АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1113/16 Справа № 186/942/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Демиденко С. М. Доповідач - Волошин М.П.
Категорія 69
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 березня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Волошина М.П.,

суддів - Куценко Т.Р., Демченко Е.Л.,

при секретарі - Синенко Є.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2015 року по справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України, Петропавлівський об`єднаний районний військовий комісаріат Дніпропетровської області Міністерства оборони України про встановлення факту учасника антитерористичної операції,
В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме просив суд встановити факт, що він був учасником бойових дій, що відбувались з 14 квітня 2014 року по 28 травня 2014 року на контрольно-перепускному пункті 1 батальйонної тактичної групи в районі м. Амвросіївка Донецької області під час виконання завдань із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України шляхом безпосередньої участі в антитерористичній операції.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 посилався на те, що він 24 березня 2014 року був мобілізований до лав Збройних сил України Петропавлівським об`єднаним районним військовим комісаріатом Дніпропетровської області та направлений для проходження служби до військової частини НОМЕР_1 командиром бойової машини у званні старшини.

Відповідно до наказу військової частини НОМЕР_1 № 67 від 31 березня 2014 року його направлено до району зосередження 1 батальйонної-тактичної групи Донецької області для виконання завдань з бойової підготовки.

Відповідно до Указу Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 року з квітня 2014 року на території Донецької області розпочалася антитерористична операція .

Перебуваючи в районі проведення антитерористичної операції на контрольно-перепускному пункті 1 батальйонної тактичної групи в районі м.Амвросіївка Донецької області, заявник 28 травня 2014 року в період з 4 години 45 хвилин до 5 години 35 хвилин приймав участь у бойових діях по відбиттю нападу незаконного озброєного злочинного формування кількістю 10-15 осіб на даний військовий об`єкт, під час якого в процесі бою отримав вогнепальне осколочне сліпе поранення щічної ділянки зліва.

По завершенню бойових дій його було направлено на лікування до закладів охорони здоров`я відповідно до наказу військової частини від 28 травня 2014 року № 110 та в подальшому звільнено з лав Збройних сил України за станом здоров`я.

Актом розслідування від 09 липня 2014 року № 2704, довідкою про обставини травми від 18 червня 2014 було зафіксовано, що заявник отримав вогнепальне поранення в районі проведення антитерористичній операції під час виконання обов`язків військової служби внаслідок відбиття нападу невстановлених озброєних осіб.

Для отримання статусу учасника бойових дій в липні 2014 року він звернувся рапортом до командира Військової частини НОМЕР_1 . У відповідь на його звернення йому повідомлено, що він не є учасником бойових дій, оскільки 1 батальйонна тактична група згідно розпорядження керівника антитерористичного центру при СБУ від 29 травня 2014 року № 2768 була передана до оперативного підпорядкування АТЦ лише 31 травня 2014 року.

Крім того, заявник звернувся рапортом до Міністра оборони України про визнання його учасником бойових дій та учасником антитерористичної операції.

Листом т.в.о. командувача високомобільних десантних військ ЗСУ від 18 липня 2014 року № 2854 йому повідомлено, що він не є учасником бойових дій та не є учасником антитерористичної операції, так як на момент його поранення (28 травня 2014 року) 1 батальйонна-тактична група Донецької області не була передана до оперативного підпорядкування антитерористичного центру.

Відповідь аналогічного змісту заявник отримав також від т.в.о. начальника Військової служби правопорядку у ЗСУ - начальника Головного управління Військової служби правопорядку ЗСУ від 28 серпня 2014 року № 306/ФЕС/5822 та т.в.о. начальника Головного управління персоналу Генерального штабу ЗСУ від 22 серпня 2014 року № 321/К/5727.

Крім того, заявника повідомили, що інформація, яка містилася у акті розслідування від 09 липня 2014 року № 2704 та довідці про отримання травми від 18 червня 2014 року є помилковою, а відповідно до ст. 19 Закону України «Про звернення громадян» у разі незгоди з прийнятим рішенням, він має право оскаржити його в установленому порядку.

Не погоджуючись з означеним, в листопаді 2014 року заявник звернувся із заявою про отримання статусу учасника бойових дій вже безпосередньо до Комісії МОУ з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України.

У листі Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України на ім`я військового комісара Дніпропетровської області від 02 січня 2015 року № 226/1/13 зазначено, що відповідно до рішення комісії Міноборони з питань визначення учасників бойових дій від 17 грудня 2014 щодо ОСОБА_1 відсутні будь-які підтвердження особистої участі військовослужбовців в АТО, а саме витягів з наказів по стройовій частині першого заступника керівника Антитерористичного центру чи командира сектору.

Згідно норм діючого законодавства документи про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України видається виключно командуванням військової частини (підрозділу), в якому проходив службу військовослужбовець. Проте Військова частина НОМЕР_1 вважає, що заявник не є учасником бойових дій та не є учасником антитерористичної операції, а тому відмовляється видати йому таку довідку, внаслідок чого він позбавлений можливості отримати статус учасника бойових дій у встановленому законодавством порядку.

З урахуванням всіх обставин, для захисту своїх прав та законних інтересів заявник змушений був звернутися до суду з даною заявою.
Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2015 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту учасника антитерористичної операції задоволено.
Встановлено факт участі військовослужбовця ОСОБА_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , в бойових діях, що відбулися 28 травня 2014 року на контрольно-перепускному пункті 1 батальйонної - тактичної групи в районі м.Амвросіївка Донецької області, під час виконання завдань із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України шляхом безпосередньої участі в антитерористичній операції.
В апеляційній скарзі Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким вдмовити заявнику у задовленні його заяви.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно положенням ч.ч.1,2 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

У відповідності з п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Кожному гарантується судовий захист його прав і свобод (ст.55 Конституції України).

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч.2 ст.256 ЦПК України).

Відповідно до ст.ст.57,60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ухвалюючи рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції, виходив із того, що заявник надав на підтвердження доводів заяви про встановлення юридичного факту відповідні докази.

Так судом першої інстанції встановлено, що 24 березня 2014 року заявник був мобілізований до лав Збройних сил України Петропавлівським об`єднаним районним військовим комісаріатом Дніпропетровської області та направлений для проходження служби до військової частини НОМЕР_1 командиром бойової машини у званні старшини.

На підставі розпорядження начальника Генерального штабу ЗСУ від 07 березня 2014 № 304/622, бойового розпорядження Командувача Оперативного командування «Південь» від 14 березня 2014 № 9632/1 командиром військової частини НОМЕР_1 був виданий наказ від 31 березня 2014 року № 67, згідно якого ОСОБА_1 з 28 березня 2014 року був направлений до району зосередження 1 батальйонної тактичної групи Донецької області для виконання завдань з бойової підготовки.

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України».

Відповідно до п. 3 Порядку надання статусу учасника бойових дій райони проведення антитерористичної операції та терміни її проведення визначаються Антитерористичним центром при СБУ.

У відповідності до п. 3 вказаного Порядку, наказом Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 07 жовтня 2014 року № 33/6/а «Про визначення районів антитерористичної операції та термінів її проведення» визначено райони та терміни проведення антитерористичної операції, а саме територія Донецької та Луганської області з 07 квітня 2014 року.

Отже, з 07 квітня 2014 року територія Донецької області була визнана районом проведення антитерористичної операції, на якій був запроваджений спеціальний правовий режим.

Таким чином, з 07 квітня 2014 року військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 старшина ОСОБА_1 , перебуваючи на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 31березня 2014 року № 67 в складі 1 батальйонної тактичної групи Донецької області, знаходився безпосередньо в районі проведення антитерористичної операції під час проведення такої операції, де виконував військовий обов`язок.

Відтак, судом встановлено, що ОСОБА_1 , являючись військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 Збройних сил України, які є органом (суб`єктом), що здійснює безпосередню боротьбу з тероризмом, перебував з 07 квітня 2014 року у складі 1 батальйонної-тактичної групи Донецької області в районі проведення антитерористичної операції та під час проведення такої операції.

28 травня 2014 року, вказаний військовослужбовець, перебуваючи в районі проведення антитерористичної операції на контрольно-перепускному пункті 1 батальйонної тактичної групи Донецької області Збройних сил України в районі м.Амвросіївка Донецької області, виконуючи військовий обов`язок по захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України у складі органу, що безпосередньо веде боротьбу з тероризмом, забезпечував виконання завдання із прикриття державного кордону України з Російською Федерацією та прийняв безпосередню участь у бойових діях, а саме у відбитті збройного нападу незаконного злочинного формування на військовий об`єкт Збройних сил України (КПП 1 батальйонної-тактичної групи Донецької області), чим приймав безпосередню участь у бойових діях під час проведення антитерористичної операції.

Вказані обставини безпосередньо підтверджуються:

- витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 31 березня 2014 року № 67, згідно змісту якого старшину ОСОБА_1 , командира бойової машини - командира відділення 2 парашутно - десантної роти вважається таким, що з 28 березня 2014 року вибув до району зосередження 1 батальйонної-тактичної групи Донецької області для виконання завдань з бойової підготовки;

- витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 28 травня 2014 року № 110, зі змісту якого вбачається, що старшина ОСОБА_1 , командир бойової машини - командир відділення 2 парашутно - десантної роти з 28 травня 2014 року вибув до Обласної лікарні імені Мечникова м.Дніпропетровська на лікування;

- витягом із наказу командира 25 окремої повітрянодесантної бригади №88-ПМ від 02 жовтня 2014 року та витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03 жовтня 2014 року № 208, встановлено, що старшина ОСОБА_1 звільнений з військової служби у запас за станом здоров`я;

- Актом розслідування, проведеного за фактом отримання вогнепального поранення командиром бойової машини-командиром відділення 2 парашутно - десантної роти 1 парашутно - десантного батальйону старшиною ОСОБА_1 , затвердженого т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 (Вх. № 2704 від 09.07.2014 р). Згідно змісту даного акту «в ході проведення спеціального розслідування встановлено, що перебуваючи на контрольно-перепускному пункті 1 батальйонної тактичної групи в районі м.Амвросіївка, 28 травня 2014 року з 4.45 до 5.35 ранку молодший лейтенант ОСОБА_3 та старшина ОСОБА_1 при виконанні завдань щодо охорони і оборони контрольно-перепускного пункту, на них було здійснено напад невідомими озброєними особами кількістю 10-15 осіб, які підкрались до підступів блокпосту, почали стрільбу зі стрілецької автоматичної зброї та РПГ-26. Внаслідок вогневого протистояння молодший лейтенант ОСОБА_3 отримав уламкове поранення правого ока, старшина ОСОБА_1 уламкову рвану рану лівої щоки, закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, уламкові поранення обличчя. Поранені після надання першої медичної допомоги були доставлені до ЦРЛ м. Амвросіївка.

- довідкою медичної служби військової частини НОМЕР_1 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 18 червня 2014 року № 2071, в тексті якої зазначено, що старшина ОСОБА_1 28.05.2014 року одержав вогнепальне поранення обличчя, рвана рана лівої щоки, ЗЧМТ, струс головного мозку;

- свідоцтвом про хворобу № 893 від 02 вересня 2014 року військово-лікарської комісії (хірургічного профілю), в якому зазначено, що у ОСОБА_1 отримав вогнепальне поранення під час проведення АТО /пункт 8/;

- довідкою медичної служби військової частини НОМЕР_1 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 02.10.2014 року № 2293, згідно змісту якої ОСОБА_1 28 травня 2014 року одержав ЗЧМТ, струс головного мозку. Мінно-вибухова травма, гостра двостороння сенсоневральна туговухість. Множинні поверхневі рани повік, кон`юнктиви та рогівки обох очей. Вогнепальне осколкове сліпе поранення щічної ділянки зліва з травматичним відривом коронкової частини 34,35,36 зубів під час виконання обов`язків військової служби, внаслідок відбиття нападу невідомих озброєних осіб на об`єкт, який був під охороною військовослужбовців в районі розташування підрозділу.

Задовольняючи заяву та встановлюючи факт участі військовослужбовця ОСОБА_1 в бойових діях, що відбулися 28 травня 2014 року на контрольно-перепускному пункті 1 батальйонної - тактичної групи в районі м.Амвросіївка Донецької області, під час виконання завдань із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України шляхом безпосередньої участі в антитерористичній операції, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що з 07 квітня 2014 року військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , перебуваючи на підставі наказу Військової частини НОМЕР_1 від 31 березня 2014 року №67 в складі 1 батальйонної тактичної групи Донецької області, знаходився безпосередньо в районі проведення антитерористичної операції під час проведення такої операції, де виконував військовий обов`язок.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Статтею 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно ч.1 ст.17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Пунктом 3 ч.1 ст.3 Закону України Про основи національної безпеки України об`єктами національної безпеки, між іншим, є держава - її конституційний лад, суверенітет, територіальна цілісність і недоторканність.

Суб`єктами забезпечення національної безпеки, в тому числі, є громадяни України, об`єднання громадян (ст.4 Закону України Про основи національної безпеки України).

Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України (ст.65 Конституції України).

Даній статті Конституції України кореспондує стаття 1 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу щодо того, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Статтею 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», крім іншого, визначено, що антитерористична операція це комплекс скоординованих спеціальних заходів, спрямованих на попередження, запобігання та припинення терористичної діяльності, звільнення заручників, забезпечення безпеки населення, знешкодження терористів, мінімізацію наслідків терористичної діяльності. Район проведення антитерористичної операції це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція.

У преамбулі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зазначено, що цей Закон здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни.

Статтею 7 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи і організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (об`єднані міські) військові комісаріати (далі - районні (міські) військові комісаріати), військові комісаріати Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя, а також територіальні центри (в Автономній Республіці Крим, областях, місті Києві) та філіали (в районах та містах) комплектування військовослужбовцями за контрактом.

Відносно військовослужбовців Збройних Сил, СБУ, які приймають участь у бойових діях в районах проведення антитерористичної операції на державному рівні розроблено механізм встановлення статусу учасника бойових дій.

Частиною 5 ст.17 Конституції України встановлено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Законом України від 06 травня 2014 року № 1233 «Про внесення зміни до статті 6 Закону України №3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», який набрав чинності з 22 травня 2014 року, розширено коло осіб, які належать до учасників бойових дій.

Так в п.19 ст.6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» зазначається, що особами, які належать до учасників бойових дій є: військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, а також працівники підприємств, установ, організацій, які залучалися та брали безпосередню участь в антитерористичній операції в районах її проведення у порядку, встановленому законодавством.

На підставі викладеного, посилання апеляційної скарги на те, що особовий склад 1 батальйонної - тактичної групи почав приймати участі в антитерористичній операції лише з 31 травня 2014, а тому заявник не може бути визнаний таким, що приймав участь у проведенні антитерористичної операції 28 травня 2014 року, не може бути прийняте до уваги, оскільки спростовується матеріалами справи.

Відповідно до положень ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Ухвалене судом рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, що регулює зазначені правовідносини, підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308,315 ЦПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України - відхилити.

Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2015 року залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду чинна з моменту проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий: М.П.Волошин

Судді: Е.Л.Демченко

Т.Р.Куценко