03 березня 2016 року м. Токмак
Токмацький районний суд Запорізької області у складі: головуючого судді Петренко Л.В., секретаря судового засідання Похвалітової М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Токмак цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу,
Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь борг в сумі 2 000,00 грн., 15 відсотків річних від простроченої суми в розмірі 3 600,00 грн. та 3 відсотки річних на інфляцію в розмірі 180,00 грн., а всього 5 780,00 грн. та судовий збір.
В обґрунтування позову позивач зазначає, що 22 лютого 2013 року до неї звернулась ОСОБА_2 з проханням надати їй в борг гроші в сумі 2000 гривень на певних умовах. Юлію та її сімю позивачка добре знає багато років як порядних людей, тому погодилась.
На підтвердження факту отримання грошей було складено письмову розписку від 22 лютого 2013 року, в якій зазначено суму отриманих від позивачки коштів та термін повернення позики - через півроку, тобто 22 серпня 2013 року. Беручи ці гроші ОСОБА_2 запевнила позивачку, що вона поверне гроші значно раніше, бо вони з чоловіком працюють, а також вона одержує пенсію по інвалідності. Суму боргу вона вважає не великою, крім того вона регулярно отримує матеріальну допомогу від матері.
Пройшло півроку, а ОСОБА_2 не повернула позивачці гроші, не сплачувала і відсотки за користування грошовими коштами, пояснюючи це тимчасовими матеріальними труднощами. Обіцяла трохи пізніше віддати борг. Пройшов ще один рік. Влітку 2014 року ОСОБА_2 сплатила ОСОБА_1 відсотки за користування позикою за 5 місяців 1500 гривень і просила зачекати з поверненням боргу. Після цього, на протязі 1,5 року позивачка постійно нагадувала ОСОБА_2 про необхідність розрахуватись з нею. Відповідач стала уникати позивачку і не відповідала на телефонні дзвінки.
Таким чином, позивач з відповідача ОСОБА_2 просить стягнути загальну суму боргу (по розписці від 22.02.2013 р.) 2000 грн. + 3600,00 грн. (15% річних від простроченої суми) +180,00 грн. (3% річних на інфляцію) =5 780,00 грн.
Позивачка у судове засідання не зявилась, про час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, відповідно до наданої заяви позов підтримала, просила розглянути справу за її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач ОСОБА_2 повторно (23.02.2016 року та 03.03.2016 року) не з'явилася, причину своєї неявки суд не повідомила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася судом належним чином, у зв'язку з чим, судом визнана неповажною причина неявки відповідача у дані судові засідання.
Також відповідач не надала суду будь-яких клопотань про відкладення розгляду цієї справи, заяв про визнання позову або заперечень проти позову.
Згідно із ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
При вищевикладених обставинах, на підставі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд даної цивільної справи за відсутністю відповідача по наявних у справі матеріалах та доказах.
Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не зявились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Частиною першою статті 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України.
Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
Згідно ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Судом встановлено, що 22 лютого 2013 року ОСОБА_1 надала у борг ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 2 000 гривень строком на 6 місяців під 15 % в місяць.
Про отримання вказаної суми відповідач власноручно написала розписку, в якій поставила свій підпис.
У розписці зазначені: сторони зобов'язання (позикодавець та позичальник), грошова сума, яку відповідач зобовязується повернути позивачу, та особистий підпис позичальника.
Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики й розписка свідчить про його укладення відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України.
В порушення умов укладеного договору позики до теперішнього часу відповідач борг не повернула.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Таким чином, видана відповідачем позивачеві розписка у розумінні Цивільного кодексу є договором позики.
В постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс 13, зазначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Позичальник свої зобов'язання не виконала, борг не повернула, про що свідчить наявний у позивача оригінал розписки, який міститься в матеріалах справи.
Відповідно до вимог ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з вимогами ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до умов розписки відповідач зобов'язалася повернути гроші у строк до 22 серпня 2013 року, але свої зобов'язання не виконала. До теперішнього часу відповідач гроші не повернула, у звязку з чим позивачка змушена звернутися до суду з позовом про примусове стягнення суми боргу.
Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги (ст. 527 ЦК України).
Відповідно до положень ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному розмірі.
Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.
Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.
Так, наявність оригіналу розписки у кредитора свідчить про існування не виконаного зобов'язання (постанова Верховного Суду України від 25 квітня 2012 р. у справі N 6-24цс12).
Позичальник свої зобов'язання не виконав, борг не повернув, про що свідчить наявний у позивача оригінал розписки, який залучено до матеріалів справи (а.с. 16).
В ч. 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином, з відповідача ОСОБА_2 належить стягнути загальну суму (по розписці від 22.02.2013 р.) 2000 грн. + 3600,00 грн. (15% річних від простроченої суми) +180,00 грн. (3% річних на інфляцію) =5 780,00 грн.
Оскільки на день розгляду справи у суді борг позивачу відповідачем у повному розмірі не повернутий, він підлягає стягненню з нього у судовому порядку.
На підставі вищенаведеного суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними належними доказами, а тому підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони усі понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже сума сплаченого позивачем при подачі позову судового збору в розмірі 551,20 грн., підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 64, 79, 88, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, фактично проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, (народилася в с. Запоріжжя, Токмацького району, Запорізької області, РНОКПП НОМЕР_2, яка зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4) борг в сумі 2 000,00 грн. ( дві тисячі гривень 00 коп.), 15 відсотків річних від простроченої суми в розмірі 3 600,00 грн. (три тисячі шістсот гривень 00 коп.) та 3 відсотки річних на інфляцію в розмірі 180,00 грн. (сто вісімдесят гривень 00 коп.), а всього 5 780,00 грн. (пять тисяч сімсот вісімдесят гривень 00 коп.).
Стягнути з ОСОБА_2, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, фактично проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, (народилася в с. Запоріжжя, Токмацького району, Запорізької області, РНОКПП НОМЕР_2, яка зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4) витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн. (пятсот пятдесят одна гривня 20 коп.)
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Токмацький районний суд Запорізької області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя /підпис/

з оригіналом згідно

Суддя