_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/4669/15-ц
Провадження № 2/520/1902/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2016 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Васильків О.В.

при секретарі Дідур Г.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3, про стягнення грошових коштів, суд, -

в с т а н о в и в :

02.04.2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у розмірі 344230,70 грн. та судові витрати покласти на відповідача. При цьому позивач посилається на те, що 31.03.2012 року між сторонами було укладено нотаріально посвідчений договір позики, за умовами якого позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 162 600 грн., що на момент укладання договору становило 20 325 дол. США., строком на 21 місяць, тобто до 01.01.2014 року, без сплати відсотків. 09.02.2015 року відповідач передав позивачу кошти у розмірі 163 000 грн. Однак, в зв'язку із тим, що на день повернення позики курс долара США зріс, позивач вважає, що відповідачем було повернуто лише частину позики у розмірі 6531 дол. США., у зв'язку із чим, змушений звернутися до суду.

До судового засідання позивач ОСОБА_1 та його представники не з'явилися, повідомлялися належним чином, причини неявки суду невідомі.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник до судового засідання не з'явилися, повідомлялися належним чином. До суду надано клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги не визнають, підтримують письмові заперечення.

Третя особа ОСОБА_3 до судового засідання не з'явилася, повідомлялася належним чином, причини неявки суду невідомі. В судовому засіданні 16.06.2015 року ОСОБА_3 просили надати час для ознайомлення з матеріалами справи, згідно заяви від 08.07.2015 року була ознайомлена з матеріалами справи, отримала копії документів / а.с. 38/, в подальшому до судових засідань не з'явилась.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено у судовому засіданні, 31.03.2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики грошових коштів, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі за № 619. Відповідно до умов договору, позикодавець надав у власність позичальника грошові кошти у розмірі 162 600 грн., що на момент укладення договору за курсом 8,0 продажу доларів США НБУ еквівалентно 20 325 дол. США, строком на 21 місяць, тобто до 01.01.2014 року, а позичальник зобовязався повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів без сплати процентів. Договір посвідчено за письмовою згодою позикодавця ОСОБА_3 /а.с. 14-15/.

Пунктом 3 вказаного договору встановлено, що позичальник зобовязується повертати грошові кошти щомісяця в рівних частках до дня повернення позики, починаючи з 01.05.2012 року шляхом зарахування в сумі 8 130 грн. на рахунок позикодавця.

Згідно п. 4 договору, позичальник зобовязується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) без сплати належних з нього процентів.

28.01.2015 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 із заявою, в якій просив нотаріуса передати ОСОБА_2, що він зобовязаний повернути невиплачені грошові кошти, передані йому у власність за договором позики від 31.03.2012 року, у сумі 162 600 грн., що на момент укладення договору за курсом 8,0 продажу доларів США НБУ еквівалентно 20 325 дол. США. У випадку неповернення в десятиденний строк заборгованості у сумі 162 600 грн., що виникла станом на 01.01.2014 року, ОСОБА_1 на підставі виконавчого напису нотаріуса стягне всю суму договору позики, оплату нотаріальних послуг та один відсоток з суми договору позики за вчинення виконавчого напису /а.с. 9, 35/.

У ході розгляду справи відповідач ОСОБА_2 та його представник у судовому засіданні 16.06.2015 року надали розписку, складену ОСОБА_1 09.02.2015 року, з якої вбачається, що ОСОБА_1 отримав ОСОБА_2 суму у розмірі 162 600 грн. по договору позики від 31.03.2012 року № 619. Фінансових претензій по договору немає /а.с. 34/. Вказана обставина визнавалась позивачем у позовній заяві та не заперечувалася стороною позивача у ході розгляду справи.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 3 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Частиною 1 ст. 545 ЦК України передбачено, що прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Таким чином, судом встановлено, що згідно договору позики грошових коштів від 31.03.2012 року ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 кошти у розмірі 162 600 грн., саме цю суму позивач просить ОСОБА_2 повернути у своїй заяві до приватного нотаріуса від 28.01.2015 року, та саме цю суму відповідач згідно розписки від 09.02.2015 року отримав від відповідача на виконання договору позики від 31.03.2012 року. У зв'язку із чим, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 належним чином виконано договір позики грошових коштів від 31.03.2012 року. Належне виконання ОСОБА_2 договору позики від 31.03.2012 року підтверджується і складеною 09.02.2015 року ОСОБА_1 розпискою, в якій вказано, що ОСОБА_1 фінансових претензій по договору немає.

Положеннями ст. 526 ЦК України передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

З дослідженого судом договору позики від 31.03.2012 року слідує, що грошові кошти позичальнику були надані саме у розмірі 162 600 грн., та підлягають поверненню теж у гривні, та валюта зобов'язання визначена як гривня. Про це свідчить також і заява позивача до нотаріуса від 28.01.2015 року з вимогою повернення ОСОБА_2 коштів у розмірі 162 600 грн. Суд погоджується із доводами сторони відповідача, що зазначення суми позики в п. 1 Договору в еквіваленті долара США має інформаційний характер.

При цьому суд враховує, що договір позики від 31.03.2012 року є безвідсотковим, тобто укладений сторонами без наміру отримання доходу.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З урахуванням вказаного, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, так необґрунтована та безпідставна.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 79, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 509, 526, 533, 545, 626, 629, 1046, 1049, 1050 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3, про стягнення грошових коштів, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення або протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення особами, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення.

Суддя Васильків О. В.