Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 року м. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ситнік О.М., розглянувши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Рівненської області від 07 грудня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У лютому 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Посилалося на те, що 04 квітня 2006 року між сторонами укладений кредитний договір № DNH4ЛЗ81990230, відповідно до якого ОСОБА_2 був наданий кредит у розмірі 34 238 грн 08 коп. зі сплатою 25,08 % річних строком на 24 місяці.

Позичальник порушив умови виконання кредитного договору, у зв'язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 348 347 грн31 коп., яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 16 вересня 2015 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 30 292 грн 31 коп.; заборгованість по відсоткам у розмірі 112 386 грн 37 коп.; пеню у розмірі 30 500 грн; штраф (фіксована частина) - 500 грн та штраф (процентна складова) - 16564 грн 16 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 07 грудня 2015 року рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16 вересня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзіпредставник ПАТ КБ «ПриватБанк» - ГриньК.А., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, апеляційний суд керувався тим, що позивачем пропущений строк позовної давності, оскільки Умови надання споживчого кредиту фізичним особам, якими строк позовної давності збільшено до 5 років, позичальником не підписані.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог.

Згідно із частиною першою статті 259 ЦК України позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

За статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Суд апеляційної інстанції правильно звернув увагу на те, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам, в яких установлено збільшену позовну давність, не містять підпису позичальника, що не заперечувалось позивачем, а відтак ці Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору та відповідною письмовою угодою сторін про збільшення позовної давності. Враховано пояснення відповідача, що під час укладання кредитного договору він підписував Умови надання кредиту «Технологія кредитування - Просто кредит», а положення Умов, доданих до заяви про видачу судового наказу відрізняються від Умов, долучених до позовної заяви, а відповідачем заявлено в суді першої інстанції про застосування наслідків пропуску строку позовної давності.

Така ж правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року (справа № 6-757цс15).

Доводи касаційної скарги на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

На підставі наведеного та керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Рівненської області від 07 грудня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ О.М.Ситнік