АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/4415/15-ц Номер провадження 22-ц/786/533/16Головуючий у 1-й інстанції Миронець О. К. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Одринської Т.В.;

Суддів: Винниченка Ю.М., Буленка О.О.,

При секретарі: Рибак О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Київського районного суду м. Полтави від 28 грудня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки , -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2015 року позивач ПАТ «Дельта банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 і просить суд в рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості за кредитним договором у розмірі 692914,52 гривень звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме житловий будинок з господарськими будівлями, загальною площею 50,1 кв.м., який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 шляхом визнання права власності на нього за Публічним акціонерним товариством «Дельта банк».

В обґрунтування позовних вимог вказував, що відповідно до договору від 25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк», який є правонаступником АКБ «ТАС - Комерцбанк» та ПАТ «Дельта банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором ПАТ «Дельта банк» набув прав вимоги як кредитор щодо боргу ОСОБА_2. Оскільки, ОСОБА_2 не виконує умови кредитного договору від 07.11.2007 року, тому у неї утворилася заборгованість у розмірі 692914,52 гривні.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 28 грудня 2015 року відмовлено публічному акціонерному товариству «Дельта банк»» в задоволенні позову до ОСОБА_2 звернення стягнення на предмет іпотеки за недоведеністю.

З даним рішенням суду не погодилось ПАТ «Дельта Банк» та подало на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення Київського районного суду м. Полтави від 28 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ «Дельта Банк» задовольнити повністю. Вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 07.11.2007 року між АКБ «Тас-комерцбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №1601/1107/71-322, відповідно до якого остання отримала кредит в сумі 24500 доларів США, з розрахунком 12,49% річних за користування кредитом на строк до 07.11.2037 року (а.с.6-12).

На виконання умов кредитного договору між сторонами було укладено іпотечний договір від 07.11.2007 року згідно з умовами якого передано в іпотеку житловий будинок з господарськими будівлями, загальною площею 50,1 кв.м. який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (а.с.29-34).

Згідно довідки ПАТ «Дельта Банк» від 09.07.2015 року, вбачається, що заборгованість ОСОБА_2 станом на 09.07.2015 року складає 30 574,67 доларів США, в тому числі 26 476,68 доларів тіло кредиту, відсотки 4 097,99 доларів США, пеня 19 918,44 доларів США, загальна заборгованість в еквіваленті складає 692 914,52 гривень (а.с.39).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено позовних вимог, оскільки розрахунку заборгованості по кредитному договору суду не надано, що в свою чергу не дає можливості встановити з якого часу виник борг та позивачем не доведено суму боргу. Крім того, суду не надано доказів того, що ПАТ «Дельта банк» отримав право вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором від 07.11.2007 року, який був укладений між нею з АКБ «Тас-комерцбанк», так як з договору від 25.12.2012 року, який укладено між ПАТ «Дельта банк» та ПАТ «Сведбанк» про купівлю-продаж прав вимоги дана обставина не вбачається.

Проте, з таким висновком місцевого колегія суддів погодитися не може виходячи з наступних підстав.

Відповідно до договору про внесення змін та доповнень №1 від 04.12.2009 року ПАТ «Сведбанк» є правонаступником ВАТ «Сведбанк», яке є правонаступником АКБ «ТАС -Комерцбанк».

25.12.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк», який є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, АТ «Сведбанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від АТ «Сведбанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги (замість АТ Сведбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Таким чином, керуючись Договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, АТ «Дельта Банк» набуло статус Нового кредитора згідно ст.ст. 512, 513, 514, 516, 517 ЦК України та відповідно всіх процесуальних прав та обов'язків Нового Кредитора.

З матеріалів справи вбачається, що позичальник ОСОБА_2 умови кредитного договору належним чином не виконувала, про що її неодноразово повідомлялося, в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов'язань згідно умов кредитного договору. Однак, зобов'язання відповідачем не виконані, у зв'язку з чим, станом на 09.07.2015 року за нею наявна заборгованість у сумі - 692 914,52 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом - 581 739,29 грн.; сума заборгованості за відсотками - 90 040,06 грн.; пеня - 19 918,44 грн.; сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по відсотках - 1216,73 грн.

На час розгляду справи в апеляційній інстанції дана заборгованість не була погашена, ні первісному кредитору, ні позивачу. Відповідачем не надано доказів на спростування вказаної заборгованості.

Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до норм статей 629, 610, 612, 625 ЦК України - договір є обов'язковим до виконання; порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання; боржник вважається таким, що прострочив, якщо не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором та не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов'язання.

Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору у встановлений договором строк, як закріплено нормами статей 526, 530 ЦК України.

Відповідно до п.11 договору іпотеки, іпотекодержатель набуває право стягнення на предмет іпотеки у випадках: невиконання боржником основного зобов'язання; невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем умов його договору; у інших випадках, передбачених законодавством.

У разі порушення боржником основного кредитного договору або порушення іпотекодавцем умов іпотечного договору, іпотекодержатель надсилає письмову вимогу про усунення порушення основного зобов'язання за кредитним договором або зобов'язань, передбачених іпотечним договором, у тридцяти денний строк, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов іпотечного договору.

Як вбачається з матеріалів справи, 10 квітня 2015 року позивачем ПАТ «Дельта Банк» направлявся лист-вимога до ОСОБА_2, в якій Банк просив позичальника у тридцятиденний строк виконати зобов'язання за кредитним договором, у разі невиконання цієї вимоги АТ «Дельта Банк» розпочне процедуру звернення стягнення на передане в іпотеку нерухоме майно.

Однак, на час розгляду справи, дана вимога банку не була виконана.

Розмір заборгованості відповідачем та її представником не оспорюється.

Відповідно до ч. 6 ст. 3 ЗУ «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Згідно вимог ст. 12 ЗУ «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Як зазначено у ч. 1 статті 33 Закону України « Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскільки боржником та відповідачем належно не виконуються умови договору, то вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають задоволенню.

Відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки згідно ст.5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника (майнового поручителя) або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Судом встановлено, що предмет іпотеки - житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, має загальну площу 50,1 кв. м., що не перевищує 250 квадратних метрів, та придбаний за кредитні кошти в іноземній валюті.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про необхідність відстрочення виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки до втрати чинності Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року №1304-VII.

Враховуючи, що, позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» є законними та обґрунтованими, тому підлягають задоволенню, а рішення Київського районного суду м. Полтави від 28 грудня 2015 року скасуванню, з ухваленням по справі нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 28 грудня 2015 року - скасувати. Ухвалити нове.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки - задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 692 914,52 грн., з яких: 581 739,29 грн. - сума заборгованості за кредитом, 90 040,06 грн. - сума заборгованості по відсоткам, 19 918,44 грн. - пеня, 1216,73 грн. - сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по відсотках - звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями, загальною площею 50,1 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу посвідченого 07.11.2007 року приватним нотаріусом Полтавського МНО Колотіловим О.М. за реєстровим номером 4323, ринковою вартістю 392 996,00 грн. (без ПДВ) шляхом визнання права власності на нього за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк».

Визнати за публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» () право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, загальною площею 50,1 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відстрочити виконання судового рішення у частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України "Про мораторій про стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року №1304-VІІ.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства судовий збір понесений позивачами при подачі апеляційної скарги у розмірі 4019,40 грн. (чотири тисячі дев'ятнадцять гривень сорок копійок).

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя: /підпис/ Т.В. Одринська

Судді: /підпис/ Ю.М. Винниченко /підпис/ О.О. Буленко

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Т.В. Одринська

З оригіналом згідно: