Справа № 539/298/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2016 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

В складі: головуючого судді - Жаги Е. Г.

при секретарі судового засідання - Гусак А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лубни цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Оріхівської сільської ради про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину, державного акту на земельну ділянку та державної реєстрації права власності на земельну ділянку , -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом Оріхівської сільської ради про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину, державного акту на земельну ділянку та державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

Свої вимоги мотивував тим, що він є сином померлого ОСОБА_2 та внуком померлої ОСОБА_3.

За життя його батько та бабуся були співвласниками житлового будинку з господарськими надвірними побудовами за адресою АДРЕСА_1 , що належав їм в рівних частках.

Першою померла його бабуся ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1. За життя вона склала заповіт згідно з яким все її майно, де б воно не було та з чого б не складалося переходить до її сина ОСОБА_2 (батька позивача). На момент смерті ОСОБА_3 проживала та була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1.

Після смерті його бабусі, батько, ОСОБА_2, спадщину прийняв, однак оформити не встиг, оскільки помер ІНФОРМАЦІЯ_2, тобто через півтора місяці після смерті своєї матері. Заповіту за життя ним складено не було.

Таким чином, він, ОСОБА_1, став єдиним спадкоємцем після смерті свого батька за законом та отримав у Першій Лубенській державній нотаріальній конторі відповідне свідоцтво про право на спадщину за законом від 11 червня 1999 року НОМЕР_1 Згідно зазначеного свідоцтва він успадкував житловий будинок з господарськими будівлями за адресою АДРЕСА_1, 1/2 частина якого належала його батькові, ОСОБА_2 , а 1/2 - його матері, ОСОБА_3

Таким чином, він успадкував в порядку спадкової трансмісії і майно бабусі, яке не встиг переоформити на себе його батько. Він вважав, що більше ніякого майна, яке б належало його батькові чи бабусі не існує .

В липні - серпні 2015 року йому випадково стало відомо, що його рідна тітка ОСОБА_4, (рідна сестра його батька, яка на час розгляду справи ,а саме, ІНФОРМАЦІЯ_3 померла), отримала в спадщину земельну частку (пай) після своєї матері , а його бабусі, ОСОБА_3

З юридичної точки зору, такого не могло трапитися, оскільки відповідно до заповіту ОСОБА_3, все її майно, де б воно не було та з чого б не складалося повинен успадкувати ОСОБА_2 , як її єдиний спадкоємець за заповітом . Він, в свою чергу, являється його єдиним спадкоємцем, тому вирішив перевірити цю невідповідність, адже про наявність будь якого іншого майна у його бабусі йому не було відомо.

Відповідно до відповіді на його запит до Управління Держгеокадастру у Лубенському районі Полтавської області від 10.08.2015 року, ОСОБА_3 дійсно отримувала сертифікат на право на земельну частку (пай) НОМЕР_2 від 27.12.1996 року площею 4,33 умовних кадастрових гектари, виданий на підставі розпорядження голови Лубенської РДА №411 від 28.10.1996 року на території Оріхівської сільської ради, про що свідчить її особистий підпис у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) КСП «Україна» Лубенського району Полтавської області

На його повторне звернення до Управління Держгеокадастру у Лубенському районі Полтавської області, він отримав лист № 31-1602-0.6-4120/2-15 від 17.11.2015 року, відповідно до якого, ОСОБА_4 переоформила сертифікат на право на земельну частку (пай) на тереторії Оріхівської сільської ради НОМЕР_2 від 27.12.1996 року площею 4,33 га, виданий померлій ОСОБА_5, на підставі свідоцтва про право на спадщину НОМЕР_3 від 05.04.2002 року Підставою ж видачі громадянці ОСОБА_4 державного акта на право приватної власності на землю НОМЕР_4 від 31.05.2002 року стало рішення Оріхівської сільської ради від 20.03.2002 року.

Оріхівська сільська рада в наданні йому будь-якої інформації відмовила в зв'язку з чим він змушений був звернутися за правовою допомогою. Його адвокатом було на адресу Оріхівської сільської ради направлено адвокатський запит з проханням надати копію її рішення від 20 березня 2002 року, яке стало підставою для передачі у власність ОСОБА_4 у приватну власність земельної ділянки та видачі Державного акту НОМЕР_4 на її ім'я.

Однак, відповідач направив відповідь за № 528 від 30.09.2015 року, згідно якої надання копії вищезазначеного рішення Оріхівської сільської ради є неможливим, оскільки воно вже передано на зберігання до архівного відділу Лубенської райдержадміністрації.

На їх звернення архівний відділ Лубенської райдержадміністрації надав довідку № 07-02/37 від 06.10.2015 року, відповідно до якої протокол засідання сесії Оріхівської сільської ради 23-го скликання від 20.03.2002 року, як і відповідне рішення до нього щодо права на земельну ділянку ОСОБА_4, до архівного відділу на зберігання не надходило.

З метою отримання свідоцтва про право на спадщину в порядку спадкової трансмісії на земельну частку (пай) НОМЕР_2, виданого 27.12.1996 року Лубенською райдержадміністрацією ОСОБА_3, яка заповідала все своє майно його батькові ОСОБА_2 він звернувся до Першої Лубенської державної нотаріальної контори з відповідною заявою, однак отримав письмову відповідь за № 02-141/1178 від 10.12.2015 року, про те, що видати йому свідоцтво не має можливості, оскільки ОСОБА_4 отримала спадщину від померлої ОСОБА_3, земельну ділянку (пай) розміром 4,33 умовних кадастрових гектари, яка перебувала у колективній власності КСП «Україна» Лубенського району Полтавської області, на підставі Сертифіката на право на земельну частку (пай) НОМЕР_2, виданого 27.12.1996 року Лубенською районною Державною адміністрацією Полтавської області.

Вважає, що свідоцтво про право на спадщину за законом від 05.04.2002 року, Державний акт на право приватної власності на землю НОМЕР_4 на ім'я ОСОБА_4 є незаконним.

Прохав суд винести рішення, яким визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом НОМЕР_3 від 05.04.2002 року, видане ОСОБА_4.

Визнати недійсним та скасувати державний акт на право приватної власності на землю НОМЕР_4 від 31.05.2002 року, виданий ОСОБА_4.

Визнати недійсним та скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за реєстраційним номером нерухомого майна 28, за адресою Полтавська обл., Лубенський р-н, Оріхівська сільська рада, за кадастровим номером НОМЕР_5, на ім'я ОСОБА_4.

Внести до Державного реєстру речових прав відповідний запис про скасування державної реєстрації прав на земельну ділянку за адресою Полтавська область, Лубенський район, сільська рада Оріхівська, за кадастровим номером НОМЕР_5, та припинити право власності ОСОБА_4 на неї.

В судовому засіданні позивач та його представник адвокат Янченко С.І. змінені позовні вимоги підтримали, прохали позов задовольнити.

Представник Оріхівської сільської ради Розумій О.І. в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував.

Представник Управління Держгеокадастру у Лубенському районі в судове засідання не з'явився, виконуючий обов'язки начальника звернувся до суду з заявою в якій прохав справу слухати без участі їх представника, по суті позову покладаються на розсуд суду.

Представник Першої Лубенської державної нотаріальної контори в судовому засіданні з приводу позову покладалась на розсуд суду.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши всі подані письмові докази у справі та беручи до уваги докази сторін, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що позивач є сином померлого ОСОБА_2 та внуком померлої ОСОБА_3.

За життя батько та бабуся позивача були співвласниками житлового будинку з господарськими надвірними побудовами за адресою АДРЕСА_1 , що належав їм в рівних частках.

Бабуся позивача, ОСОБА_3, померла ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_6 (а.с.11). За життя вона склала заповіт, згідно з яким все її майно, де б воно не було та з чого б не складалося переходить до її сина ОСОБА_2 (батька позивача). Зокрема, у вищевказаному заповіті окремо зазначено і сертифікат на право на земельну частку (пай) НОМЕР_7, виданий Лубенською райдержадміністрацією 27.12.1996 року(а.с.13). На момент смерті ОСОБА_3 проживала та була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1.

Після смерті ОСОБА_3, батько позивача, ОСОБА_2, спадщину прийняв, однак оформити не встиг, оскільки помер ІНФОРМАЦІЯ_2, тобто через півтора місяці після смерті своєї матері, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_8(а.с.12). Заповіту за життя ним складено не було.

Таким чином, позивач ОСОБА_1, став єдиним спадкоємцем після смерті свого батька за законом та отримав у Першій Лубенській державній нотаріальній конторі відповідне свідоцтво про право на спадщину за законом від 11 червня 1999 року НОМЕР_1 Згідно зазначеного свідоцтва він успадкував житловий будинок з господарськими будівлями за адресою АДРЕСА_1, 1/2 частина якого належала його батькові, ОСОБА_2 , а 1/2 - батьковій матері, ОСОБА_3 Таким чином, позивач успадкував в порядку спадкової трансмісії і майно бабусі, яке не встиг переоформити на себе батько позивача (а.с.14).

Як стверджує позивач, він вважав, що більше ніякого майна, яке б належало його батькові чи бабусі не існує .

Влітку 2015 року позивачу випадково стало відомо, що його рідна тітка ОСОБА_4, (рідна сестра його батька, яка на час розгляду спрви ,а саме, ІНФОРМАЦІЯ_3 вже померла), отримала в спадщину земельну частку (пай) після своєї матері , а бабусі позивача, ОСОБА_3

Відповідно до заповіту ОСОБА_3, все її майно, де б воно не було та з чого б не складалося повинен успадкувати ОСОБА_2 , як її єдиний спадкоємець за заповітом. Позивач, в свою чергу, являється його єдиним спадкоємцем, тому вирішив перевірити цю невідповідність, адже про наявність будь якого іншого майна у його бабусі йому не було відомо.

Як вбачається з листа Управління Держгеокадастру у Лубенському районі Полтавської області від 10.08.2015 року, ОСОБА_3 дійсно отримувала сертифікат на право на земельну частку (пай) НОМЕР_2 від 27.12.1996 року площею 4,33 умовних кадастрових гектари, виданий на підставі розпорядження голови Лубенської РДА №411 від 28.10.1996 року на території Оріхівської сільської ради, про що свідчить її особистий підпис у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) КСП «Україна» Лубенського району Полтавської області (а.с.18).

Відповідно до листа Управління Держгеокадастру у Лубенському районі Полтавської області № 31-1602-0.6-4120/2-15 від 17.11.2015 року, ОСОБА_4 переоформила сертифікат на право на земельну частку (пай) на тереторії Оріхівської сільської ради НОМЕР_2 від 27.12.1996 року площею 4,33 га, виданий померлій ОСОБА_5, на підставі свідоцтва про право на спадщину НОМЕР_3 від 05.04.2002 року Підставою ж видачі громадянці ОСОБА_4 державного акта на право приватної власності на землю НОМЕР_4 від 31.05.2002 року стало рішення Оріхівської сільської ради від 20.03.2002 року (а.с.21).

З метою отримання свідоцтва про право на спадщину в порядку спадкової трансмісії на земельну частку (пай) НОМЕР_2, виданого 27.12.1996 року Лубенською райдержадміністрацією ОСОБА_3, яка заповідала все своє майно його батькові ОСОБА_2 позивач звернувся до Першої Лубенської державної нотаріальної контори з відповідною заявою, однак отримав письмову відповідь за № 02-141/1178 від 10.12.2015 року, про те, що видати йому свідоцтво не має можливості, оскільки ОСОБА_4 отримала спадщину від померлої ОСОБА_3, земельну ділянку (пай) розміром 4,33 умовних кадастрових гектари, яка перебувала у колективній власності КСП «Україна» Лубенського району Полтавської області, на підставі Сертифіката на право на земельну частку (пай) НОМЕР_2, виданого 27.12.1996 року Лубенською районною Державною адміністрацією Полтавської області (а.с.23).

Оскільки спадщина після ОСОБА_2 та ОСОБА_5 відкрилася на момент дії Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року, то відповідно до ст.524 цього кодексу, спадкоємство здійснювалось за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом мало місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до ст. 534 ЦК УРСР(в редакції 1963 року), кожен громадянин може залишити заповіт на усе своє майно або частину його одній або кільком особам.

У відповідності до ст. 549 ЦК УРСР(в редакції 1963 року), спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі заяву про прийняття спадщини.

Згідно з ч.1 ст. 551 ЦК УРСР(в редакції 1963 року), якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємства за законом або за заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк, право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців(спадкова трансмісія).

За таких обставин, свідоцтво про право на спадщину за законом від 05.04.2002 року, видане на ім'я ОСОБА_4 (а.с.22) та Державний акт на право приватної власності на землю НОМЕР_4 на ім'я ОСОБА_4 (а.с.16) слід визнати недійсними та скасувати.

Відповідно до ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акту, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

У відповідності до ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 щодо скасування свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.04.2002 року, виданого на ім'я ОСОБА_4 та Державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_4 на ім'я ОСОБА_4, суд не вбачає необхідності в задоволенні позовних вимог щодо визнання недійною та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку за реєстраційним номером нерухомого майна 28, за адресою Полтавська область, Лубенський район, Оріхівська сільська рада, за кадастровим номером НОМЕР_5, на ім'я ОСОБА_4 та внесення до Державного реєстру речових прав відповідного запису про скасування державної реєстрації прав на земельну ділянку за адресою Полтавська область, Лубенський район, сільська рада Оріхівська, за кадастровим номером НОМЕР_5, та припинення права власності ОСОБА_4 на неї, так як відповідні дії є похідними і не потребують окремого вирішення судом.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 218, ЦПК України, ст.ст. 524, 534, 549, 551 ЦК УРСР в редакції 1963 року, ст.ст. 140, 155 ЗК України, ч.2 ст.26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Оріхівської сільської ради про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину, державного акту на земельну ділянку та державної реєстрації права власності на земельну ділянку задовольнити частково.

Визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом НОМЕР_3 від 05.04.2001 року, видане ОСОБА_4.

Визнати недійсним та скасувати державний акт на право приватної власності на землю НОМЕР_4 від 31.05.2002 року, виданий ОСОБА_4.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду Жага Е. Г.