РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2016 року

Київський районний суд м. Харкова у складі: головуючого

судді Чередник В.Є.,

при секретарі Недосєкіній В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА ОСОБА_2 СТРАХУВАННЯ» про захист прав споживача та стягнення сум страхового відшкодування,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» про захист прав споживача та стягнення сум страхового відшкодування. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що 10.07.2015р. ОСОБА_1 та ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» уклали договір добровільного страхування фінансових ризиків «захист від безробіття» №8888 . Позивач ОСОБА_1 квитанцією №8888 від 10.07.2015р сплатив страхову премію у розмірі 400,00 грн. згідно з умовами п.5 цього договору, 10.07.2016р. - дата початку дії договору страхування, 09.07.2016р. - дата закінчення дії договору страхування. 01 грудня 2015 року позивача ОСОБА_1 звільнено з посади директора Харківської міжрегіональної дирекції ПАТ «ВБР» у звязку із скороченням штату за п.1 ст. 40 КЗпП України згідно з наказом №406-к від 30 листопада 2015р.

Позивач ОСОБА_1 повідомив відповідача про настання страхового випадку, передав йому всі необхідні документи для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування та заяву про виплату страхового відшкодування. Посилаючись на те, що в порушення умов договору відповідач свої зобовязання своєчасно не виконав, страховик за договором відмовив у виплаті страхового відшкодування, при цьому посилався на неповідомлення Страховика на момент укладення договору про ліквідацію з 27.03.2015 року ПАТ «ВБР» та неповідомлення про отримання Страхувальником від роботодавця Попередження про наступне вивільнення від 08.10.2015р., затягуючи виплату страхового відшкодування, позивач просив стягнути з відповідача на його користь суму страхового відшкодування за договором у розмірі 20000,00 грн., 3% неустойки за ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 29.12.2015р. по 26.07.2016р. у розмірі - 126000,00 грн., інфляційні витрати у розмірі - 800,00грн., суми 3% річних за користування чужими грошима у розмірі - 318,90 грн, загалом 147118грн. 90 коп., визнавши несправедливим п. 13.1. договору добровільного страхування фінансових ризиків Захист від безробіття №8888 від 10.07.2015р.

У судове засідання позивач не зявився, представник позивача за довіреністю ОСОБА_3 надала суду пояснення на заперечення та заявила про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, про день слухання справи сповіщений у встановленому законом порядку, надав суду заперечення та заявив про розгляд справи у його відсутність та зазначив, що заперечує проти позову з підстав відсутності, на його думку, страхового ризику на момент укладення договору №8888 від 10.07.2015р., посилаючись на наявність рішення про ліквідацію роботодавця позивача ПАТ «ВБР» на момент укладення договору, відсутність підстав для задоволення вимоги позивача до спірних правовідносин в частині застосування частини пятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», з огляду на наявність визначеної відповідальності за несвоєчасне здійснення страхового відшкодування.

Суд, дослідивши письмові пояснення сторін, їх доводи, надані письмові докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 979 ЦК України та ст. 16 Закону України „Про страхування" страхування - це письмова угода між страхувальником та страховиком, згідно якої страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у передбачений договором строк страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України від 7 березня 1996 року № 85/96-ВР «Про страхування» страховий випадок це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обовязок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

У разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком.

Неповідомлення Страховика про отримання від роботодавця письмового повідомлення про можливе звільнення Страхувальника з постійного місця роботи за ініціативою роботодавця не є порушенням договору, оскільки не перешкоджає Страховику переконатися, що дана подія є страховим випадком і про її настання Страховику було повідомлено вчасно.

Матеріали справи свідчать про наявність перевірки відповідачем факту та підстав звільнення позивача ОСОБА_1, та не спростовують підстав його звільнення, а саме: у звязку із скороченням штату за п.1 ст. 40 КЗпП України, що передбачено п.5 договору №8888 від 10.07.2015р.

Твердження відповідача про відсутність збитків у позивача, спростовується змістом п.5 договору №8888, де вказана підстава - втрата Страхувальником постійного місця роботи, яке він мав на момент укладення цього Договору страхування, а тому є подією через яку Страховик несе зобовязання за договором. За п.5** договору №8888 під «втратою постійного місця роботи» сторони домовились розуміти розірвання трудового договору Страхувальника за ініціативою роботодавця (власника або уповноваженого органу) лише у випадках ліквідації, банкрутства, скорочення численності або штату працівників роботодавця.

Порушення прав відповідача полягає в втраті постійного заробітку (заробітної плати, премій). Відповідно до п.10.1 договору №8888 датою страхового випадку є дата звільнення.

Доказів про відсутність збитків у позивача за зазначеною вимогою відповідачем не надано. Відповідач не спростував їх наявність належними та допустимими доказами.

Твердження відповідача про наявність на момент укладення договору №8888 рішення про ліквідацію роботодавця позивача ПАТ «ВРБ» не відповідає фактичним обставинам, матеріалам справи та загальновідомої інформації, яка має публічний відкритий характер.

З огляду на зміст ст.76 Закону України «Про банки та банківську діяльність» введення тимчасової адміністрації та куратора Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у зв'язку з приведенням діяльності банку у відповідність із вимогами банківського законодавства та прийняття рішення про ліквідацію є різними публічними процедурами, та діяльність банку може бути відновлена у день отримання рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про припинення повноважень куратора Фонду гарантування.

Рішення про ліквідацію ПАТ «ВБР» за Постановою Національного банку України №914 прийнято 21.12.2015р., після звільнення ОСОБА_1 за скороченням штату 01.12.2015р.

Посилання відповідача на неминуче настання події ліквідації банку не підтверджено належними та допустимими доказами; письмові посилання відповідача в запереченнях та додані ним документи свідчать про відсутність рішення про ліквідацію ПАТ «ВБР» до 21.12.2015р.

Обізнаність відповідача при укладанні договору добровільного страхування фінансових ризиків «захист від безробіття» №8888 від 10.07.2015р. про введення тимчасової адміністрації у ПАТ «ВБР» не викликає сумніву з огляду на публічний відкритий характер такої інформації, яка публікується на сайтах Національного Банку України та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, відома широкому колу осіб. Крім того, відповідно до ст. 18 Закону України «Про страхування» №86/96 від 07.03.1996р. при укладанні договору страхування страховик має право запросити у страхувальника баланс або довідку про фінансовий стан, підтверджені аудитором (аудиторською фірмою), та інші документи, необхідні для оцінки страховиком страхового ризику.

Отже, для оцінки ризиків на момент укладення договору Страховику надані права, які він мав право реалізувати самостійно. На момент укладення договору №8888 від 10.07.2015р. позивач ОСОБА_1 мав трудовий стаж, за діючим місцем роботи більше дванадцяти місяців працевлаштування у роботодавця, страховий випадок відбувся після спливу 90 (девяносто) днів з дня укладення договору.

Враховуючи вищезазначене, вимога про стягнення суми страхового відшкодування за договором у розмірі 20000,00 грн. підлягає задоволенню.

За своєю правовою природою договір страхування є договором про надання послуг.

Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

А відповідно до пункту 22 статті 1 цього ж Закону споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не повязаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обовязків найманого працівника.

Таким чином, на підставі аналізу вищевказаних правових приписів та урахуванням пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», можна зробити висновок, що до відносин, які регулюються нормами Закону України «Про захист прав споживачів», належать, зокрема, відносини, які виникають при укладенні договору страхування.

У частині пятій статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» установлено, що в разі якщо виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня в розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством.

Одночасно законодавством, що регулює правовідносини у сфері страхування, визначено, що в разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом (статті 992 ЦК України).

А згідно з частиною четвертою статті 16 Закону України «Про страхування» однією з істотних ознак договору страхування є визначення в ньому відповідальності за невиконання або неналежне виконання умов договору.

На підставі викладеного, можна зробити висновок що положення щодо відповідальності страховика, закріплені в Законі України «Про страхування» та главі 67 ЦК України, є спеціальними нормами права, а в Законі України «Про захист прав споживачів» загальними.

Представник позивача зазначає, що п.13.1. договору, згідно з яким страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхового відшкодування шляхом сплати Страхувальнику пені в розмірі 0,01% від суми несвоєчасно здійсненного страхового відшкодування за кожний робочий день прострочення здійснення страхового відшкодування, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період нарахування пені, є незрозумілим, множинним значенням для сприйняття, а тому є несправедливим.

Суд погоджується з доводами представника позивача, оскільки зміст п.13.1. не має юридичної визначеності та є несправедливим з огляду множинне тлумачення та сприйняття розрахунку розміру відповідальності за видом. Буквальне значення слів п.13.1 договору №8888 не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин цього пункту, не вдається встановити справжню волю особи щодо відповідальності. Пункт 13.1 договору №8888 містить два різних видів неустойки, метод розрахунку, яких є різним за своєю суттю, а тому фактично не визначений. Такий зміст спрямовано на заплутування споживача в його очікуваннях щодо настання реальної відповідальності у випадку невиконання зобовязань з боку Страховика.

Змістом договору є його умови, які мають бути чітко визначені та зрозумілі. Окрім визначеності, до змісту договору повинна висуватися вимога про здійсненність того зобов'язання, яке встановлюють у договорі сторони.

З огляду на зміст п.13.1 договору №8888 розмір відповідальності розмір не було визначено сторонами в договорі страхування.

Якщо ж такий розмір не було визначено сторонами в договорі страхування, то до спірних правовідносин застосовується частина пята статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо укладений договір страхування спрямований на задоволення особистих потреб застрахованої особи.

Згідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги). Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі.

Відповідно до п.11.2. договору, акт про виплату страхового відшкодування мав бути складений протягом 15-ти робочих днів, а саме не пізніше 28 грудня 2015 року.

Страховик не склав акт за наявності документів, що підтверджують реальність страхового випадку, а безпідставно відмовив у виплаті страхових сум страхувальнику, чим порушив свої зобовязання за договором та законом. Виплати страхувальнику не здійснені і відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» підлягає задоволенню вимога щодо сплати Страховиком пені у розмірі трьох відсотків від страхової суми за кожний день прострочення за період з 29 грудня 2015року по 26 липня 2016 року в розмірі 126000,00 грн.: 20000,00 грн. (сума боргу) * 3% * 210 (дні прострочення платежу - з 29.12.2015 року).

Також страховик несе відповідальність, передбачену статтею 625 ЦК України.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника (страховика) за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитору (застрахованої особи) від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору (застрахованій особі).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а одностороння відмова не допускається.

Свої зобов'язання щодо своєчасної оплати платежу позивач виконав у повному обсязі. Відповідач свої зобов'язання за договором не виконав так, відповідно до ст. 17 „Про страхування" виплата страхового відшкодування здійснюється страховиком на підставі заяви страхувальника і страхового акта. Страховий акт складається страховиком або уповноваженою ним особою протягом 15 робочих днів після отримання Страховиком усіх необхідних документів, що підтверджують причини настання страхового випадку і розмір збитку (п.11.2. договору). Страхове відшкодування оплачується протягом 10-ти робочих днів з дати складання страхового акту (п.11.3 договору). Тобто, виплата страхового відшкодування за договором страхування, укладеним між позивачем та відповідачем повинна була відбутися не пізніше 13 січня 2016 року (через 25 робочих днів з 07.12.2015 року). Проте на час розгляду позову відповідач не сплатив позивачеві страхове відшкодування.

З урахуванням індексу інфляції борг за цією сумою за період з 14.01.2016р. по 26.07.2016р. становить 20800,00грн.(20000,00грн.х99,6%х101,0%х103,5%х100,1%х99,8%), середній індекс інфляції за вказаний період складає 104%. Розмір інфляційних втрат за період з 14.01.2016р. по 26.07.2016р., що підлягає задоволенню становить 800,00 грн. (20800,00 грн. 20000,00 грн.)

Розрахунок суми 3% річних відповідно до ст. 625 ГК України за період з 14.01.2016 р. по 26.07.2016р., строк прострочення складає 194 дні; сума, яка не сплачена в строк 20000,00 грн.: сума 3% річних, що підлягає задоволенню становить 318,90 грн. (20000,00 грн. х 3 х 194 дні/365 днів /100).

Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд вважає, що позивачем надані достатні докази, що підтверджують його позовні вимоги, заперечення відповідача не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами, а тому суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 212, 214, 215-218 ЦПК України, ст. 625, 979, 526, 536 ЦК України, суд ,-

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати несправедливим п.13.1. договору добровільного страхування фінансових ризиків «Захист від безробіття» №8888 від 10.07.2015 р. укладний між Приватним акціонерним товариством «СТРАХОВА ОСОБА_2 СТРАХУВАННЯ» та ОСОБА_1.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА ОСОБА_2 СТРАХУВАННЯ» ) на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування за договору у розмірі 20 000грн., 3% неустойки за період 29.12.2015 р. по 26.07.22016 р. у розмірі 126 000 грн. інфляційні витрати у розмірі 800 грн., суми 3% річних за користування чужими грошима у розмірі 318, 90 грн., а всього 14118, 90 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА ОСОБА_2 СТРАХУВАННЯ» ) на користь держави судові витрати в розмірі 1471, 18 грн.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі протягом 10 днів з дня проголошення рішення до Київського районного суду м. Харкова апеляційної скарги.

Суддя -