Головуючий у 1 інстанції Чернишов Ю.В. Доповідач Біляєва О.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого2016 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого Біляєвої О.М.,

суддів Груіцької Л.О., Соломахи Л.І.,

за участю секретаря судового засідання Чуряєва В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засідання у м. Артемівську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 20 січня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до відкритого акціонерного товариства «Содовий завод» про встановлення відомостей про стаж роботи та внесення записів у трудову книжку про роботу,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 20 січня 2016 року у позові відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог з підстав, визначених статтею 309 ЦПК України.

В обґрунтування скарги апелянт зазначає, що суд безпідставно не визнав належним доказом видану відділом кадрів виробничого обєднання «Хімпром» довідку про роботу. Не є правильним застосування до спірних правовідносин, що виникли з 10 липня 1963 року і тривали до 01 червня 1972 року, положень діючого Кодексу законів про працю та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року.

У судове засідання сторони не зявились, про час і місце розгляду справи повідомлені в установленому порядку, що підтверджується телефонограмами № 504 від 02 лютого 2016 року, № 530 від 04 лютого 2016 року, зареєстрованими в Журналі телефонограм по цивільним справам № 3.08-15 (ас. 95-98).

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту постійної роботи на посаді начальника зміни цеху каустику виробничого обєднання «Хімпром» у період з 10 липня 1963 року по 31 грудня 1972 року.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін з наступних підстав.

До трудових правовідносин, що виникли до 01 червня 1972 року, застосовується Кодекс законів про працю 1922 року, чинність якому надана постановою Всеукраїнського Центрального Виконавчого Комітету від 2 грудня 1922 року.

Відповідно до Закону Української РСР від 10 грудня 1971 року "Про затвердження Кодексу законів про працю Української РСР", Президія Верховної Ради Української РСР постановила визнати такою, що втратила чинність з 1 червня 1972 року, постанову Всеукраїнського Центрального Виконавчого Комітету від 2 грудня 1922 року «Про надання чинності Кодексові законів про працю» (Указ від 5 червня 1972 року № 736-УШ).

Згідно з Указом Президії Верховної Ради Української РСР від 30 травня 1972 року № 726-УШ «Про порядок введення в дію Кодексу законів про працю Української РСР», Кодекс законів про працю Української РСР застосовується до трудових правовідносин, що виникли після введення його в дію, тобто з 1 червня 1972 року. У трудових правовідносинах, що виникли до 1 червня 1972 року, Кодекс законів про працю Української РСР застосовується до тих прав і обов'язків, які виникнуть після введення Кодексу в дію.

Трудова книжка відповідно до вимог Кодексу законів про працю 1922 року, постанови Ради Народних Комісарів СРСР від 20 грудня 1938 року № 1320, ст. 48 КЗпП України є основним документом про трудову діяльність робітника чи службовця.

Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців, які працюють на підприємстві, в установі, організації понад п'ять днів.

До трудової книжки заносяться, зокрема, відомості про роботу.

Порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях на час виникнення спірних правовідносин був урегульований Інструкцією, затверджена постановою Держкомтруда СРСР від 09 липня 1958 року № 620, зі змінами та доповненнями від 02 лютого 1963 року (далі Інструкція).

Пунктом 8 Інструкції передбачено, що всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), мають точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Володілець трудової книжки має бути ознайомлений зі змістом проведеного запису.

Відповідно до вимог п. 12 Інструкції у графі 3 розділу "Відомості про роботу" зазначається: "Прийнятий або призначений у такий-то цех або відділ, на таку-то посаду або роботу із зазначенням розряду". При цьому найменування посади або роботи, для виконання якої прийнятий робітник, записується у точній відповідності до діючого на підприємстві, в установі або організації штатного розкладу або тарифно-кваліфікаційного довідника.

Перевід робітника на іншу постійну роботу на тому ж підприємстві оформлюється в такому ж порядку, як і прийом на роботу (пп. 13, 14 Інструкції).

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, перевід на іншу постійну роботу виправлення здійснюється адміністрацією того підприємства, де був зроблений відповідний запис.

Виправлені відомості про строки та характер виконуваної роботи, звільнення мають повністю відповідати оригіналу наказу (розпорядження) (п. 9 Інструкції).

У разі втрати наказу (розпорядження) або невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу проводиться на підставі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці (прийомна записка, облікова картка й ін.).

Судом установлено і це підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 з 10 серпня 1963 року по 31 грудня 1972 року працювала лаборантом у цеху каустик № 2 Словянського содового комбінату, правонаступником якого є відкрите акціонерне товариство „Содовий завод. У період роботи позивачці були присвоєні нові розряди, про що у трудовій книжці зроблені відповідні записи. Позивач була ознайомлена зі змістом записів.

Записи про роботу у спірний період узгоджуються з призначеннями та переміщеннями, відображеними в особовій картці № 364 (ас. 61, 69).

Суд правомірно відхилив докази, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, - довідку від 5 липня 1976 року (ас. 21), оскільки остання не містить найменування, дату і номер документа, на підставі якого видана довідка про роботу ОСОБА_1 у спірний період начальником зміни у цеху каустик № 2. Крім того, зазначена довідка спростовується особовою карткою ОСОБА_1 № 364, оригінал якої зберігається в архіві підприємства.

Доводи скарги про порушення судом при дослідженні довідки від 5 липня 1976 року вимог ст.ст. 65, 187 ЦПК України щодо речових доказів колегія суддів відхиляє. Зазначена довідка є письмовим доказом, який досліджений з додержанням вимог ст.ст. 64, 185 ЦПК України, що підтверджується журналом судового засідання від 20 січня 2016 року та змістом апеляційної скарги.

Таким чином, відмовляючи у позові, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту постійної роботи на посаді начальника зміни у цеху каустик № 2 у період з 10 липня 1963 року по 31 грудня 1972 року.

Записи про тимчасове переведення на іншу роботу до трудової книжки не заносяться.

Помилкове посилання в рішенні суду на положення Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20 червня 1974 року № 162, та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110, що застосовуються до тих прав і обов'язків, які виникли після набрання ними чинності, не вплинуло на законність оскарженого судового рішення.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи також не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство повязує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного судового рішення.

Ураховуючи, що під час ухвалення рішення судом попередньої інстанції додержані норми матеріального та процесуального права, апеляційний суд на підставі ст. 308 ЦПК України відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст.307 ч.1 п.1, 308, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 20 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді