).
04.09.2015р. відповідачем видано Наказ № 273 від 04.09.2015р., яким звільнено позивача з займаної посади згідно п. 4 ст. 40 КЗпП. за прогул без поважних причин.
04.09.2015р. позивачу було направлено Повідомлення № 889, про необхідність з`явитися за адресою відповідача для отримання трудової книжки (а.с. 93-94).
В матеріалах справи наявні належні докази направлення відповідачем протокол щодо надання дозволу на звільнення позивача за п. 4 ст. 40 КЗпП України.
Оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що у відповідача були всі передбачені законом підстави для звільнення позивача за п.4 ст.40 КЗпП України та звільнення позивача за цією підставою здійснено відповідно до вимог КЗпП України.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України щодо диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
В судовому засіданні достовірно встановлено, що після подання 03.08.2015 року заяви про звільнення за ч.3 ст. 38 КЗпП України ОСОБА_1 фактично не виходив на роботу з 06.08.2015 р. (день виходу на роботу за графіком), підстави для звільнення позивача за ч.3 ст.38 КЗпП України з 05.08.2015 р. у відповідача були відсутні, суд не вправі виходити за межі пред`явленого позову, а тому позовні вимоги в частині дати та причини звільнення є безпідставними, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, а відтак не підлягають задоволенню.
Оскільки суд прийшов до висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позову в цій частині, тому суд вважає, що не має підстав для застосування ч 3 ст. 235 КЗпП України, за замістом якої у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті.
Крім того, доводи позивача про те, що неправильне формулювання у трудовій книжці перешкоджало його працевлаштуванню, не засновані на законі, оскільки позивач є пенсіонером за віком (1953 року народження).
Оскільки суд прийшов до висновку про відсутність передбачених законом підстав для звільнення позивача за ст.38 ч.3 КЗпП України, то відсутні і підстави для стягнення вихідної допомоги, стягнення якої передбачено ст.44 КЗпП України при припинення трудового договору за ст.38 ч.3 КЗпП України.
На підстав викладеного, ст.ст.40, 43, 139141 КЗпП України, ст.ст.6, 14 Закону України «Про охорону праці», положень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», постанов Верховного Суду України від 31.10.2012 р. у справі № 6-120цс12 22.05.2013 р. у справі № 64цс13, керуючись ст.ст.3, 10, 11, 15, 27-30, 57, 60, 88, 208-209, 212, 213, 214-215, 218, 223, 294 ЦПК України, -
В И Р І Ш И В :
В позові ОСОБА_1 до Центру медичної реабілітації та санаторного лікування «Пуща-Водиця» (в/частина НОМЕР_1 ) про зміну дати та причини звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та вихідної допомоги відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через Подільський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н. М. Ларіонова