Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" березня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Ластовки Н.Д.,

за участю секретаря Фузік Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи Публічне акціонерне товариство «Кредит Європа Банк», ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 28.08.2014 року у справі № 1162/14,-

ВСТАНОВИВ:

До Дніпровського районного суду міста Києва надійшла заява ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації Українських банків від 28.08.2014 року у справі № 1162/14 за позовом Публічне акціонерне товариство «Кредит Європа Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що вказаним рішенням, стягнуто з неї та ОСОБА_4 солідарно на користь ПАТ «Кредит Європа Банк» заборгованість за договором кредиту у сумі 173 168,98 грн. та третейський збір у розмірі 2131,68 грн. Зазначає, що рішення третейського суду є незаконним і підлягає скасуванню з тих підстав, що третейський суд постановив рішення у справі, яка йому не підвідомча, відповідно до положення п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», оскільки спір виник щодо заборгованості за споживчим кредитом, а оскільки вона є споживачем послуг банку, то на ці правовідносини поширюються норми Закону України «Про захист прав споживачів», крім того іншою правовою підставою для скасування рішення третейського суду є вирішенням судом питання про права і обов'язки осіб, які не брали участі у справі оскільки оскаржуване рішення вона не отримувала, вся поштова кореспонденція надсилалася за адресою АДРЕСА_1, тоді як вона проживає за адресою АДРЕСА_2. І лише 17.04.2015 року вона ознайомилася з матеріалами справи в третейському суді. Також з цих причин, вона вважає, що процесуальний строк на оскарження рішення третейського суду було пропущено не з її вини та просить його поновити.

Представник заявника ОСОБА_1 у судовому засіданні заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав викладених у заяві та додаткових письмових поясненнях, долучених до матеріалів справи. (а.с. 37-38)

Представник заінтересованої особи ПАТ «Кредит Європа Банк» в судовому засіданні проти заяви заперечував в повному обсязі, з підстав викладених в письмових запереченнях, долучених до матеріалів справи (а.с. 56-60, 144-149), додатково поряснив, що вимоги заявника вважає безпідставними, оскільки третейський суд розглянув справу яка не виключена з підвідомчості третейського суду, оскільки позивачем є банк, який пред'явив позов про захист прав банку, відповідачем у справі є споживач банківських послуг, але ніяких зустрічних вимог про захист його прав споживача він не заявляв, а тому банк не є споживачем та справи за позовами банківської установи до споживача про стягнення кредитної заборгованості не виключені з компетенції третейського суду.

Представники заінтересованих осіб ОСОБА_6, ОСОБА_7 в судовому засіданні не заперечували проти заявлених позовних вимог ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду.

Заінтересована особа ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилася, однак від її уповноваженого представника до суду надійшло клопотання про розгляд справи у їх відсутність, вимоги ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду підтримує в повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та матеріали третейської справи, суд приходить до наступного висновку.

У поданій заяві, ОСОБА_1 просить поновити строк на право звернення із заявою про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 28.08.2014 року, посилаючись на те, що рішення третейського суду від 28.08.2014 року вона не отримувала, оскільки вся поштова кореспонденція надсилалася за адресою АДРЕСА_1, тоді як вона проживає за адресою АДРЕСА_2. Про наявність вказаного рішення третейського суду заявник дізналася від майнового поручителя - ОСОБА_4, коли той отримав постанову ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом, виданим Дніпровським районним судом міста Києва на підставі рішення третейського суду від 28.08.2014 року. Одразу ж, 17.04.2015 року, ОСОБА_1 ознайомилася з матеріалами справи в третейському суді, про що є відповідна відмітка в журналі.

Суд приймає до уваги дані пояснення, оскільки вони підтверджуються матеріалами третейської справи, у спростування вказаних обставин іншими сторонами по справі будь-яких доказів суду надано не було.

За викладених обставин суд вважає, що встановлений законом строк звернення до суду заявником пропущений з поважних причин, у зв'язку з чим клопотання про поновлення процесуального строку підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, заявник просить скасувати рішення третейського суду від 28.08.2014 року з тих підстав, що справа не підвідомча третейському суду відповідно до положення п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», оскільки вона є споживачем послуг банку та спір виник щодо заборгованості за кредитом.

Згідно до п. 1 ч. 2 ст. 389-5 ЦПК України, рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Судом встановлено, що Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 28 серпня 2014 року по справі № 1162/14 у складі третейського суді Волошиновича О.П. по справі за позовом ПАТ «Кредит Європа Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про стягнення боргу позов задоволено та стягнуто із ОСОБА_1, ОСОБА_4 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «Кредит Європа Банк» заборгованість в розмірі 173 168,98 грн. та 2131,68 грн. витрат, пов'язаних з вирішенням спору Третейським судом.

Згідно п.1 ч. 3 ст. 51 Закону України "Про третейські суди" рішення третейського суду може бути оскаржене та скасоване, зокрема з підстав, якщо справа, по якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Як убачається з матеріалів справи, 28.08.2008 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Кредит Європа Банк» було укладено кредитний договір № 00009-CL-53 відповідно до якого банк надав позивачу кредит (грошові кошти) в розмірі 27 970,85 доларів США, строком 84 місяців, а ОСОБА_1 зобов'язалася повернути наданий кредит у повному обсязі згідно з Графіком щомісячних платежів та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 12,6 процентів річних, за користування кредитом понад встановлений кредитним договором строк, встановлена відповідальність у вигляді пені у розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу.

Також 30.03.2009 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Кредит Європа Банк» в якості забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором було укладено договір поруки, відповідно якого поручитель ОСОБА_4 відповідає перед кредитором за порушенням зобов'язання боржника. Згідно п. 1.17.3 договір відповідальності поручителя є солідарною.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремою письмової угоди.

Пункт 1.20 кредитного договору № 00009-CL-53 від 28.08.2008 року в редакції додаткової угоди від 30.03.2009 року укладеного між Публічним акціонерним товариством «Кредит Європа Банк» та ОСОБА_1, в якості позичальника і ОСОБА_4, в якості поручителя, містить третейське застереження, яке за своїм змістом являється третейською угодою, в розумінні ст. 12 Закону України "Про третейські суди".

Вказане підстверджується в рішенні третейського суду при Асоціації українських банків від 28.08.2014 року № 1162/14.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України "Про третейські суди" юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» (частину 1 статті 6 Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом № 2983-VI від 3 лютого 2011 року, який набрав чинності 12.03.2011 року), третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує, або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язку найманого працівника.

Відповідно ч. 1 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом.

Як з'ясовано судом, підтверджується наявними у справі доказами, цивільно-правові відносини, що виникли між ПАТ «Кредит Європа Банк» та ОСОБА_1 на підставі Кредитного договору № 00009-CL-53 від 28.08.2008 року в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів» є споживчий кредит і на правовідносини, що виникають між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за даним договором під час його укладення і виконання поширюється дія вказаного Закону.

Виходячи з положень ст. ст. 55, 64, 124 Конституції України, аналізуючи зміст Закону України «Про третейські суди» та ст. 17 ЦПК України, третейський суд як недержавний орган за цим Законом має повноваження вирішення тих спорів та лише тих сторін, якими укладено угоду (прийнято рішення) про передачу спору на розгляд третейського суду і ці повноваження третейського суду не поширюються на спори, в яких, крім цих осіб, сторонами є інші особи, які не були сторонами третейської угоди, або спори, які стосуються прав і обов'язків інших осіб, що не є сторонами третейської угоди, а також на спори, які не підвідомчі третейським судам.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 20.05.2015 р. у справі № 6-64цс15 та постанові Верховного Суду України від 02.09.2015 року у справі № 6-856цс15.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що Постійно діючий Третейський суд при Асоціації українських банків, розглянувши справу № 1162/14 за позовом ПАТ «Кредит Європа Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості вийшов за межі своє компетенції та розглянув справу не підвідомчу третейському суду щодо вимог боржника ОСОБА_1.

ПАТ «Кредит Європа Банк» вказує, що відносно поручительства не можуть бути застосовані положення про захист прав споживачів, оскільки це є самостійним зобов'язанням, предмет якого не охоплюється Законом України «Про захист прав споживачів».

Слід звернути увагу, що між сторонами по справі в рішенні третейського суду виникли договірні відносини, між Публічним акціонерним товариством «Кредит Європа Банк» та ОСОБА_1, яка виступає в якості позичальника при укладенні кредитного договору № 00009-CL-53 від 28.08.2008 року та між Публічним акціонерним товариством «Кредит Європа Банк» та ОСОБА_4, який виступає в якості поручителя при укладенні 30.03.2009 року договору поруки.

Однак, зі змісту кредитного договору № 00009-CL-53 від 28.08.2008 року - ПАТ «Кредит Європа Банк» з одного боку, та ОСОБА_1 з другої сторони, ОСОБА_4 з третьої сторони, а разом іменовані «Сторони» уклали вказаний договір.

Зміст Рішення третейського суду від 28.08.2014 року № 1162/14 у вступній частині також зазначає трьох сторін по справі: ПАТ «Кредит Європа Банк», ОСОБА_1, в якості позичальника і ОСОБА_4, в якості поручителя, та вказує, що пункт 1.20 кредитного договору № 00009-CL-53 від 28.08.2008 року в редакції додаткової угоди від 30.03.2009 року укладеного між Публічним акціонерним товариством «Кредит Європа Банк» та ОСОБА_1, в якості позичальника і ОСОБА_4, в якості поручителя, містить третейське застереження.

Відповідно до вимог ст.ст. 553, 554 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Однак, окремого самостійного договору поруки між Публічним акціонерним товариством «Кредит Європа Банк» та ОСОБА_1, в якості позичальника і ОСОБА_4, в якості поручителя, яке б не зачіпало права та обов'язки боржника ОСОБА_1 немає.

Так, рішенням третейського суду визначена солідарна відповідальність позичальника і поручителя. Відтак, наявність або відсутність цивільної відповідальності боржника має вплив на відповідальність поручителя за цим же рішенням.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Правова позиція висловлена 04.11.2015 року Верховним Судом України при розгляді справи № 6-2074цс15 у якій зазначено про те, що у зв'язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам», який набрав чинності 12.03.2011 року, на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів поширюється заборона на спори про захист прав банківських установ, тобто спори, в яких позивачем є банківська установа, а відповідачем - споживач.

Ще Верховним Судом України викладена правова позиція при прийнятті постанови від 27.01.2016 року у справі № 6-2712цс15 де вказано про те, що системний аналіз норм матеріального права дає підстави для висновку, що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження в договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 3 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Незалежно від предмета й підстав спору, а також незважаючи на те, хто звернувся з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Провівши системний аналіз вищевикладеного, розглянувши правові позиції по спірним правовідносинах, які не мають однозначного тлумачення, проте суд приходить до висновку, що предметом розгляду є кредитний договір, на підставі якого укладено договір поруки, ці договора є взаємопов'язаними, а тому статус сторін - відповідачів по справі також є однаковим, при цьому право позивача звернутися до одного чи іншого боржника не розділяє статус сторін, це лише одне з прав позивача для свого захисту, оскільки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку, зобов'язані є солідарними, а тому висловлена позиція банку щодо вимог до поручителя звужує обов'язок боржника, в той час як до поручитель ні, що протирічить вимогам законності, розумності та засад рівності сторін по справі, звідси, на правовідносини, що виникають між сторонами по справі поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», яка розповсюджується як до боржника так і до майнового поручителя, як сторін по справі що мають рівні права та обов'язки.

Таким чином, на дату укладення кредитного договору, який містить третейське застереження, Закон України «Про третейські суди» містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки) і третейське застереження, яке міститься у цьому договорі було укладено в порушення вимог п.14 ч.1 ст.6 Закону України «Про третейські суди», а отже справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до Закону.

Згідно ст. 150 Конституції України, рішення Конституційного Суду України, зокрема з питань офіційного тлумачення законів України, є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Відповідно до ст. 3 Цивільного процесуального Кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З огляду на положення ст. 51 Закону України «Про третейські суди», якою визначені підстави для скасування рішень третейського суду, перелік яких є вичерпним, включає можливості скасування рішення третейського суду з підстав якщо справа, по якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 28.08.2014 року у справі № 1162/14 є такою, що підлягає задоволенню, оскільки відносини, які виникли між сторонами спору та були предметом розгляду у третейському суді, пов'язані з виконання зобов'язань по кредитному договору та на момент винесення рішення третейського суду діяла редакція Закону України «Про третейські суди» де передбачена заборона на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), тому справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до Закону.

Під час розгляду справи, стороною заявника ставилося питання щодо розподілу судових витрат, а саме у разі задоволення заявлених вимог, стягнути з ПАТ «Кредит Європа Банк» на користь ОСОБА_1 витрати понесені нею за проведення судової експертизи та судового збору за подачу заяви до суду.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 79 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, серед іншого, витрати на правову допомогу та витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведення судових експертиз.

Судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. (ст.ст. 1, 3 Закону України „Про судовий збір")

Відповідно до ч. 1 ст. 88 Цивільного кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Звертаючись з позовними вимогами щодо скасування рішення третейського суду, заявником в обґрунтування заявлених вимог вказувався ряд підстав.

20.10.2015 року в судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_8 заявила клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи по вказаній цивільній справі, мотивуючи тим, що підпис на всіх поштових повідомленнях, якими третейський суд її сповіщував про наявність спору, процесуальних рішень у спорі, про призначення судових засідань та про винесене в справі рішення вчинено не ОСОБА_1, а іншою особою, що є істотним значенням по справі, а тому просила заявлене клопотання задовольнити, а витрати по проведенню експертизи покласти на ОСОБА_1.

Вказане клопотання було задоволено та ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20.10.2015 року призначено по справі судову почеркознавчу експертизу.

Однак, оскільки висновком суду щодо задоволення заяви ОСОБА_1, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Кредит Європа Банк», ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про скасування рішення третейського суду є саме непідвідомчість розгляду третейським судом вказаної справи, а не належне повідомлення третейським судом заявника про розгляд справи, то висновки вказаної експертизи не вважаються належним доказом по справі, оскільки не стосуються предмету спору, а призначення експертизи по справі призначалося за заявою та ініціативою сторони заявника, що є його правом в розумінні статті 27 Цивільного процесуального кодексу України.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що в частині стягнення судових витрат з Публічного акціонерного товариства «Кредит Європа Банк» на користь ОСОБА_1 за проведення судової почеркознавчої експертизи по вказаній цивільній справі підстав немає, а тому вказана вимога заявника задоволенню не підлягає.

Відповідно до Закону України „Про судовий збір", судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Із заяви про скасування рішення третейського суду - фізичною особою - 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, що станом на 01.01.2015 року становить 243,60 грн.

Враховуючи правила процесуального розподілу судових витрат між сторонами під час ухвалення рішення суду, виходячи з того, що заява ОСОБА_1 підлягає задоволено, суд в порядку до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України присуджує з Публічного акціонерного товариства «Кредит Європа Банк» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору за подачу заяви до суду в розмірі 243,60 грн., що передбачено Законом України „Про судовий збір".

Керуючись Законом України «Про третейські суди», Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України „Про судовий збір", ст.ст. 553, 554 ЦК України, ст. ст. 72, 73, 79, 88, 360-7, 389-1, 389-4, 389-5, 389-6 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1, заінтересовані особи Публічне акціонерне товариство «Кредит Європа Банк», ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 28.08.2014 року у справі № 1162/14 - задовольнити.

Рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 28.08.2014 року по справі № 1162/14 за позовом Публічного акціонерного товариства «Кредит Європа Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - скасувати.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Кредит Європа Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя