АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4594/16 Справа № 205/1248/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Бараннік О.П.
Категорія
06 жовтня 2016 року
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
2016 рік жовтень 06 дня Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :
головуючого - Бараннік О.П.,
суддів - Посунся Н.Є., Пономарь З.М.,
при секретарі - Сахарові Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди, -
В С Т А Н О В И Л А :
У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди, посилаючись на те, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2014 року з Товариства з обмеженою відповідальністю «Спец-Техно-Буд» на його користь стягнута заборгованість по заробітній платі у розмірі 8 647 гривень 50 копійок, середня заробітна плата за час затримки розрахунку у розмірі 38 923 гривень 68 копійок та моральна шкода у розмірі 2 000 гривень.
Однак, у звязку з відсутністю майна у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Спец-Техно-Буд», на яке можна звернути стягнення та на яке поширюється компетенція державного виконавця, постановою головного державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 16.03.2015 року виконавче провадження з примусового виконання рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2014 року закінчено.
Посилаючись таким чином на зазначені обставини, а також на те, що у відповідності до пункту 9 статті 134 КЗпП України керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, який винний у несвоєчасній виплаті компенсацій за порушення строків її виплати, несе повну матеріальну відповідальність за порушення строків її виплати, позивач вимушений був звернутись з даним позовом до суду.
Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку відмовлено повністю.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2016 року у рішенні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.04.2016 року описка щодо предмету позову виправлена на «відмову у задоволенні позову про стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди».
В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив його скасувати та ухвалити нове рішення про стягнення на його користь невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін, виходячи з наступного.
Суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, перевірив доводи сторін та давши їм належну правову оцінку обґрунтовано, згідно з процесуальним і матеріальним законом постановив рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2.
Доводи ОСОБА_2 про те, що у випадку відсутності на підприємстві грошових коштів за його обовязками несе відповідальність власник підприємства, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки відповідно до пункту 3.10 статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Спец-Техно-Буд» учасники Товариства не відповідають за його зобовязаннями і несуть ризик збитків, повязаних з діяльністю товариства лише у межах вартості своїх вкладів, а згідно положень статті 21 КЗпП України належним відповідачем у справі за позовом про оплату праці є та юридична особа (підприємство, установа, організація), з якою позивачем укладено трудовий договір.
Не можуть бути визнані обґрунтованими і посилання позивача на обґрунтування своїх вимог на положення пункту 9 статті 134 КЗпП України з тих підстав, що вказана норма передбачає можливість покладання на працівника обовязку повністю відшкодувати заподіяну підприємству пряму дійсну шкоду без будь-яких обмежень за вимогою самого підприємства.
Що стосується посилань позивача на пункт 1 статті 1166 ЦК України, то вони також не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зазначена норма регулює відносини, які витікають з не договірних зобовязань.
Таким чином, з огляду на викладене, керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.
Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2016 року залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але на неї може бути принесена касаційна скарга протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.
Головуючий :
Судді :