АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/448/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 47 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Уманська міська рада, третя особа ОСОБА_7 про незаконне відчуження земельної ділянки, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Уманської міської ради про те, що земельна ділянка по вулиці Садовій, 16 м. Умані Черкаської області огороджена підпорною стіною із каменю та стіною з цегли висотою від 1 до 4 м., які зберігають межі землекористування уже тривалий час без змін. Огорожа є складовою нерухомого майна будинку.

Уманська міська рада своїм рішенням від 27 квітня 2005 року № 2.6-46/4 передала у приватну власність земельну ділянку площею 477 кв. м. Бондаренко Г.В. (АДРЕСА_1). Це рішення призвело до зміни меж, визначених у 1954 році і прийняте на користь ОСОБА_7

Враховуючи незмінність земельної ділянки (2035 кв. м.) в умовах жорстких меж, із ділянки виключається частково огорожа із каменю й цегли (за рахунок фіктивного зменшення їх товщини від 10 до 20 см.), що призвело до позбавлення власників будинку нерухомого майна у вигляді огорожі і зменшує земельну ділянку у спільній власності, а незаконно отримана площа нібито неіснуючої частини огорожі направлена на розширення та перетин меж і подвійну власність з суміжними землекористувачами для узаконення самочинного будівництва ОСОБА_7

Такі дії, на думку позивача, фактично збільшили площу земельної ділянки до 2053 кв. м.

Факт незаконних дій, на думку позивача, підтверджено даними декількох джерел: інвентаризаційною справою Уманського виробничого відділку КП ЧООБТІ за № 1285 на житловий будинок по вулиці Садовій, 16; технічною документацією із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки СП ТОВ «Фавор»; висновком № 10-6/БУД ТОВ «Контакт-Сервіс» та ПП «Техбудексперт»; технічною документацією із землеустрою на земельну ділянку ПП «Геоплан»; письмовим узгодженням для ОСОБА_7 земельних меж начальником управління Держземагенства в Уманському районі Черкаської області ОСОБА_8

ОСОБА_6 просив суд:

- визнати рішення Уманської міської ради від 27.04.2005 р. №2.6-46/4 про передачу ОСОБА_9 у приватну власність земельної ділянки площею 477 кв. м. по вул. Садова, 16 у м. Умань недійсним, а незаконно вилучену час тину огорожі й частину землі під нею примусово повернути у власність будинку;

- зобов'язати Уманську міську раду прийняти у встановленому законом порядку відповідне рішення, переоформити право власності в межах 1954 р. з площею 2035 кв. м. та повернути відчужену земельну ділянку під огорожею у спільну власність, а незаконно надану земельну ділянку привести у придатний для використання стан із знесенням всіх будівельних споруд за рахунок винних, а право власності на них припинити;

- постановити окрему ухвалу про порушення закону і обмеження прав власників землі й нерухомого майна, направити правоохоронним органам для вжиття заходів;

- справі надати статус пріоритетної, оскільки вона пов'язана із захистом прав інваліда.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03 червня 2015 року до участі в розгляді даної справи була залучена ОСОБА_7 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору /а.с. 29/.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 грудня 2015 року в задоволені позову ОСОБА_6 було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, у грудня 2015 року ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновків про те, що пропущений строк позовної давності. Оскільки строк позивної давності слід обраховувати починаючи з моменту здійснення апелянтом оновлення технічного паспорту на житловий будинок садибного типу, що розташований в м. Умані, вул. Садова,16 з 20 червня 2012 року, коли він і дізнався про прийняте рішення, що оскаржується . Яке є незаконним і порушує його права як співвласника будинку по вул. Садова, 16 м. Умань, тому підлягає скасуванню.

ОСОБА_6 просив:

- скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 грудня 2015 року і ухвалити нове рішення;

- стягнути з відповідача за подання апеляційної скарги судовий збір у сумі 1 339,80 грн., до державного бюджету, враховуючи пільги позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог та доводів апелянта, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга має бути відхилена.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону дане судове рішення відповідає, а посилання апелянта на вказані обставини та докази не дають підстав для задоволення його скарги.

У п.8 та п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року N 14 «Про судове рішення у цивільній справі» розяснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до вимог ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції посилається на те, ОСОБА_6 міг дізнатися про порушення своїх прав зокрема у 2005 році при приватизації земельної ділянки ОСОБА_7, правильність проведення якої була підтверджена висновком державного інспектора за використанням і охороною земель, та у 2011 році під час виготовлення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки.

З чим не погодився позивач, вказавши, що дізнався про порушене право пізніше.

Колегія суддів, перевіряючи доводи апеляційної скарги встановила, що суд допустив неповноту та не перевірив доводи позивача щодо часу ознайомлення з рішенням, яке оскаржується, зокрема не дослідивши матеріали інвентарної справи. Усуваючи яку, колегією суддів було витребувано та безпосередньо у судовому засіданні досліджено матеріали інвентарної справи на будинок в м. Умань по вул. Садова, 16. А також надано оцінку як доводам позивача так і запереченням відповідача та третьої особи ОСОБА_7 і доданим до них матеріалам в їх сукупності. Та встановлено, що рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02 липня 2004 року по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, про встановлення порядку користування земельною ділянкою, було визначено порядок користування земельною ділянкою, що розташована по вул. Садовій, 16 міста Умані, в тому числі й тією частиною на яку вказує позивач. На виконання даного рішення суду Уманська міська рада своїм рішенням від 27 квітня 2005 року № 2.6-46/4 передала у приватну власність земельну ділянку площею 477 кв. м. Бондаренко Г.В. (АДРЕСА_1). Про що було відомо в тому числі й ОСОБА_6, який також, як один з учасників процесу щодо прав і обовязків якого було ухвалено рішення суду, зокрема отримав державний акт на право власності на земельну ділянку в м. Умань по вул. Садова, 16 від 22 квітня 2008 року /а.с. 111/, а 28.09.2009 року підписав акт в якому зокрема вказав про досягнення угоди про розподіл всієї земельної ділянки /а.с. 112/. Також він звертався до Уманського відділення ЧОБТІ з заявою-замовленням про проведення поточної інвентаризації його частини будинку ще у листопаді 2010 року /а.с. 107/. Крім того, як вказала ОСОБА_7, ОСОБА_6 з часу ухвалення рішення від 02.07.2004р. неодноразово позивався до суду за захистом прав, повязаних з володінням його частиною нерухомого майна та земельної ділянки за вказаною адресою, а в матеріалами інвентарної справи містяться відповідні судові ухвали. Що підтверджує висновки суду першої інстанції про обізнаність ОСОБА_6 зі всіма обставинами, що повязані з часом винесення рішення Уманської міської ради від 27.04.2005 р. №2.6-46/4 та про обізнаність зі змістом цього рішення.

Тому враховуючи, що відповідач під час розгляду справи судом першої інстанції подав заяву про застосування наслідків пропущення позивачем строків позовної давності, колегія суддів приходить до висновку, що суд, встановивши, що рішення, яке оскаржує ОСОБА_6 було винесене 27.04.2005 року, а з позовною заявою про його оскарження він звернувся 17.03.2015 року, тобто майже через десять років, правомірно відмовив у задоволенні даного позову з підстав, що передбачені ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Апелянт не надав суду доказів, які б спростовували вищевказані висновки суду першої інстанції, як не надав апеляційному суду і доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, ухвалив рішення на підставі наданих сторонами та досліджених у судовому засіданні доказів, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які посилалися сторони як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин, вірно застосував норми матеріального права та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 309, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 грудня 2015 року відхилити.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Уманська міська рада, третя особа ОСОБА_7 про незаконне відчуження земельної ділянки залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :