Справа №263/340/16-ц
Провадження №2/263/573/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2016 року Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі: судді Скрипниченко Т.І. при секретарі Момот А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради, третя особа Управління Держгеокадастру у місті Маріуполі Донецької області, про визнання права власності в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася у січні 2016 року до суду із позовом до Маріупольської міської ради, третя особа Управління Держгеокадастру у місті Маріуполі Донецької області, про визнання права власності в порядку спадкування, яким просила визнати за нею право власноті на земельну ділянку, як на спадкове майно після смерті її матері ОСОБА_2, померлої 02.01.2015 року.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що за своє життя мати склала заповіт, яким заповіла усе своє майно позивачу. Позивач прийняла спадщину після смерті матері у вигляді житлового будинку № 34 по провулку Узловому у м.Маріуполі, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданого 23.12.2015 року Першою маріупольскою державною нотаріальною конторою. Але постановою нотаріуса від 23.12.2015 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну длянку, яка розташована під зазначеним будинком, оскільки у технічній документації по землеустрою було встановлено, що площа земельної ділянки фактично складає 0,0407 га, а не 0,0484 га, як було зазначено в державному акті про право власності на земельну ділянку від 03.04.1997 року , виданого матері позивача. У звязку із встановленням зазначених розбіжностей у площі земельної ділянки державним кадастровим реєстратором було відмовлено 15.09.2015 року у внесенні відомостей до Державоного земельного кадастру. Зазначені розбіжності позбавляють позивача оформити право власності на спадкове майно.

Позивач та її представник у судовому зсіданні підтримали позовні вимоги та надали пояснення, аналогічні викладеним у позові, зазначивши, що у держаному акті площа земельної длянки більша, ніж фактична ділянка. Усунути зазначені розбіжності неможливо, оскільки власник ділянки мати позивача померла. Зазначена ділянка розташована під житловим будинком, межі власників суміжних ділянок не порушені. Для оформлення спадщини було виготовлено технічнку документацію щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі. Не маючі іншого способу захистити свої права, позивач вимушена звернутися до суду із зазначеним позовом. В подальшому надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутністю.

Представник відповідача ОСОБА_3 заперечував проти позову зазначивши, що позивач є спадкоємцєм після смерті матері ОСОБА_2, якій на праві власності належала земельна ділянка площею 0,0484 га на підставі державного акту, будь-яких документів, що спадкодавцю належала земельна ділянка площею 0,0407 га, суду не надано, тому відсутні підстави для задоволення позову. В подальшому надав суду заяву про розгляд справи за його відсутність.

Представник третьої особи ОСОБА_4 в судовому засіданні зазначив, що дійсно при

складанні технічної документації відносно земельної ділянки, на яку позивач бажає оформити право власності в порядку спадкування, було встановлено, що площа земельної ділянки фактично складає 0,0407 га, а не 0,0484 га, як було зазначено в державному акті про право власності на земельну ділянку від 03.04.1997 року , виданого матері позивача. Зазначені розбіжності виникли внаслідок того, що станом на 1997 рік план земельної ділянки та її розміри вимірлися звичайними технічними засобами, що було не зовсім точним. На цей час для виміру площі застосовуються сучасніелектронні прилади, які дуже точно вимиряють розміри площі земельної ділянки. Фактично місце розташування земельної ділянки не змінилося, лише точніше було виміряно її площу. Зазначені розбіжності не дозволяють внести відомості до Державоного земельного кадастру, до державного акту про право власності можливо вносити виправлення, але лише за заявою власника, оскільки власник помер, то такі виправлення внести не можливо. За таких обставин позивач має право на захист своїх прав. Позовні вимоги просив віришити відповідно до вимог законодавства. В подальшому представник третої особи до суду не прибув, про розгляд справи був повідомлений належним чином.

Заслушавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задовленню з наступних підстав.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Розгляд і вирішення справ в судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч.1-3 ст.10 ЦПК України).

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до свідоцтва про смерть серія І-НО № 812554, виданого 03.01.2015 року Жовтневим відділом РАЦС реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_2 померла 02.01.2015 року.

За заповітом, складеоного 03.07.1990 року, ОСОБА_2 заповіла усе своє майно ОСОБА_1

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 23.12.2015 року державним нотаріусом Першої маріупольської державної нотаріальної контори, ОСОБА_5 прийняла спадщину у вигляді житлового будинку № 34 по провулку Узловому у м.Маріуполі після смерті матері ОСОБА_2

Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю ОСОБА_2 належала земельна ділянка плоащею 0,0484 га по провулку Узловому, № 34 у м.Маріуполі.

Постановою державдного нотаріуса від 23.12.2015 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_2 на земельну ділянку за адресою по провулку Узловому, № 34 у м.Маріуполі, оскільки державним кадастровим реєстратором було відмовлено у видачі витягу з Дрежавного земельного кадастру у звязку із невідповідністю площі земельної ділянки 0,0484 га у державному акті та площею 0,0407 га, яка встановлена у технічній документації із землеустрою.

Відповідно до довідки № 283 з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель від 02.09.2015 року за заявою ОСОБА_1 по провулку Узловому, № 34 у м.Маріуполі кадастровий номер не визначено , площа земельної ділянки зазначена 0,0407 га.

Згідно кадастрового плану зазначеної земелної ділянки її площа складає 0,0407 га та за актом від 30.06.2015 року прийомки-передачі межових знаків на зберігання у присутності власників суміжних земельних ділянок межі земельної ділянки проходять по існуючій огорожі та площа складає 0,0407 га.

Відповідно до положень ст.ст.1217,1223,1234,1236,1296 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом; право на спадкування мають право спадкоємці, які

прийняли спадщину; заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті;

спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину; відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5, ст. 1268).

Позивач як спадкоємць першої черги виконав усі передбачені Законом дії щодо прийняття спадщини після смерті матері в строки визначені законом. Усунути перешкоди в оформленні і отриманні свідоцтва про право на спадщину у вигляді земельної ділянки позивач самостійно не може, оскільки внесення змін до державного акту про право влсності на земельну ділянку після смерті власника є неможливим.

Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, їз збереженням її цільового призначення.

Відповідно дост. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), дло інших осбі (спадкоємців).

Згідно положеньст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права влсності на земельні ділянки на підставі, придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами;безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності;) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини;) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

До складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини - день смерті особи (ст.ст. 1218,1220 ЦК України).

Позивач після смерті матері у встановленому ст. 1270 ЦК України порядку звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, де отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку.

Наявність інших спадкоємців щодо спірного майна згідно відомостей Першої маріупольської державної нотаріальної контори відсутні.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Згідно ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Судом встановлено, що позивач просить визнати за нею право власності на земельну ділянку, яка належала її матері за життя на підставі права власності, земельна ділянка за місцем знаходження та конфігурацією, відповідно до дослідженої технічної документації , на яку претендує позивач та яка належала спадкодавцю, вдповдають один одному. Розбіжності маються лише у зазначені площі земельної ділянки, при цьому площа, яка зазначена у технічній документації не перевищує площу, зазначену у державному акті про право власності на земельну ділянку та перебуває у його межах, розміри та конфігурація земельної длянки погоджено із власниками суміжних земельних ділянок, що не порушує права інших власників. Наявність розбіжностей у державному акті та технічній документації щодо розміру площі земельної ділянки порушує право власності позивача, яке підлягає судовому захисту.

Відповідно вимогам п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно вимогам ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що іншого способу захистити свої права власності у позивача не має, тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 213-215 ЦПК України, суд ,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради, третя особа Управління Держгеокадастру у місті Маріуполі Донецької області, про визнання права власності в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, право власності на земельну ділянку загальною площею 0,0407 га, яка розташована за адресою провулок Узловий за номером 34 у м.Маріуполі, в порядку спадкування за заповітом після померлої 02.01.2015 року ОСОБА_2.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т.І.Скрипниченко