АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4311/2016 Доповідач - Шиманський В.Й.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2016 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Семенюк Т.А., Кравець В.А.

при секретарі - Дука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20 січня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

Із вказаним позовом до суду позивач звернувся у серпні 2015 року.

Зазначав, що 19.08.2011 року між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №BL_КГ100095545, відповідно до якого відповідач отримав кредит у сумі 8 000 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 15% на рік, строком до 19.08.2014 року. У зв'язку з неналежним виконання своїх зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором утворилась заборгованість, яка становить 24 112,43 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 20 січня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у сумі 24 112,43 грн. та судовий збір на користь держави у розмірі - 1378 грн.

В апеляційній скарзі, з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, ставиться питання про зміну рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення у зв'язку з наступним.

Відповідно до ч. 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана надати ті докази, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приймаючи оскаржене у справі рішення суд виходив із вимог даної норми закону, зібраних у справі та наданих сторонами доказів, яким дав повну, всебічну та об'єктивну оцінку.

Судом вірно встановлено, що 19.08.2011 року між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №BL_КГ100095545, відповідно до якого відповідач отримав кредит у сумі 8 000 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 15% на рік, строком до 19.08.2014 року (а.с.41-50) .

Вказаний кредит за даним договором відповідач ОСОБА_2 отримав від позивача 19.08.2011 року, що підтверджується копією меморіального ордеру №909669 (а.с.61). Згідно договору, передбачено порядок та умови погашення заборгованості по кредиту, сплату нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до п.1, ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Як зазначає ч.1, ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України.

Так як відповідач отримав від позивача кредит в сумі 8 000 грн., тобто позивач з свого боку виконав умови договору, а сам відповідач у свою чергу не сплачував позивачу рівних часток сум кредиту кожного місяця, відсотків погашення кредиту, як то передбачає укладений договір, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за вказаним договором.

При цьому враховується, що сума, яка стягнута з відповідача, вірно визначена в розрахунку заборгованості за кредитним договором.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором є законні та обґрунтовані.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і на законність оскаржуваного рішення не впливають.

З огляду на викладене, оскаржене у справі рішення постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому це рішення не може бути скасованим з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20 січня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: