Номер провадження: 22-ц/785/1061/16
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Цюри Т.В., Сидоренко І.П.

при секретарі Колмакові В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Служби безпеки України в Одеській області на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 червня 2014 року у справі за позовом Управління Служби безпеки України в Одеській області до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право на користування службовим жилим приміщенням та виселення із службового приміщення без надання іншого житлового приміщення,-

встановила:

Представник Управління Служби безпеки України в Одеській області (надалі по тексту - Управління СБУ в Одеській області) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та з урахуванням уточнень просив визнати відповідачів такими, що втратили право на користування службовим жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1, виселити відповідачів з зазначеного службового жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення, встановити порядок виконання рішення суду з вказівкою на те, що дане рішення є підставою для зняття відповідачів з реєстрації за місцем проживання в квартирі АДРЕСА_1. В обґрунтування свого позову посилався на те, що на підставі рішення житлово-побутової комісії Управління СБУ в Одеській області від 11.08.2010 року ОСОБА_2, як співробітнику Управління СБУ в Одеській області, який знаходився на квартирному обліку в Управлінні у пільговому списку першочерговиків, зі складом сім'ї 3 особи (він, дружина - ОСОБА_3, донька - ОСОБА_4) була надана службова двокімнатна квартира АДРЕСА_1 житловою площею 48 кв.м, загальною площею 214,6 кв.м. Наказом Голови Служби безпеки України від 23.06.2011 року № 556-ОС, ОСОБА_2 був переведений для подальшого проходження служби в Управління Служби безпеки України в Запорізькій області. У зв'язку із цим позивач вважає, що відповідачі втратили право користування вказаною квартирою та підлягають виселенню (т.1 а. с. 1-4, 51-54).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12 червня 2014 року у задоволенні позову відмовлено (а. с. 82-85).

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права (а. с. 90-96).

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 26 листопада 2014 року апеляційну скаргу Управління СБУ в Одеській області задоволено частково. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12.06.2014 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги Управління СБУ в Одеській області задоволено частково. Виселено ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з службового житлового приміщення Управління Служби безпеки України в Одеській області, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, без надання іншого житлового приміщення. Зазначене рішення є підставою для зняття ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з реєстраційного обліку з службового житлового приміщення Управління Служби безпеки України в Одеській області, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Управління Служби безпеки України в Одеській області судові витрати у розмірі 121,80 гривень, в рівних частках з кожного. У задоволенні іншої частині позову відмовлено (а. с. 165-169).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 листопада 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення апеляційного суду Одеської області від 26.11.2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а. с. 246-248).

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Управління СБУ в Одеській області підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову Управління Служби безпеки України в Одеській області суд першої інстанції виходив з того, що норми закону, на які посилається позивач, не містять такого способу захисту, як визнання відповідачів такими, що втратили право користування службовим приміщенням. Крім того, відповідно до ст.125 ЖК УРСР, п.5.19 Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям СБУ та членам їх сімей житлових приміщень та у випадках, передбачених ст.124 ЖК УРСР сім'ї військовослужбовців, які пропрацювали на підприємстві, установі, організації, не менш як десять років не можуть бути виселені без надання іншого житлового прощення.

Проте повністю погодитись з такими висновками суду не можна.

Судом встановлено, що нарядом №63 від 29 червня 2010 року згідно рішення Одеського міськвиконкому №86 від 25 лютого 2010 року Управління капітального будівництва Одеської міської ради передало Управлінню Служби безпеки України в Одеській області (далі Управління СБУ в Одеській області) двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 214,6 кв.м., житловою площею 48 кв.м.(а.с.29,8).

Розпорядженням Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 19.08.2010 року вказана квартира була включена до складу службових та закріплена за Управлінням СБУ в Одеській області ( а.с.29).

ОСОБА_2, як співробітник Управління Служби безпеки України в Одеській області, перебував в Управлінні на квартирному обліку згідно пільговому списку першочерговиків з 09.07.2010 року.

На підставі рішення житлово - побутової комісії Управління СБУ в Одеській області від 11 серпня 2010 року та наказу керівника Управління №222 від 25 серпня 2010 року ОСОБА_2 зі складом сім'ї три особи: він, дружина - ОСОБА_3 та донька - ОСОБА_4 була надана службова двокімнатна квартира АДРЕСА_1 ( а.с.6)

10 грудня 2010 року Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради був виданий ордер №1938 серії ПР на склад сім'ї із 3-х осіб на право заняття службового приміщення житловою площею 48 кв.м., що складається з 2-х кімнат в квартирі АДРЕСА_1.

15.12.2010 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с.10-12,31). Проте, ОСОБА_2 та члени його родини у спірну квартиру не вселились, оскільки квартира знаходилась в непридатному для проживання стані, потребувала проведення ремонтних робіт, встановлення комунікацій, електрообладнання, опалення та каналізації, що підтверджується довідкою ОСМД «Ренесанс» вих.11 від 21.01.2014 року.

Наказом Голови Служби безпеки України від 23 червня 2011 року№556-ОС ОСОБА_2 був переведений для подальшого проходження служби в Управління Служби безпеки України в Запорізькій області( а.с.14).

Рішенням житлово-побутової комісії Управління СБУ в Одеській області від 03серпня 2011року ОСОБА_2 зі складом сім'ї три особи виключено з квартирного обліку Управління СБУ в Одеській області у зв'язку із його переведенням для подальшого проходження служби в Управління СБУ в Запорізькій області ( а.с.9).

В подальшому полковник запасу ОСОБА_2 звільнений в запас Служби безпеки України за п.п. «а» п.61 та п.п «б» п.63 Положення про проходження військової служби військовослужбовцям Служби безпеки України (наказ Голови СБ України від 06.06.2013 року №632-ос) та виключений зі списків Управління Служби безпеки в Запорізькій області з 14.06.2013 року ( наказ начальника правління СБ України в Запорізькій області від 14.06.2013 року).

Таким чином, оскільки судом встановлено, що відповідачі фактично в спірне службове приміщення не вселялись, у задоволенні позову про їх виселення слід відмовити за безпідставністю заявлених вимог.

Неспроможним є посилання представника ОСОБА_2 про те, що на спірні правовідносини не поширюються приписи статей 71, 72 ЖК УРСР, оскільки нормами статті 71 ЖК УРСР регулюються правовідносини, що виникають з приводу користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду стосовно наймачів жилого приміщення, які його займають за договором найму на підставі ордера, а главою 3 ЖК УРСР визначено порядок користування службовими жилими приміщеннями, нормами якої не передбачено підстав для визнання громадян такими, що втратили право користування жилими приміщеннями

Так, відповідно до ч. 2 ст. 123 ЖК Української РСР до користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, (крім правил, передбачених ст. ст. 73 - 76, 79 - 83, 85, 90, частиною шостою статті 101, статтями 103 - 106 цього Кодексу), у тому числі правила ст.64 ЖК про права й обов'язки членів сім'ї наймача і ст.109 ЖК УРСР про те, що виселення із займаного житлового приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду допускається лише з підстав, установлених законом. Наймач службового житлового приміщення і члени його сім'ї зобов'язані додержувати умов договору найму службового жилого приміщення і правил користування жилим приміщенням, утримання житлового будинку і прибудинкової території. У разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї службове жиле приміщення зберігається за ним у випадках і в строки, встановлені у ст.71 ЖК.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Статтею 72 цього Кодексу передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до абз. 1 п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12квітня 1985 року N 2 (із змінами внесеними постанови Пленуму Верховного Суду України в цивільних справах N 15 від 25.05.98 року та N 7 від 30.05.2008 року) "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Суд може продовжити пропущений строк у разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо).

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв'язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.

Початок перебігу строку відсутності визначається з дня не проживання особи в займаному приміщенні.

При розгляді справи про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки необхідно встановити чи набула особа право користуватися займаним приміщенням; з якого часу особа не проживає в жилому приміщенні без поважних причин; чи не переривався перебіг строку тимчасової відсутності; чи підтверджується те, що особі чинились перешкоди у вселені. Зазначені обставини повинні підтверджуватись належними та допустимими доказами, як це передбачено ст. ст. 58, 59 ЦПК України.

Зі змісту акту обстеження житлових умов від 13 серпня 2014 року вбачається, що квартира на теперішній час непридатна для проживання, ремонтні роботи не проводили, предмети бита відсутні. Спірну квартиру періодично відвідував ОСОБА_2, який перевіряв стан приміщень. Приблизно у 2010 році ОСОБА_2 були замінені вхідні двері в квартиру, декілька разів в квартиру завозились будівельні матеріали, проте фактично квартира знаходиться в непридатному для проживання стані.

Отже, з урахуванням того, що ОСОБА_2 був зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1, замінив вхідні двері, почав завозити будівельні матеріали, періодично приходив перевіряв стан спірної квартири, колегія суддів вважає, що він набув право користування спірною квартирою. Він та члени його сім'ї були позбавлені можливості вселитись та проживати в квартирі АДРЕСА_1 у зв'язку з відсутністю умов для цього, а саме квартира була надана ОСОБА_2 та членам його родини в непридатному для проживання стані, потребувала проведення ремонтних робіт, встановлення комунікацій, електрообладнання, опалення та каналізації, що підтверджується актами обстеження житлових умов заявника та складаними до них таблицями (т.1 а.с.139-143, т.2 53-58).

Проте, відповідачі у спірному приміщенні не проживають більше шести місяців без поважних причин, а тимчасовість їх виїзду з місця проживання за умовами і характером роботи не доведена у зв'язку з чим, судова колегія дійшла висновку про наявність правових підстав для визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням.

На підставі абз.4 п.1 ст.12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.

Відповідно до п.п.3,19,20,21 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року №1081 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), у разі переміщення військовослужбовців по службі, пов'язаного з переїздом в іншу місцевість, службові житлові приміщення, які вони займали за попереднім місцем служби, підлягають звільненню, якщо інше не передбачено законодавством ( п.19)

Військовослужбовець та члени його сім'ї зобов'язані вивільнити займане ними службове житлове приміщення у разі одержання або придбання житла для постійного проживання (п.20).

При звільненні з військової служби військовослужбовець підлягає виселенню із службового житлового приміщення з усіма членами сім'ї, якщо інше не передбачено законодавством (п.21).

Відповідно до протоколу засідання житлово-побутової комісії Центрального Управління СБУ від 19 вересня 1997 року №17, співробітнику ГУ БКОЗ СБУ ОСОБА_2 зі складом сім'ї 3 особи було надано для постійного проживання трикімнатну квартиру АДРЕСА_2. На підставі свідоцтва про право власності від 21 листопада 2001 року №30656 зазначена квартира перебуває у спільній частковій власності ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4( т.1 а.с.145) Отже, відповідачі забезпечені житлом державою, у зв'язку з чим їх житлові права не можуть вважатись порушеними.

Що стосується вимог про зняття відповідачів з реєстраційного обліку слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" (надалі по тексту Закон України) зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Виходячи з того, що Закон України є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК Української РСР; ст. 405 ЦК України), а відтак звернення Управління СБУ в Одеській області з вимогами про зняття відповідачів з реєстраційного обліку є передчасними.

При указаних обставинах, судова колегія вважає, що суд першої інстанції не визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 червня 2014 року підлягає скасуванню з ухваленням нового по суті заявлених вимог.

Керуючись п. 2 ч.1 ст. 307, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст. ст. 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

вирішила:

Апеляційну скаргу Управління Служби безпеки України в Одеській області - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 червня 2014 року - скасувати.

Позов Управління Служби безпеки України в Одеській області - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 такими, що втратили право користування службовим жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий С.О.Погорєлова

Судді Т.В.Цюра

І.П.Сидоренко