Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2016 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Дмитренко А. М. ,

при секретарі Боженко Т. В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Білій Церкві залі суду № 1 справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради Київської області, ОСОБА_3, 3-я особа: реєстраційна служба ОСОБА_2 міськрайонного управління юстиції у Київській області, про визнання незаконними рішень та скасування державної реєстрації права власності,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 27.10.2015 року він дізнався про те, що ОСОБА_3 передана ОСОБА_2 міською радою земельна ділянка загальною площею 0,01 га для будівництва індивідуального гаража АДРЕСА_1, кадастровий номер :03:021:0062 на підставі рішення про оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки громадянам від 26.05.2015 року за № 1463-75-VI, цим рішенням порушено його права як власника домоволодіння та користувача даної земельної ділянки, оскільки 24.09.1962 року він придбав 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_2, з того часу він постійно проживає у цьому будинку та користується прилеглою земельною ділянкою, власником іншої частини домоволодіння з 01.11.2008 року є ОСОБА_3, земельна ділянка за вказаною адресою не була приватизована і використовувалася ними спільно, в тому числі і земельна ділянка, яка передана у власність ОСОБА_3 для будівництва гаража, спірна земельна ділянка не вилучалася з його користування, ним не надавалася згода на передачу земельної ділянки у власність відповідача. Позивач просив суд визнати незаконним рішення ОСОБА_2 міської ради «Про оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки громадянам» від 26.05.2015 року № 1463-75-VI в частині: пункт 4 згідно списку /додаток 2, п.8/; визнати незаконним рішення ОСОБА_2 міської ради «Про оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки громадянам» від 20.06.2013 року № 1005-43-VI в частині: пункт 1 згідно списку /додаток 1, п.66/; зобовязати скасувати запис про державну реєстрацію права власності № 10460290 від 30.06.2015 року.

В суді представники позивача підтримали позовні вимоги.

Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради Київської області позов не визнала та пояснила, що згідно норм Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та ЗК України міська рада як орган місцевого самоврядування, передаючи спірну земельну ділянку у власність ОСОБА_3, діяла в межах своїх повноважень, посилання на те, що земельна ділянка не вилучалася з користування позивача необґрунтовані, оскільки жодних документів, доказів про те, що позивач є користувачем земельної ділянки, яка передана у власність ОСОБА_3, в судовому засіданні надано не було.

Представник відповідача ОСОБА_3 позов також не визнав та пояснив, що у власність відповідачу було передано земельну ділянку в порядку, визначеному діючим земельним законодавством, представниками позивача в суді не доведено, які ж саме права позивача є порушеними і підлягають захисту, доказів того, що позивач набув право на користування спірною земельною ділянкою, суду не надано.

За ухвалою суду від 21.12.2015 року до участі в розгляді даної справи в якості 3-ї особи без самостійних вимог на предмет спору було залучено реєстраційну службу ОСОБА_2 міськрайонного управління юстиції у Київській області, представник якої в судове засідання не зявився, але до суду було надіслано клопотання щодо розгляду даної справи без участі представника 3-ї особи.

Заслухавши пояснення представників сторін, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову належить відмовити з наступних підстав.

Так, по справі встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником 1/2 частини житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами по провулку Річковий перший,11 /кв.1/ в місті Білій Церкві на підставі договору купівлі-продажу від 24.09.1962 року, що стверджується копією цього договору, який було посвідчено Першою ОСОБА_2 державною нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі за № 6427, на договорі є реєстраційний напис ОСОБА_2 МБТІ про реєстрацію на імя ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину домоволодіння за вказаною адресою, про що внесено запис 09.11.1962 року в реєстрову книгу за № 2792 /а.с.14-15/.

Відповідачу ОСОБА_3 належить на праві власності 1/4 частина житлового будинку з відповідними господарськими та побутовими будівлями та спорудами за вказаною вище адресою на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.04.2008 року після смерті ОСОБА_4, який був власником 1/2 частини даного домоволодіння згідно договору купівлі-продажу від 20.01.1990 року, що стверджується копією свідоцтва, оформленого державним нотаріусом Першої ОСОБА_2 міської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 5-918, та копією ОСОБА_2 МБТІ про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 01.11.2008 року; свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 на частку спадкового майна оформлено також на імя сина померлого ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.76-77/.

В судовому засіданні було встановлено, що рішенням ОСОБА_2 міської ради від 30.06.1954 року № 340 затверджено матеріал ОСОБА_2 МБТІ по обміру земель будівельних кварталів та зареєстровано за землекористувачами цих кварталів присадибні ділянки, в тому числі, по провулку 1-й Річний,11 зареєстровано присадибну ділянку розміром 910 кв. м, підлягає до вилучення як лишки 693 кв. м. залишено в тимчасовому користуванні лишки присадибної ділянки за землекористувачем -693 кв. м, що слідує з архівного витягу з даного рішення /а.с.47/.

В 2013 році рішенням ОСОБА_2 міської ради від 20.06.2013 року № 1005-43-VI надано дозволи на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам України за рахунок земель населеного пункту м. Біла Церква, додаток 1 п.66 ОСОБА_3 АДРЕСА_3 для будівництва індивідуального гаража площею 100 кв. м, що вбачається із витягу з цього рішення /а.с.9/.

З матеріалів справи вбачається, що 26.05.2015 року ОСОБА_2 міською радою прийнято рішення № 1463-75-VI «Про оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки громадянам», згідно якого затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність та передано земельні ділянки у власність громадянам України за рахунок земель населеного пункту м. Біла Церква, додаток 2 п.8 ОСОБА_3 АДРЕСА_4, кадастровий номер :03:021:0062, для будівництва індивідуального гаража площею 100 кв.м, що стверджується витягом з цього рішення /а.с.8, 86/./.

В судовому засіданні також встановлено, що на підставі вищевказаного рішення міської ради та проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва індивідуального гаража, виготовленого ПП «Геосвіт-2012», відповідачу ОСОБА_3 було оформлено реєстраційною службою ОСОБА_2 міськрайонного управління юстиції Київської області свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 17.07.2015 року , індексний номер 40839545, а саме: на земельну ділянку АДРЕСА_5 площею 0,01 га, кадастровий номер :03:021:0062, цільове призначення - для будівництва індивідуального гаража; право власності ОСОБА_3Д зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень /а.с.48-49/.

Представники позивача просили суд визнати недійсними вищезазначені рішення міської ради посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що при передачі у власність відповідача ОСОБА_3 земельної ділянки площею 100 кв.м для будівництва індивідуального гаража було порушено права позивача як співвласника домоволодіння та користувача даної земельної ділянки.

Але з цими твердженнями суд не може погодитися з наступних підстав.

Як розяснено в п.10 /г/ Постанови Пленуму Верховного Суду України від 19.03.2010 року № 2 « Про внесення змін та доповнень до постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 року, згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження.

У договорі купівлі-продажу житлового будинку, на підставі якого позивач набув у власність 1/2 частину житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами по провулку Річковий перший,11 /кв.1/ в місті Білій Церкві, на який вказано вище, відсутня інформація щодо переходу до позивача права власності чи права користування на земельну ділянку і щодо її розміру.

А тому до позивача перейшло право на користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди (присадибна ділянка).

Судом встановлено, що після придбання у власність частини житлового будинку позивач до органу місцевого самоврядування по питанню надання йому земельної ділянки не звертався, межі земельної ділянки домоволодіння в натурі / на місцевості/ не відновлювалися, доказів цього суду надано не було.

З плану земельної ділянки домоволодіння за вказаною адресою в технічному паспорті МБТІ станом на 09.04.2008 року /а.с.10-13/, генерального плану цієї земельної ділянки станом на 17.10.1953 року /а.с.83/, кадастрових планів /а.с.40, 59/ вбачається, що спірна земельна ділянка надана за рахунок лишків земельної ділянки, яку було закріплено за домоволодінням в тимчасове користування понад норму 910 кв. м, на цій земельній ділянці не розміщені жодні будівлі чи споруди, тоді як на плані земельної ділянки зазначено місце розташування огорожі № 1-4 домоволодіння по провулку Річковий перший,11, то спірна земельна ділянка знаходиться за цією огорожею, згідно кадастрового плану /а.с.59/ у фактичному користуванні співвласників домоволодіння станом на 2008 рік перебувала земельна ділянка площею 1051 кв. м.

Як передбачено нормами ст.116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

За ч.1 ст.118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

А згідно ч.ч.6-8 цієї статті громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому ст.186-1 цього Кодексу.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 звернулася з відповідним клопотанням у визначеному законом порядку до органу місцевого самоврядування, рішенням якого їй було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, проект землеустрою розроблено на замовлення відповідача спеціалізованою організацією, яка має відповідну ліцензію, проект землеустрою затверджено рішенням органу місцевого самоврядування у вказаному вище порядку, тобто, відповідач набула права власності на спірну земельну ділянку у порядку, визначеному законом.

Крім того, земельна ділянка передана їй у власність в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, а саме: для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара /ст.121 ЗК України/.

Відповідно до ст.50 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають: завдання на розроблення проекту землеустрою; пояснювальну записку; копію клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі

формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності); рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу

виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом); письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену

нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду; довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами,

угіддями; матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки); відомості про обчислення площі земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); копії правовстановлюючих документів на обєкти нерухомого майна для обєктів будівництва III-V категорії складності, які

розташовані на земельній ділянці; акт приймання-передачі межових знаків на зберігання; перелік обмежень у використанні земельних ділянок; викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); кадастровий план земельної ділянки; матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на

місцевість) (у разі формування земельної ділянки); матеріали погодження проекту землеустрою.

Як вбачається з копії проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_3 площею 100 кв.м для будівництва індивідуального гаража АДРЕСА_6, виготовленого ПП «Геосвіт-2012» /а.с.50-77/, цей проект містить всі необхідні документи, погодження, наявні обмеження у використанні земельної ділянки, тобто, відповідає вимогам ст.50 вказаного вище Закону.

Посилання представників позивача на те, що з позивачем не погоджувалося питання щодо передачі даної земельної ділянки у власність відповідача, що земельна ділянка не вилучалася з його користування, суд вважає необгрунтованими, оскільки доказів того, що позивач набув права на користування спірною земельною ділянкою у встановленому законом порядку суду надано не було, тоді як за ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Не приймаються судом до уваги при вирішенні спору твердження представника позивача про те, що у рішенні ОСОБА_2 міської ради від 20.06.2013 року № 1005-43-VI, яким надано дозвіл відповідачу ОСОБА_3 на розроблення проекту землеустрою, було встановлено строк подання на розгляд цього проекту, встановлений строк відповідачем порушено, проект землеустрою розроблено поза межами встановленого в рішенні строку, а тому рішення міської ради від 26.05.2015 року № 1463-75-VI прийнято з грубим порушенням чинного законодавства, оскільки здійснено передачу земельної ділянки без відведення такої земельної ділянки.

Так, діючим законодавством не передбачено жодних наслідків того, що особа, якій було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність рішенням органу місцевого самоврядування, не вклалася у строки, встановлені цим рішенням, і проект землеустрою було виготовлено пізніше.

Ця обставина також не належить до тих підстав, з яких орган місцевого самоврядування може відмовити в погодженні проекту землеустрою, оскільки за положеннями ч.6 ст.186-1 ЗК України підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Обгрунтовуючи позов, представник позивача вказував на те, що на відстані 3 м від спірної земельної ділянки знаходиться криниця за адресою : пров. Річковий перший,13 під реєстровим номером № 132, а згідно санітарних норм в радіусі 20 м від громадського колодязю будівництво будь-яких споруд, що можуть призвести до забруднення грунту та підземних вод, діючим санітарним законодавством забороняється, про що зазначено в листі ОСОБА_2 міського управління Головного управління держсанепідслужби у Київській області від 27.11.2015 року № 02/729, а тому при передачі у власність земельної ділянки ОСОБА_3 порушено право позивача на безпечне довкілля.

Копія цього листа є в матеріалах справи /а.с.42/.

Але цей лист не є належним доказом того, що передача у власність відповідача ОСОБА_3 земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража та будівництво гаража призведе до забруднення грунту та підземних вод та до порушення прав позивача, до того ж, навіть доказів того, на якій відстані від спірної земельної ділянки знаходиться вказана криниця і чи взагалі користується нею позивач, суду не надано.

Не можуть бути підставою для задоволення позову і твердження представника позивача стосовно того, що Білоцерківська міська рада при передачі у власність спірної земельної ділянки за відсутності затвердженого проекту містобудівної документації «План зонування частини вул. Озерна», який розроблено на територію, в межах якої знаходиться провулок Річковий перший, порушила пряму заборону , що передбачена п.3 ст.24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до ч.3 ст.24 вказаного вище Закону у разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється.

В листі управління містобудування та архітектури ОСОБА_2 міської ради від 01.12.2015 року № 15/462 /а.с.41/ вказується на те, що проект містобудівної документації «План зонування частини території вул. Озерна згідно схеми зонування міста Біла Церква», який розроблено на територію, в межах якої знаходиться провулок Річковий перший, на даний час не затверджений.

Але земельна ділянка для містобудівних потреб, тобто, для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, по провулку Річковий перший,11 була закріплена за цим домоволодінням це задовго до введення в дію Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», в т.ч. і спірна земельна ділянка за рахунок лишків, на що вказано вище в рішенні; відповідачу ОСОБА_3 виділялася у власність не якась інша земельна ділянка, а частина земельної ділянки біля домоволодіння шляхом зміни цільового призначення для будівництва індивідуального гаража на підставі проекту землеустрою.

А за приписами ст.20 ЗК України зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Ст.3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушується право особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Верховним Судом України у справі № 6-222цс14 висловлена правова позиція про те, що з урахуванням норм ст.3 ЦПК України та ст.15 ЦК України правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Проаналізувавши все вищенаведене суд вважає, безспірних доказів того, що оскаржуваними рішеннями міської ради порушено права позивача як землекористувача, суду не надано.

Крім того, приймаючи оскаржувані рішення Білоцерківська міська рада як орган місцевого самоврядування діяла в межах повноважень, визначених ст. ст. 12, 122 ЗК України, підстав для визнання незаконними рішень від 26.05.2015 року № 1463-75-VI в частині: пункт 4 згідно списку /додаток 2, п.8/ та від 20.06.2013 року № 1005-43-VI в частині: пункт 1 згідно списку /додаток 1, п.66/ суд не вбачає.

Суд також вважає, що відсутні підстави для задоволення позову в частині вимог про зобовязання скасувати запис про державну реєстрацію права власності № 10460290 від 30.06.2015 року.

А оскільки в судовому засідання не надано доказів в обгрунтування позовних вимог, то суд відмовляє в задоволенні цього позову за його необгрунтованості.

Враховуючи все вищенаведене та керуючись ст. 15 ЦК України, ст.ст. 12, 20, 116, 118, 121, 122, 152,155, 186-1 ЗК України, ст.50 Закону України «Про землеустрій», ст.ст. 3, 10, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя ОСОБА_6