Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/203/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кривохижа В. І.
УХВАЛА

Іменем України

25.02.2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

Головуючої: Кривохижі В.І.

Суддів: Бубличенко В.П. Сукач Т.О.

при секретарі Савченко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 26 листопада 2015 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

Зазначав, що за час спільного проживання в шлюбі з відповідачем за спільні кошти було придбано спільне майно, а тому і просив визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями за №108, який розташований по вулиці Ворошилова в смт. Петрове Петрівського району Кіровоградської області, а також виділити йому: письмовий стіл, комод і вітрину, всього на суму 5 754 грн. 16 коп. Крім того, просив стягнути з відповідача різницю вартості спільного майна в сумі 66 грн. 50 коп.

Рішенням Петрівського районного суду Кіровоградської області від 26 листопада 2015 року позов залишений без задоволення.

Суд дійшов висновку про те, що причини пропуску позивачем строку для звернення до суду з вищевказаним позовом не є поважними і жодних підстав для поновлення строку немає.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням нового про задоволення вимог через порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Зазначає, зокрема, що суд безпідставно не поновив строк позовної давності.

Позивач належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, в судове засідання не з»явився, що відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача, який заперечував проти доводів скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджується, що зареєстрований між сторонами 17 листопада 2005 року шлюб було розірвано 9 вересня 2010 року (а.с.7,9, 10).

Також встановлено, що за час сумісного проживання однією родиною ними за спільні кошти було придбано майно, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями за №108, який розташований по вулиці Ворошилова в смт. Петрове Петрівського району Кіровоградської області, згідно договору купівлі-продажу від 15 березня 2007 року, зареєстрованого БТІ 27 березня 2007 року за №2522, та меблі на загальну суму 21 566 грн. 95 коп., що пітверджується копією товарного чеку за №000039996 від 11 грудня 2008 року (а.с. 11,12,15).

На підставі ст.ст. 60, 61, 63, 69-71 СК, 368, 372 ЦК України обґрунтованим є висновок суду про те, що зазначене майно, придбане в період перебування у шлюбі, є об»єктом спільної сумісної власності подружжя.

В той же час ст.257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч.2 ст.72 СК України).

Представник відповідача звернувся до суду з заявою про застосування позовної давності (а.с.61).

Із заявою про поновлення строку позовної давності звернувся до суду представник позивача, зазначаючи, що позивачу стало відомо про порушення його права власності у жовтні 2013 року (а.с.64).

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджується, що з вимогою про поділ майна подружжя, в тому числі і зазначеного у даній позовній заяві, вперше звернулася відповідач 4 жовтня 2010 року (а.с.50-56), що підтверджується і матеріалами оглянутої у суді апеляційної інстанції цивільної справи №2-732/10, із якої вбачається, що позивач, отримавши позовну заяву, повістки, був присутній у судових засіданнях, давав пояснення, заявляв клопотання щодо призначення судово-технічної експертизи щодо варіантів розподілу спірного будинку.

Матеріалами зазначеної цивільної справи №2-732/10, оглянутої у суді апеляційної інстанції, підтверджується, що на час її розгляду позивач був зареєстрований та проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, за цією адресою йому направлялись судові повістки, та він сам вказував цю адресу у зверненнях та письмових документах. Зазначене підтверджується і матеріалами цивільної справи №1120/1679/2012, також оглянутої у судовому засіданні.

А відтак безпідставними є доводи позивача у скарзі відносно того, що до початку жовтня 2013 року він фактично проживав і користувався спірним будинком.

Тому обґрунтованим є висновок суду про те, що позивач про порушення свого права дізнався після того, як відповідач вперше звернулася до суду з даним позовом, тобто з жовтня 2010 року і строк позовної давності сплив ще у жовтні 2013 року, а з даним позовом позивач звернувся лише 16 березня 2015 року.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст.58 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Належних та допустимих доказів щодо порушення його права власності з жовтня 2013 року позивачем не надано і матеріали справи не містять.

Крім того, судом апеляційної інстанції була визнана обов»язковою явка позивача для дачі особистих пояснень щодо доводів апеляційної скарги та вимог про поділ майна, заявлених у суді першої інстанції, однак, отримавши судові повістки, позивач у судові засідання 11 лютого, 25 лютого 2016 року не з»явився, про причини неявки суд не повідомив (а.с. 94,98,99,105,108,110).

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд першої інстанції належним чином встановив обставини справи, дав правильну оцінку наданим доказам, в тому числі і письмовим, показанням свідків, і відповідно до ст. ст. 61, 63, 69-72 СК, 257, 368, 372 ЦК України дійшов обґрунтованого висновку про звернення позивача до суду з даним позовом з пропуском строку позовної давності та відсутність поважних причин і підстав для його поновлення.

Тому не грунтуються на законі та є безпідставними доводи скарги, які не є істотними та не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції, вони були предметом розгляду в судовому засіданні і їм дана належна оцінка.

Надані сторонами докази оцінені судом відповідно до вимог ст.ст.10, 60, 212 ЦПК України.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, вимоги матеріального і процесуального права при розгляді справи додержано. В межах доводів апеляційної скарги підстав для його скасування або зміни не встановлено (стаття 308 ЦПК).

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу відхилити, а рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 26 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча:

Судді: