Справа № 223/249/16-ц
Провадження № 2-о/223/70/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2016 року місто Вугледар

Вугледарський міський суд Донецької області в складі:

судді Луньової О.Г.

секретар Швиденко О.О.

за участю заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту смерті фізичної особи,

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту смерті фізичної особи. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що його сестра ОСОБА_2М, перебуваючи на тимчасово окупованій території в смт Олександрівка Марїнського району Донецької області, померла 22.01.2016 року від ішемічної хвороби серця. Заявник зареєстрований як переміщена особа за адресою: АДРЕСА_1. Заявник зареєстрував факт смерті сестри 23.01.2016 року та отримав лікарське свідоцтво про смерть зразка, що використовується та тимчасово окупованій території. Заявнику було відмовлено відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вугледарського міського управління юстиції у Донецькій області в реєстрації смерті сестри в звязку з тим, що державні органи України не визнають документи, надані органами, що розташовані на території не підконтрольній Україні. З метою захисту прав та інтересів як громадянина України ОСОБА_1 просить суд встановити факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла 22.01.2016 року в смт Олександрівка Марїнського району Донецької області.

Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав свої вимоги та наполягав на їх задоволенні, просив суд встановити факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла 22.01.2016 року в смт Олександрівка Марїнського району Донецької області.

Представник заінтересованої особи - відділу державної реєстрації актів цивільного стану Вугледарського міського управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи на розсуд суду.

Суд, зясувавши думку заявника, заслухавши пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява про встановлення факту смерті підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у постанові № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 є рідним братом померлої ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвами про народження: ІІ-УР № 763908 від 16.10.1959 року, виданим Олександрівським бюро ЗАГС, та ЯЕ № 899622 від 23.10.1952 року, виданим Олександрівською сільрадою Марїнського Райбюро ЗАГС (а.с.5, 10). Також судом встановлено, що померла сестра заявника двічі реєструвала шлюб та змінювала прізвище, що підтверджується: витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 29.03.2016 року, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вугледарського міського управління юстиції у Донецькій області, відповідно до якого ОСОБА_3 зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 13.12.1974 року; свідоцтвом про розірвання шлюбу ІІ-ЖД № 268363 від 18.12.1986 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, виданим відділом ЗАГС м. Тарушино; витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 29.03.2016 року, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вугледарського міського управління юстиції у Донецькій області, відповідно до якого ОСОБА_6 зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 12.01.2004 року; свідоцтвом про розірвання шлюбу 1-НО № 143109 від 17.10.2008 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2, виданим відділом РАЦС Петровського районного управління юстиції м. Донецька (а.с.11-12, 19-22).

Відповідно до копії паспорту громадянина України ОСОБА_1 місце його проживання зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.3-4).

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 107 від 23.01.2016 року та свідоцтва про смерть ДНР № 018178 від 02.02.2016 року, виданих органами, розташованими на тимчасово окупованій території України, ОСОБА_2 померла 22.01.2016 року в смт Олександрівка Марїнського району Донецької області від хронічної серцево-судинної недостатності, ішемічної хвороби серця (а.с.6-7).

Відповідно до листа відділу державної реєстрації актів цивільного стану Вугледарського міського управління юстиції у Донецькій області № 35/03.02-25 від 22.02.2016 року заявнику було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті в звязку з відсутністю медичного документу, форма якого відповідає законодавству України (а.с.8).

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_2 померла 22.01.2016 року в смт Олександрівка Марїнського району Донецької області. ОСОБА_8 зазначила, що допомагала з організацією похорону та особисто була присутньою на похороні ОСОБА_2

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_2 померла 22.01.2016 року в смт Олександрівка Марїнського району Донецької області, де її і поховали. ОСОБА_9 зазначила, що особисто була присутньою на похороні ОСОБА_2

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Відповідно до п. 1 Постанова Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Згідно з ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Надані заявником лікарське свідоцтво про смерть № 107 від 23.01.2016 року та свідоцтво про смерть ДНР № 018178 від 02.02.2016 року, не приймаються до уваги судом, оскільки, у відповідності до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», дані документи не є належними доказами по справі.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» Державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання.

Відповідно до п. 1 Розділу 5 "Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні", затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000 року, підставою для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Суд дійшов висновку, що заявник є громадянином України. Його сестра ОСОБА_2 також була громадянкою України, але перебувала на тимчасово окупованій території України - в смт Олександрівка Марїнського району Донецької області, де померла 22.01.2016 року, про що було видано лікарське свідоцтво про смерть № 107 від 23.01.2016 року, яке згідно ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є недійсним, що унеможливлює отримання заявником свідоцтва про смерть в органах державної реєстрації актів цивільного стану України.

Встановлення факту смерті ОСОБА_2 має для заявника юридичне значення, так як дозволяє йому реалізувати право на отримання свідоцтва про смерть сестри. За таких обставин, заява ОСОБА_1 про встановлення факту смерті підлягає задоволенню.

Керуючись Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», ст. 213-215, 234, 256, 259 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянки України, яка померла 22 січня 2016 року в смт Олександрівка Марїнського району Донецької області.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційної інстанції через Вугледарський міський суд Донецької області. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя Вугледарського

міського суду Донецької області ОСОБА_10