Справа № 202/8692/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16 березня 2016 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді - Шклярука Д.С.

при секретарі - Бєльченко Б.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український ОСОБА_2», про визнання недійсним кредитного договору, та за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «Перший Український ОСОБА_2» до ОСОБА_1, про стягнення заборгованості за кредитним договором № 5808210 від 23.11.2007 року, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Перший Український ОСОБА_2», у якому просить суд визнати недійсним у повному обсязі договір про надання споживчого кредиту № 5808210 від 23.11.2007 укладений між нею та Закритим акціонерним товариством «Перший Український ОСОБА_2 банк».

В обґрунтування таких позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що 23.11.2007 року між нею та Закритим акціонерним товариством «Перший Український ОСОБА_2 банк» був укладений договір про надання споживчого кредиту № 5808210.

Зазначений Договір укладений сторонами із значенням його змісту на основі стандартної форми, запропонованої Банком для будь-яких клієнтів-фізичних осіб, за яким згідно п.п. 1.1. банк надає позичальникові кредит в іноземній валюті, а сааме в сумі 95 488, 00 доларів США, зі строком повернення кредиту не пізніше 23.11.2027 року.

В забезпечення виконання боргових зобов'язань за кредитним договором між нею та банком був укладений договір іпотеки № 5808228 від 23.11.2007 р. відповідно до умов якого, вона передала банку в іпотеку майно - трьохкімнатну квартиру, загальною площею 76,5 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка на даний час використовується її сім'єю.

При зверненні до банку з проханням надати кредит, представники відповідача, як професійного надавача фінансових послуг, пояснили, що на такі цілі кредити у національній валюті - гривні не вигідні, оскільки на відміну від гривневих, кредити у валюті видаються за процентною ставкою, меншою ніж процентна ставка в гривні, а тому за умови постійної стабільності курсу національної валюти України, валютний кредит більш вигідний, ніж гривневий. Тому вона, повністю довіряючи відповідачу, вважаючи в момент укладення спірного договору, що сторони діють у повній відповідності до вимог закону, визначення валютою платежу у доларах США буде на її користь, а зростання курсу долара по відношенню до гривні за час дії кредитного договору не відбудеться, не розуміючи, що у кредитному договорі відсутня ціна валютної цінності, виражена в національній валюті, а також, що таким чином, вона бере на себе всі валютні ризики, уклала кредитний договір приєднання внаслідок помилки стосовно суттєвих умов договору, які мають істотне значення.

Восени 2008 року, коли почав зростати курс долара США по відношенню до національної валюти України, вона потрапила у важкий фінансовий стан, і тоді уважно ознайомився з текстом договору, чинним законодавством України, в тому числі Цивільним кодексом України, прийшла до висновку, що кредитний договір укладений з порушенням вимог закону в наступних частинах: у частині обігу готівкової валюти на території України; у частині відсутності ціни валютної цінності (доларів США).

Відповідач не мав права надавати їй кредит в іноземній валюті. Відповідачу було відомо, що кредитні кошти були нею отримані для своїх особистих потреб (безпосередньо для купівлі квартири), тобто ці кредитні кошти банк повинен був використати для розрахунку з іншим резидентом України в національній валюті гривні. Індивідуальної ліцензії для використання доларів США як засобу платежу по кредитному договору не було, більш того договір купівлі-продажу квартири чітко передбачає розрахунок в гривні.

Видача відповідачем агентом валютного контролю - кредиту в іноземній валюті резиденту України, який не має індивідуальної ліцензії для розрахунків цією валютою з іншим резидентом України є порушенням банком своїх обовязків агента валютного контролю.

У відповідача, а відтак і у позивача, на момент укладення спірного договору кредиту індивідуальна ліцензія, видана НБУ на використання іноземної валюті при здійсненні платежів за вказаним договором кредиту була відсутня.

А отже, враховуючи вищевказані значні порушення зі сторони відповідача чинного законодавства України, що обумовленні в кредитному договорі та договорі поруки, підпадають під дію ст. 203 Цивільного кодексу України, а саме «зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу та іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства». Через це договір слід визнати недійсним згідно ст.215 Цивільного кодексу України через недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, ч. 1 статті 203 ЦК України.

Використання відповідачем доларів США, як предмету кредитування за споживчим кредитом, дає їй безспірне право відповідно до п.2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991р. №1023- XII, який передбачає: «умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача», за своїм вибором вимагати визнання договору недійсним.

Відповідно до ст. 32 ЦК України, ст. 177 СК України та ст. 17 Закону і України від 26 квітня 2001 року № 2402 «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

На час укладання кредитного договору у неї мався малолітній син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідно дану інформацію відповідач знав та підстави уникання та дотримання вимог чинного законодавства відносно долучення та дозволу опікунського комітету не здійснив.

На даний час вона має ще малолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Положення ст. 12 Закону України від 02.06.2005 року №2623 « Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», яка вимагає попередньої згоди органу опіки і піклування для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, приймаються до розгляду справи про визнання договорів недійсними починаючи з 01.01.2006 року.

Таким чином, підстави недійсності даних вищевказаних договорів безпосередньо випливають з підстав невиконання відповідачем вимог Закону про отримання згоди органу опіки і піклування.

ПАТ «ПУМБ» не погодилося із первісними позовними вимогами ОСОБА_1 та пред'явило до неї зустрічну позовну заяву, у якій просить суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 5808210 від 23.11.2007 року у розмірі 66800,74 доларів США, еквівалент 4742,80 доларів США та 48221,70 грн.

В обґрунтування зустрічного позову зазначається, що між ЗАТ «ПУМБ», правонаступником всіх прав та зобов'язань якого є Публічне акціонерне товариство «Перший Український ОСОБА_2», та громадянкою України ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 5808210 від 23.11.2007 р., відповідно до умов якого позичальнику було надано кредит у розмірі 95488,00 доларів США.

Позичальник за умовами кредитного договору зобовязалася використати кредит за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повернути банку кредит частинами в розмірах, в порядку та в строки, визначені кредитним договором.

Банк належним чином виконав свої обовязки за кредитним договором, відкривши відповідачу позичковий рахунок та надавши йому обумовлені кредитним договором грошові кошти у повному обсязі.

Банк вважає, що діями позичальника порушені законні права банку (зокрема, на повернення основної суми кредиту наданої відповідно до умов Кредитного договору, та сплату процентів за користування кредитом), які підлягають захисту в суді.

ОСОБА_1 зобовязалася використати кредит за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повернути банку кредит в повному обсязі в порядку та у строки, обумовлені кредитним договором.

Вказані обовязки закріплено у пунктах 1.1, 3.4 та інших пунктах кредитного договору.

Проценти за користування кредитом за період часу з моменту видачі кредиту по 15.03.2014р. (включно) відповідачем сплачено в повному обсязі, однак після цього періоду відповідач погашення вносив з порушенням встановленого графіку та потім взагалі припинив вносити платежі.

Сума нарахованих та несплачених процентів за кредитним договором за користування кредитом станом на 09.12.2014р. (включно) складає 2 798,04 доларів США (дві тисячі сімсот девяносто вісім доларів США 04 центи).

Відповідно до п. 1.4. кредитного договору кредит був наданий Відповідачу строком по 23 листопада 2027 року.

Відповідачем не виконуються зобовязання щодо своєчасного повернення кредиту.

Вищевикладене свідчить про настання несприятливої події, передбаченої пп. 1 п. 3.5.7 кредитного договору, а сааме про затримання сплати частини кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом порівняно з умовами договору на 1 (один) календарний місяць.

Відповідно до ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і п. п. З.5.7., 3.5.8. кредитного договору у випадку настання зазначеної вище події банк набуває право вимагати від відповідача достроково повернути виданий кредит разом із розрахованими процентами, а відповідач зобовязаний виконати таку вимогу банку і повернути отриманий кредит в повному обсязі разом із процентами за користування кредитом, в строк не пізніше 60 (шестидесяти) календарних днів з моменту отримання відповідної вимоги.

Враховуючи вищевикладене, банк 09.07.2014 р., керуючись ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», п. 2 ст. 1050 ЦК України та умовами кредитного договору направив відповідачці листом на адресу місця реєстрації відповідача письмову вимогу (Вих. № ОМ-44/129 від 09.07.2014 р.) про дострокове повернення всієї суми кредиту та нарахованих процентів за користування кредитом. Вимога відповідачем отримана 23.07.2014 р.

Таким чином, банк належним чином повідомив відповідача про необхідність достроково повернути кредит в повному обємі і сплатити нараховані проценти за користування кредитом та вважає відповідача повідомленим з 23.07.2014 року.

Передбачений у направленій вимозі 60-денний строк на виконання відповідачем вимоги банку достроково повернути кредит в повному об'ємі разом з нарахованими процентами та пенею за порушення строків виконання зобовязань за кредитним договором або усунути порушення умов Кредитного договору закінчився відповідно 22 вересня 2014 р.

Однак, в порушення п. 3.5.8 кредитного договору зазначена вимога банку не була виконана відповідачкою у вказаний строк, у звязку з чим, починаючи з 22.09.2014 р., у відповідачки виникла прострочена заборгованість перед банком за основною сумою кредиту в повному обсязі.

Таким чином, заборгованість відповідача перед банком за основною сумою кредиту станом на 09.02.2014р. (включно) складає 64 002,70 долари США 70 центів.

Порушення відповідачем умов договору є цивільним правопорушенням.

Згідно п. 5.2. Кредитного договору у разі порушення Відповідачем строків виконання зобов'язань з повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, відповідач зобов'язаний сплатити на вимогу банка пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у відповідний період, від суми прострочених виконанням зобов'язань за кожен день прострочення.

Банк нарахував відповідачу пеню розмір якої становить еквівалент 3787,92 доларів США, з яких 3629,95 дол. США пеня нарахована за порушення строків сплати за сумою кредиту, 157,97 дол. США пеня нарахована за порушення строків сплати процентів за користування кредитом.

Пунктом 2 статті 258 Цивільного кодексу України встановлено, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлений строк позовної давності в один рік.

Отже, банк керуючись даною нормою, заявляє до стягнення: пені, нарахованої за порушення строку повернення за сумою кредиту - за період з 23.04.2014р. по 09.12.2014р.; пені, нарахованої за порушення строків сплати процентів за кредитом - за період з 23.04.2014р. по 09.12.2014р.

Таким чином, строк позовної давності, встановлений законом для заявления вимог зі стягнення пені, банком повністю дотримується.

Згідно п. 5.5. Кредитного договору за кожен випадок порушення позичальником обовязків, передбачених п.п. 4.3.2 - 4.3.6. кредитного договору, позичальник зобовязаний сплатити на користь банку штраф у розмірі 1 % від суми одержаного кредиту.

Таким чином, на підставі п. 5.5 Кредитного договору банком нараховано відповідачу штраф за порушення обовязків, встановлених п. 4.3.3. кредитного договору у розмірі, що становить станом на 09.12.2014р. еквівалент 954,88 долари США.

Згідно п.5.4. кредитного договору за кожний випадок порушення відповідачем обовязків щодо поновлення дії договорів страхування, відповідач зобовязаний сплатити на вимогу банку на його користь штраф у розмірі 10% від мінімальної страхової суми, на яку згідно з вимогами зазначеного пункту Договору має бути укладений договір страхування.

Згідно п. 4.3.1. кредитного договору відповідач зобовязаний протягом строку дії кредитного договору щорічно, до дати закінчення періоду страхування, за який сплачено страховий платіж, поновлювати дію договорів страхування, укладення яких передбачено Кредитним договором, на умовах попередньо погоджених з Позивачем, при цьому страхова сума за договорами страхування, що будуть укладатись на новий строк, має бути не меншою, ніж сума поточної заборгованості Позичальника за основною сумою кредиту і не меншою дійсної вартості майна (за договорами страхування майна) на момент укладення таких договорів страхування, а за договорами страхування нерухомого майна - не меншою, ніж його повна (оціночна) вартість, зазначена в договорі забезпечення. На підтвердження виконання умов цього пункту відповідач зобов'язаний до дати закінчення періоду страхування, за який сплачено страховий платіж, надавати банку, як вигодонабувачу, по одному оригінальному примірнику цих договорів страхування, а також документів, що підтверджують сплату страхових платежів в повному обсязі за період, на який було поновлено дію договорів страхування. Договір страхування №3146703 від 26 листопада 2013 року закінчився, страхова сума становила 482217,00 грн., своєчасно договір відповідачем не був поновлений.

Таким чином, непогашена заборгованість за сумою штрафу за невиконання умов страхування предметів застави згідно кредитного договору станом на 09.12.2014р. склала 48 221,70 грн.

Відповідно до підпункту в пункту 4 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю № 15-93 від 19.02.93 р. індивідуальної ліцензії потребують операції з надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі.

На сьогоднішній день вимоги або будь-які обмеження відносно граничних сум і строків надання і одержання кредитів в іноземній валюті діючим законодавством не встановлені, у звязку з цим здійснення резидентами операцій з надання кредитів в іноземній валюті не вимагає індивідуальної ліцензії Національного банку України (лист Національного банку України № 28-313/2178 від 29.05.2001 р.).

Але, враховуючи вимоги до здійснення і функціонування банківської діяльності на підставі відповідної ліцензії (статті 2, 15, 19 Закону України Про банки і банківську діяльність № 2121-ІИ від 07.12.2000 р.) банк на момент видачі кредиту Відповідачу 1 мав Банківську ліцензію № 8 та Дозвіл № 8-1, видані Національним банком України 02.10.2006 р., а також має на сьогоднішній день банківську ліцензію № 8 та Дозвіл № 8-2, видані Національним банком України 04.08.2009 р. і 22.09.2009 р. відповідно, які дозволяють йому виконувати банківські операції, передбачені статтею 47 вказаного Закону, в тому числі зазначені у пункті 3 частини 1 статті 47 цієї статті, а саме: розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (згідно статті 2 цього Закону, коштами є гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент).

Крім того, відповідно до пункту 12 Постанови Пленуму ВССУ України від 30 березня 2012 №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України.

За таких обставин, банк вимушений звернутися до суду.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник підтримали первісний позов та посилаючись на викладені у ньому обставини просили викладені у первісній позовній заяві вимоги задовольнити. В обґрунтування позиції посилалися на обставини, що були вказані у первісній позовній заяві. У задоволенні зустрічного позову просили відмовити у повному обсязі.

Представник ПАТ «ПУМБ» в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 В обґрунтування заперечень посилалася на обставини викладені у зустрічному позову та поданих до суду письмових запереченнях. Зустрічний позов просила задовольнити та стягнути з позичальниці розраховану заборгованість у повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та надані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, в судовому засіданні встановлено, що 23.11.2007 року між ЗАТ «Перший Український ОСОБА_2», правонаступником якого є ПАТ «Перший Український ОСОБА_2», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 5808210, долучений до матеріалів справи у копії, за умовами якого, ОСОБА_1 було надано кредит в сумі 95488,00 доларів США, зі сплатою 11.90 % річних за користування кредитними коштами, на строк до 23 листопада 2027 року (п.п. 1.1.-1.4. ст. 1 кредитного договору).

При цьому позичальника було проінформовано про умови та сукупну вартість кредиту.

Грошові кредитні кошти були отримані ОСОБА_1

ОСОБА_1 за умовами кредитного договору зобовязалася використати кредит за цільовим призначенням (на придбання трьохкімнатної квартири за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Миру, 11/68), сплатити проценти за користування кредитом та повернути банку кредит в розмірах, порядку та в строки, визначені кредитним договором (ст.1, ст. 2, ст. 4 кредитного договору).

За кредитним договором позичальник ОСОБА_1 була зобовязаною у передбачені договором строки повертати кредит і сплачувати банку відсотки, інші обумовлені договором платежі, однак порушила умови кредитного договору переставши виконувати його умови у частині повернення кредиту та сплати процентів, у звязку із чим станом на 09.12.2014 року має прострочену заборгованість за основною сумою кредиту станом 64 002,70 долари США, по відсоткам - 2 798,04 доларів США. Окрім того, за неналежне виконання позичальником умов кредитного договору банком нарахована пеня в сумі еквівалентній 3787,92 доларів США, з яких 3629,95 дол. США пеня нарахована за порушення строків сплати за сумою кредиту, 157,97 дол. США пеня нарахована за порушення строків сплати процентів за користування кредитом. Пеня нарахована за порушення строків погашення суми кредиту, а саме за період з 23.04.2014р. по 09.12.2014р.та за порушення строків сплати процентів за кредитом за період з 23.04.2014р. по 09.12.2014р.

Також, на виконання п. 5.5 кредитного договору банком нараховано ОСОБА_1 штраф за порушення обовязків, встановлених п. 4.3.3. кредитного договору у розмірі, що становить станом на 09.12.2014р. еквівалент сумі 954,88 долари США.

На виконання вимог п. 4.3.1, п. 5.4. кредитного договору банком нарахований ОСОБА_1 штраф у сумі 48221,70 грн. за порушення нею обовязків щодо поновлення дії договорів страхування.

Згідно п. 4.3.1. кредитного договору відповідач зобовязаний протягом строку дії кредитного договору щорічно, до дати закінчення періоду страхування, за який сплачено страховий платіж, поновлювати дію договорів страхування, укладення яких передбачено Кредитним договором, на умовах попередньо погоджених з Позивачем, при цьому страхова сума за договорами страхування, що будуть укладатись на новий строк, має бути не меншою, ніж сума поточної заборгованості Позичальника за основною сумою кредиту і не меншою дійсної вартості майна (за договорами страхування майна) на момент укладення таких договорів страхування, а за договорами страхування нерухомого майна - не меншою, ніж його повна (оціночна) вартість, зазначена в договорі забезпечення.

На підтвердження виконання зазначених умов договору відповідач зобов'язалася до дати закінчення періоду страхування, за який сплачено страховий платіж, надавати банку, як вигодонабувачу, по одному оригінальному примірнику договорів страхування, а також документів, що підтверджують сплату страхових платежів в повному обсязі за період, на який було поновлено дію договорів страхування. Строк дії договору страхування №3146703 від 26 листопада 2013 року закінчився, страхова сума становила 482217,00 грн., та своєчасно договір відповідачем не був поновлений та/або переукладений із страховиком.

Розмір заборгованості підтверджується наданим позивачем розрахунком, який було перевірено у судовому засіданні.

Як встановлено у судовому засіданні, сторони встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню в строк до 23 листопада 2027 року, що передбачено погодженим сторонами графіком погашення кредиту, який є невід'ємною частиною кредитного договору.

Як видно з розрахунку заборгованості, ОСОБА_1 перестала виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту. В судовому засіданні позичальник пояснила, що це трапилося через економічну кризу та зростання курсу долара США порівняно до вартості національної валюти України гривні.

За вимогами ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу України.

Суд за браком доказів підтвердження відповідачкою виконання зобов'язань належним чином доходить до висновку згідно з ст.ст. 10, 60 ЦПК України про відсутність сумнівів в правильності перевірених в судовому засіданні розрахунків суми грошового боргу, виконаних позивачем, та вважає доведеними обставини, на які посилається ПАТ «ПУМБ» у зустрічній позовній заяві, вимоги якої є цілком законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Надані відповідачкою в судовому засіданні докази, не свідчать про погашення нею боргу в повному обсязі та виконання обовязків позичальника за кредитним договором.

Оскільки судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 перестала належним чином виконувати взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, чим прострочила виконання згідно ст. 612 ЦК України, у зв'язку з чим виникла заборгованість, суд за встановлених обставин, вважає можливим задовольнити позовні вимоги банку про стягнення на його користь з відповідачки підтвердженої розрахунком суми заборгованості.

Разом із тим, первісний позов задоволенню не підлягає з таких підстав.

Підставою недійсності правочину, відповідно до ст. 215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628, ст. 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені між ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнута згода. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Таким чином, ОСОБА_1 не доведено, що умови укладеного договору порушують її права як позичальника або не відповідають положенням Закону України "Про захист прав споживачів", чи суперечать нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; не доведено відсутність вільного волевиявлення сторін та невідповідність їх внутрішній волі умовам правочинів, враховуючи отримання позичальником грошової суми кредиту в повному обсязі і її використання на власні потреби (згідно з цільовим призначенням); не спрямованість будь-якої зі сторін на реальне настання правових наслідків, обумовлених спірним правочином.

Враховуючи наведене, суд вважає, що оспорюваний кредитний договір укладений у відповідності з чинним законодавством, передбаченим ст.ст.203, 205, 207, 208 ЦК України і відсутні підстави для визнання його недійсним.

Після укладення кредитного договору ОСОБА_1 певний час належним чином виконувала його умови, про що свідчать наявні у матеріалах справи письмові докази.

В судовому засіданні також встановлено, що ПАТ «ПУМБ», а на момент видачі кредиту ЗАТ «ПУМБ», мало банківську ліцензію № 8 та дозвіл № 8-1, видані Національним банком України 02.10.2006 р., а також має на сьогоднішній день банківську ліцензію № 8 та Дозвіл № 8-2, видані Національним банком України 04.08.2009 р. і 22.09.2009 р. відповідно, які дозволяють йому виконувати банківські операції, передбачені статтею 47 Закону «Про банки і банківську діяльність», в т.ч. і з використанням іноземної валюти.

Статтею 192 ЦК передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 533 ЦК України передбачено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Як розяснив Пленум ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 12 Постанови № 5 від 30.03.2015 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК.

За встановлених в судовому засіданні обставин, стягнення з відповідача заборгованості в іноземній валюті відповідає вимогам Закону, а надані ПАТ «ПУМБ» докази, зокрема копії ліцензії та дозволу спростовують викладені у первісному позові обставини про те, що ПАТ «ПУМБ» не мало права здійснювати видачу кредиту ОСОБА_1 на придбання житла у доларах США.

Доводи ОСОБА_1 та її представника у судовому засіданні про необхідність здійснення перерахунку заборгованості за кредитним договором через те, що чоловік позичальниці ОСОБА_5 приймав участь у антитерористичній операції, та суд повинен застосувати пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у тій частині, що виключають можливість нарахування банком під час мобілізації особи штрафних санкцій, пені, процентів за кредитним договором, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки в зазначеній частині вимоги згаданого Закону про звільнення від зазначених зобовязань застосовуються лише до військовослужбовців (з початку і до закінчення особливого періоду), а до резервістів та військовозобов'язаних (з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду). ОСОБА_1 до зазначених категорій громадян не відноситься.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України 3654,00 грн. судового збору слід стягнути із ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПУМБ».

Керуючись ст.ст. 3-4, 10-11, 57-61, 88, 169, 209,212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український ОСОБА_2», про визнання недійсним кредитного договору відмовити у повному обсязі.

Зустрічну позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Перший Український ОСОБА_2» до ОСОБА_1, про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український ОСОБА_2» (код за ) заборгованість за кредитним договором № 5808210 від 23.11.2007 року в загальному розмірі 66800 (шістдесят шість тисяч вісімсот) доларів США 74 центи та 175 755 (сто сімдесят пять тисяч сімсот пятдесят пять) грн. 59 коп., яка складається з:

-64002,70 доларів США (1 721 032,6 грн. по офіційному курсу НБУ станом на 16.03.2016 року 100 доларів США = 2688,5419 гривень) заборгованості за сумою кредиту;

-2798,04 доларів США заборгованості за несплаченими процентами за користування кредитом (75239,30 грн. по офіційному курсу НБУ станом на 16.03.2016 року 100 доларів США = 2688,5419 гривень);

-101857,17 гривень пені за порушення строків виконання зобовязань за кредитним договором;

-25676,72 гривень штрафів за порушення відповідачем обовязків, передбачених п.п. 4.3.2 4.3.6 кредитного договору;

-48221,70 гривень штрафів за порушення відповідачем обовязків щодо поновлення дії договорів страхування.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український ОСОБА_2» (код за ) судовий збір в сумі 3654,00 грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Д.С. Шклярук