УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №668/547/16-ц

Пров. №4-с/668/13/16

05.02.2016 р.

Суворовський районний суд м. Херсона в складі:

головуючий суддя Гаврилов Д.В.,

секретар Підгрушко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні ОСОБА_2,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року до суду надійшла скарга ОСОБА_1 (боржника у виконавчому провадженні) на дії та рішення державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні ОСОБА_2, в якій заявник просила визнати незаконними дії державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження № 49249806 та накладення арешту на все її майно, а також просила скасувати постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту.

Скаргу мотивовано тим, що на підставі виконавчого листа № 668/16808/13ц, виданого 10.06.2014 року Суворовським районним судом м. Херсона, державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 49249806. В порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» вказану постанову не було направлено заявнику, про її наявність вона дізналась при проведенні опису майна, чим була позбавлена можливості добровільно виконати рішення суду. В тексті самої постанови неправомірно зазначається про стягнення заборгованості, не про звернення стягнення на предмет іпотеки. Крім того, на думку заявника, державним виконавцем було неправомірно накладено арешт на її майно. Заявник вважає, що чинність Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» перешкоджає вчиненню виконавчих дій в рамках вказаного виконавчого провадження.

У судовому засіданні представник заявника вимоги скарги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник ВДВС Суворовського РУЮ у м. Херсоні вимоги скарги не визнала, проти їх задоволення заперечувала з підстав необґрунтованості.

Повно та всебічно зясувавши обставини справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що за заявою стягувача ТОВ «Кредитні ініціативи» та на підставі виконавчого листа № 668/16808/13ц, виданого 10.06.2014 року Суворовським районним судом м. Херсона про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором шляхом проведення прилюдних торгів, 06.11.2015 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні ОСОБА_2 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 49249806, якою також накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_1.

В подальшому постановою державного виконавця від 13.11.2015 року виконавче провадження № 49249806 приєднано до зведеного виконавчого провадження № 49992491.

Частиною 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Згідно вимог ч. 2 цієї статті державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність

боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з

моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання

цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що

виноситься відповідна постанова.

Частиною 5 зазначеної статті передбачено, що копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже, при отриманні чинного виконавчого документу, який відповідає вимогам ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобовязаний відкрити виконавче провадження і вжити всі необхідні виконавчі дії для примусового виконання рішення суду. При цьому постанова про відкриття виконавчого провадження не є виконавчим документом, а є лише процесуальним документом, після винесення якого державний виконавець може вчиняти виконавчі дії і використовувати надані йому законодавством повноваження.

Зазначення в постанові про відкриття виконавчого провадження про стягнення заборгованості тоді, коли виконавчий лист видано про звернення стягнення на предмет іпотеки, є помилкою, яка не впливає на зміст виконавчого провадження та не змінює виконавчий лист, тому жодним чином не перешкоджає виконанню рішення суду.

Порушення прав заявниці, яке полягало в неотриманні постанови про відкриття виконавчого провадження, було усунуто в подальшому шляхом ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

Доводи щодо порушення права на добровільне виконання рішення суду є безпідставним, оскільки заявником не надано доказів того, що вона виявила бажання добровільно виконати рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, а державний виконавець чинила їй в цьому перешкоди.

Не є також обґрунтованими доводи скаржника стосовно неправомірного накладення арешту, у звязку з тим, що наклавши арешт на майно боржника за заявою стягувача при відкритті виконавчого провадження, державний виконавець використала право, надане їй спеціальним законом.

Крім того, суд вважає безпідставним посилання скаржника на те, що чинність Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» перешкоджає вчиненню виконавчих дій в рамках вказаного виконавчого провадження. З огляду на те, що положення цього Закону забороняють здійснювати примусове стягнення нерухомого майна громадян, а не вчиняти будь-які виконавчі дії. Доказів того, що державним виконавцем зверталось стягнення на нерухоме майно божника, суду не надано.

За наведених обставин заявник не довела суду порушення свого права, тому вимоги скарги є необґрунтованими.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.3,10, 60, 209, 210, 383-388 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської області через Суворовський районний суд м. Херсона протягом п'яти днів з дня її проголошення.

У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання її копії.

СуддяОСОБА_3