Єдиний унікальний номер 725/6677/15-ц
Номер провадження 2/725/1492/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2016 Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючого судді Скуляк І. А.

при секретарі Зитинюк К.А.

за участю сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Першотравневого районного суду м. Чернівців цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Чернівецької міської ради про стягнення пені за прострочення сплати аліментів та позбавлення батьківських прав та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини та зменшення розміру пені за несвоєчасну виплату аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення пені за прострочення сплати аліментів. Від представника позивача до суду неодноразово надходили заяви про уточнення позовних вимог. В останній редакції позовної заяви він, посилався на те, що рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців за № 2-1033/2011 від 18 квітня 2011 року стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини сторін ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 800 гривень щомісячно, до повноліття дитини. Однак, з січня 2015 року відповідач не сплачує аліменти в повному обсязі. Заборгованість за період з 01 січня 2015 року по 25 листопада 2015 року становить 6400 гривень, з них сплачено 1600 гривень. Крім того, за період з 01 грудня 2015 року по 29 лютого 2016 року заборгованість становить 2400, фактично сплачено 1000 гривень. Разом з тим вважає, що за вказаний період розмір пені за прострочення аліментів за вказаний період становитиме 1882 гривень.

Водночас позивач зазначає, що її матеріальний стан суттєво погіршився, так як вона не працює, є пенсіонером, отримує пенсію у розмірі 1300 гривень, яких не вистачає на найнеобхідніше. Так, як дитина сторін потребує одяг, ортопедичне взуття, ліки, належне харчування та оздоровлення. Відповідач займається підприємницькою діяльністю, має нерегулярний і мінливий дохід. Однак, з часу розлучення по даний час він ухиляється від виконання батьківських обов'язків, що проявляється у відсутності батьківської турботи про дитину, відсутності бажання займатися її вихованням, бачитися з нею, інтересу до її здоров'я, умов проживання, піклування про фізичний і духовний розвиток, водночас не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі та не виявляє інтересу до її внутрішнього світу.

Посилаючись на зазначені обставини позивач просила суд стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів, за період з 01 квітня 2015 року по 29 лютого 2016 року, у розмірі 1882 гривні, збільшити розмір аліментів на утримання неповнолітньої дочки сторін ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі у розмірі 6000 гривень, починаючи з 17 грудня 2015 року, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття та позбавити відповідача батьківських прав відносно їх спільної неповнолітньої дитини. Крім того, стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору на загальну суму 1038 гривень 40 копійок.

Від відповідача до суду надійшла зустрічна позовна заява до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини та зменшення розміру пені за несвоєчасну виплату аліментів.

В зустрічній позовній заяві посилався на те, що він вважає наданий розрахунок пені за прострочення сплати аліментів невірним та таким, що не підлягає задоволенню. Відповідач зазначає, що його матеріальний стан погіршився, він не має можливості сплачувати аліменти в зазначеному розмірі. Крім того, в зв'язку з одруженням та народженням дочки, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, суттєво погіршилось матеріальне становище відповідача, він не отримує дохід.

Посилаючись на зазначені обставини просить суд зменшити розмір аліментів до 400 гривень щомісячно, до досягнення повноліття дитини, та зменшити розмір пені за прострочення сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 до 500 гривень. Крім того, стягнути з ОСОБА_1 на його користь витрати по сплаті судового збору в сумі 551 гривень 20 копійок.

У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом та представник відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_5 свій позов підтримала та просила суд його задовольнити. В задоволенні зустрічного позову просила суд відмовити з причин безпідставності та необгрунтованості.

У судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом та представник позивача за зустрічним позовом ОСОБА_6 зустрічний позов підтримав та просив суд його задовольнити. В задоволенні первісного позову просив суд відмовити з причин безпідставності та необгрунтованості.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ч. 1 ст. 61 ЦПК України стверджено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Чернівецької міської ради про стягнення пені за прострочення сплати аліментів та позбавлення батьківських прав та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини та зменшення розміру пені за несвоєчасну виплату аліментів підлягає частковому задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини та зменшення розміру пені за несвоєчасну виплату аліментів слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, є відповідач ОСОБА_2 та позивач ОСОБА_1, що стверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1. /а.с.10/.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців за № 2-1033/2011 від 18 квітня 2011 року позовні вимоги позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та додаткових витрат на дитину, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено частково. Суд вирішив стягувати з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 аліменти на дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі по 800 гривень щомісячно, починаючи з 22 березня 2011 року до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. /а.с.6-8/.

З довідки-розрахунку ВП № 26757370 від 25 листопада 2015 року, виданою Першотравневим відділом державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції, вбачається, що за період з 01 квітня 2015 року по 25 листопада 2015 року аліментний борг відповідача становить 4800 гривень. /а.с.9/.

З довідки-розрахунку ВП № 26757370 від 09 березня 2016 року, виданою відділом державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції, вбачається, що за період з 01 грудня 2015 року по 29 лютого 2016 року аліментний борг відповідача становить 1400 гривень. /а.с.80/.

З ст. 180 СК України вбачається, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Ч. 1 ст. 196 СК України стверджено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Ч. 1 ст. 2 Конвенції про права дитини (далі - Конвенція) від 20 листопада 1989 року (із змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), ратифікованою Постановою Верховної Ради за № 789-ХІІ від 27.02.1991 року стверджено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров'я і народження дитини, її батьків чи законних опікунів або яких-небудь інших обставин.

З ч. 1 ст. 3 Конвенції вбачається, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Ч. 1 ст. 27 Конвенції стверджено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

З ч. 2 ст. 27 Конвенції вбачається, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Ст. 5 протоколу N 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних сво- бод, зі змінами, внесеними протоколом N 11 стверджено, що кожен з подружжя у відноси- нах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» стверджено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

П. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» стверджено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК умов - повністю або частково

звільнити його від сплати заборгованості. При розгляді справ про стягнення аліментів суд відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК повинен роз'яснювати сторонам їх відповідальність за прострочення сплати.

З ст.7 Закону України "Про державний бюджет України на 2016 рік» вбачається, що установлено у 2016 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2016 року - 1455 гривень, з 1 травня - 1531 гривня, з 1 грудня - 1637 гривень.

При визначенні розміру неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, що підлягає стягненню з відповідача судом враховано правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, що полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, то строк виконання цього обов'язку буде різним, а тому кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Отже, пеня за прострочення зі сплати аліментів нараховується за кожним періодичним платежем окремо з дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, після чого розмір нарахованої пені за кожним щомісячним платежем підсумовується та визначається загальна сума пені за порушення аліментних зобов'язань.

При визначенні розміру неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, що підлягає стягненню з відповідача суд виходив з наступного розрахунку:

За 2015 рік:

- квітень - 800 гривень (заборгованість зі сплати аліментів) х 1% х 30 (кількість днів прострочення) = 240 гривень (розмір пені);

- травень - 800 гривень (заборгованість зі сплати аліментів) х 1% х 31 (кількість днів прострочення) = 248 гривень (розмір пені);

- червень - 800 гривень (заборгованість зі сплати аліментів) х 1% х 30 (кількість днів прострочення) = 240 гривень (розмір пені);

- липень - 800 гривень (заборгованість зі сплати аліментів) х 1% х 31 (кількість днів прострочення) = 248 гривень (розмір пені);

- серпень - вересень - відповідачем сплачено аліменти у вересні в повному обсязі;

- жовтень - 800 гривень (заборгованість зі сплати аліментів) х 1% х 31 (кількість днів прострочення) = 248 гривень (розмір пені);

- листопад - 800 (заборгованість зі сплати аліментів) х 1% х 30 (кількість днів прострочення) = 240 гривень (розмір пені);

- грудень - щомісячний розмір аліментів в сумі 800 гривень, відповідачем не сплачено позивачу, проте в січні 2016 року відповідачем сплачено 200 гривень а тому 600 (заборгованість зі сплати аліментів) х 1% х 31 (кількість днів прострочення) = 186 гривень (розмір пені).

За 2016 рік:

-січень - відповідачем сплачено аліменти в повному обсязі;

-лютий - 800 (заборгованість зі сплати аліментів) х 1% х 29 (кількість днів прострочення) = 232 гривень (розмір пені).

Таким чином, за період з 01 квітня 2015 року по 29 лютого 2016 року розмір пені становить 1822 гривень.

Щодо інших позовних вимог суд вважає наступне.

В задоволенні позовних вимог в частині збільшення розміру аліментів на утримання спільної неповнолітньої дитини сторін ОСОБА_3, у твердій грошовій сумі у розмірі 6000 гривень, починаючи з 17 грудня 2015 року, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців за № 2-1033/2011 від 18 квітня 2011 року вирішено стягувати з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 аліменти на дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі по 800 гривень щомісячно, починаючи з 22 березня 2011 року до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. /а.с.6-8/.

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Однак, судом не встановлено причини для зміни розміру стягуваних з відповідача аліментів.

Так, з паспортних даних позивача вбачається, що вона народилась ІНФОРМАЦІЯ_6, є працездатною особою, незважаючи на наявність пенсійного посвідчення серії НОМЕР_3. /а.с.11-13, 103/.

Разом з тим, як вбачається з Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 від 05 квітня 2012 року, відповідач знаходиться у шлюбних відносинах з ОСОБА_1 Подружжя має спільну дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, що стверджено Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2. /а.с.41-42/.

Довідкою Державної податкової інспекції у м. Чернівцях Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області про доходи від підприємницької діяльності від 28 січня 2016 року за вих. № 1125/10/24-12-17-07-14 вбачається, що у 2015 році у відповідача ОСОБА_2 відсутній дохід від підприємницької діяльності. /а.с.43/.

З огляду на викладене, а також те, що батьки зобов'язані забезпечити дітям виховання, навчання, розвиток, житло, приймаючи до уваги існуючі життєві витрати, вік дитини, керуючись принципом виваженості та справедливості, з метою захисту прав та інтересів дитини, суд вважає, що в задоволенні позову, в частині збільшення розміру аліментів необхідно відмовити, оскільки позивач в обґрунтування своїх вимог не надав до суду суттєвих доказів, що підтверджують зміну її матеріального стану з часу ухвалення рішення Шевченківським районним судом м. Чернівців від 18 квітня 2011 року.

Відносно позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав щодо його неповнолітньої дитини ОСОБА_3 потрібно зазначити, що ст. 164 СК України містить вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав, однак судом не встановлено жодну з них. Твердження позивача відносно того, що відповідач вихованням та утриманням своєї неповнолітньої доньки не займається, ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, її матеріальному утриманню не знайшло свого об'єктивного підтвердження в судовому засіданні.

Згідно п. 15 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справа про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб,

які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

З п. 16 вищезазначеної постанови вбачається, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини,

її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її

нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна

розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Крім того, судом взято до уваги те, що позивачка до органу опіки та піклування не зверталась, висновок органу опіки про можливість позбавлення батьківських прав не отримувала.

Оскільки позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів за період з 01 квітня 2015 року по 29 лютого 2016 року в розмірі 1882 гривень підлягає до часткового задоволення, то в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини та зменшення розміру пені за несвоєчасну виплату аліментів слід відмовити. Водночас судом взято до уваги, що позивач за первісним позовом є працездатною особою, спроможний працювати та отримувати інший дохід. Крім того, обов'язок по утриманню дитини є рівною мірою як для батька так і для матері, а тому на відповідачу також лежить обов'язок по утриманню дитини.

Відносно позовних вимог позивача ОСОБА_1 щодо стягнення з відповідача ОСОБА_2 судових витрат у розмірі 487 гривень 20 копійок, судового збору в розмірі 551 гривень 20 копійок та витрат, пов'язаних з розглядом справи, слід зазначити наступне.

Згідно ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

З п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» вбачається, що ставки судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем встановлюються у таких розмірах: 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 відносно стягнення пені за прострочення сплати аліментів, за період з 01 квітня 2015 року по 29 лютого 2016 року, становлять 1882 гривень та те, що суд прийшов до висновку задовольнити вищезазначений розмір пені. Сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача становитиме 551 гривень 20 копійок.

З п.2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» вбачається, що ставки судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою встановлюється у розмірі 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, що становить 551 гривню 20 копійок.

Однак, відносно стягнення судових витрат в частині позбавлення батьківських прав відповідача, потрібно зазначити, що вони не підлягають стягненню, так як в задоволені позовних вимог в цій частині позивачу відмовлено.

З наданого адвокатським об'єднанням «Поляк, Кирилюк і партнери» розрахунку витрат часу на виконання доручень замовника, згідно договору № 148 від 03 грудня 2015 року, проведеного 23 лютого 2016 року, вбачається, що позивачу ОСОБА_1 надано послуги правового характеру, на які затрачено 9 годин та їх оцінено в 4960 гривень 80 копійок.

Відповідно до п. 47 Постанови Пленуму Верховного суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України "Про безоплатну правову допомогу", положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42,56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Згідно п. 48 вищезазначеної постанови, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Згідно ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Водночас судом взято до уваги проведений адвокатським об'єднанням «Поляк, Кирилюк і партнери» розрахунок витрат на правову допомогу. Разом з тим, судом враховано характер позовних вимог, кількість затрачених годин, новизну спору, розмір позовних вимог. Таким чином, суд вважає, що з відповідача ОСОБА_2 підлягають стягненню на користь позивача ОСОБА_1 судові витрати в сумі 2691 гривня 28 копійок.

Враховуючи, що в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено, судові витрати з ОСОБА_1 судом не стягуються.

Встановлені судом обставини повністю підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами.

Керуючись ст. ст. 164, 180, 192, 196 СК України, ст. 551 ЦК України, ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», ст. ст. 10, 60, 79, 88, 209, 212, 213, 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Чернівецької міської ради про стягнення пені за прострочення сплати аліментів та позбавлення батьківських прав - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів, за період з 01 квітня 2015 року по 29 лютого 2016 року, в розмірі 1882 гривень 00 копійок.

В іншій частині позову - відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини та зменшення розміру пені за несвоєчасну виплату аліментів - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 2691 гривень 28 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Чернівецької області через Першотравневий районний суд м. Чернівці протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці І. А. Скуляк