Провадження № 2/643/968/16
15.01.2016 року Московський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Крівцова Д.А.,
за участю секретаря Мещерякової О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом Приватної Фірми «Мартекс» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, -
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги та доводи, викладені в позові, підтримав в повному обсязі. Пояснив, що станом на час розгляду даної цивільної справи позика не повернута.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову, заяви про розгляд справи за його відсутності, суду не надав.
Оскільки позивач не заперечував проти такого вирішення справи, суд проводить заочний розгляд справи та вирішує її на підставі наявних у ній доказів.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини.
Також з наданих суду письмових доказів вбачається, що відповідач станом на час отримання позики перебувала в трудових відносинах з позивачем.
За договором позики, відповідно до статті 1046 ЦК України, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Відповідно до ч. 1 с. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.
Таким чином, між сторонами у встановленій законодавством формі було укладено договір позики, за яким грошові кошти було передано відповідачу. Виниклі між сторонами правовідносини регулюються відповідними положеннями цивільного законодавства щодо договорів позики.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Закінчення строку договору відповідно до частини 4 статті 631 ЦК України не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною першою статі 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ч. 2 вказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За таких обставин, враховуючи, що договором позики розмір процентів не визначено, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача суми позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми.
Проте суд не може погодитись із розрахунком суми заборгованості, виконаним позивачем, з наступних підстав.
Як вбачається з доводів позовної заяви, позивач просить стягнути 3 % річних за період з 01.04.2015 року по 18.09.2015 року, тобто за 171 день. Крім того, просить стягнути суму боргу з урахуванням індексу інфляції за період з квітня по серпень 2015 року.
Три відсотки річних від простроченої суми за вказаний період дорівнюють 140,54 грн.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, стягує з відповідача на користь позивача сплачений останнім судовий збір у розмірі 1217 грн. 19 коп. Крім того, суд відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 79, ст. 88 ЦПК України, стягує з відповідача ОСОБА_1 судові витрати, повязані з поданням позивачем оголошення про виклик відповідача у пресі, в розмірі 151,50 грн. Всього суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 1368,69 грн.
Керуючись ст. 10, 11, 60, 79, 88, 208-209, 212-215, 224-226 ЦПК України, -
Позов Приватної Фірми «Мартекс» задовольнити частково.
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Приватної фірми «Мартекс» понесені останнім судові витрати в розмірі 1368,69 грн. (одна тисяча триста шістдесят вісім гривень шістдесят дев'ять копійок).
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Московський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення. Позивач, який брав участь у справі, але не був присутнім в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, може подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Суддя Крівцов Д.А.