Справа № 125/1110/15-ц Провадження № 22-ц/772/1168/2016Головуючий в суді першої інстанції Переверзєв С. В.
Категорія 41 Доповідач Медвецький С. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого Медвецького С.К.,

суддів: Оніщука В.В., Чорного В.І.,

з участю секретаря Маркевич Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Барського районного суду Вінницької області від 15 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про захист гідності та честі, стягнення моральної шкоди,

встановила:

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що по сусідству з відповідачем в селі Переліски Барського району Вінницької області знаходиться її земельна ділянка. Протягом тривалого часу вона перебуває у неприязних стосунках з відповідачем. 18 вересня 2014 року, відповідач, перебуваючи на власній земельній ділянці, ображав її нецензурними словами, чим принизив її гідність та честь.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_3 просила зобов'язати ОСОБА_2 в присутності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вибачитися перед нею та стягнути на її користь 6 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 15 лютого 2016 року позов задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_2 в присутності ОСОБА_4, ОСОБА_6 вибачитись перед ОСОБА_3

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 2 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалене у справі судове рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У судовому засіданні ОСОБА_2 та адвокат Шевчук Н.Й. підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Адвокат Іванова В.О., яка представляє інтереси ОСОБА_3, заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню з таких міркувань.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що висловлювання відповідача на адресу позивача, які мали місце 18 вересня 2014 року в присутності інших громадян, мають яскраво виражений негативний характер, принижують гідність та честь ОСОБА_3, оскільки були виражені в принизливій та образливій формі, та як наслідок спричинили останній моральну шкоду.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із тривалості страждань, їх вплив на особу та наслідки до яких вони призвели.

Проте погодитися з такими висновками суду не можна.

Статтею ст. 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Установлено, що сторони тривалий час перебувають у неприязних стосунків, наслідком чого є постійні конфлікти між ними.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_3 зазначила, що 18 вересня 2014 року ОСОБА_2 ображав її нецензурною лайкою у присутності свідків.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до статей 28, 68 Конституції України, кожен має право на повагу до його гідності та ніхто не може бути підданий такому поводженню, що принижує його гідність.

Кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституцій України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до частини першої статті 269 ЦК України особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом.

Статтями 270, 297 ЦК України визначено, що відповідно до Конституції України фізична особа має право на повагу до гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно зі статтею 271 ЦК України зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя.

Відповідно до статті 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, письмових доказів.

Частина 1 статті 58 ЦПК України передбачає, що належними є доказами, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За змістом ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі - Пленум) судам роз'яснено, що якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду.

У пункті 26 Пленуму роз'яснено, що відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. У свою чергу, частина перша статті 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Суд не вправі зобов'язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК.

Разом із тим не суперечить закону визнання судом мирової угоди, за умовами якої сторони як спосіб захисту гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи передбачають вибачення перед потерпілим.

Однією з вимог позивача є зобов'язати відповідача в присутності свідків вибачитись перед нею.

Оскільки суд не вправі відповідача вибачатися перед позивачем, то вимоги ОСОБА_3 про зобов'язання вибачитись ОСОБА_2 перед нею є безпідставними, так як суд не вправі зобов'язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності та честі не передбачено у статті 16 ЦК України.

Судом першої інстанції встановлено, що 18 вересня 2014 року в

с. Переліски Барського району Вінницької області ОСОБА_2 нецензурними словами ображав ОСОБА_3, погрожував їй застосуванням фізичної сили. Таких висновків суду дійшов з пояснень позивача та показань свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Разом з тим, при образі винний принижує честь і гідність особи шляхом висловлювання нецензурних чи брутальних слів, вчиненням непристойних або насильницьких дій (жесту та ін.), або дає непристойну оцінку особистим якостям чи поведінці особи в формі, яка різко суперечить прийнятому спілкуванню між людьми.

Показаннями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 встановлено, що працюючи на земельній ділянці ОСОБА_3, вони чули як відповідач висловлював нецензурні слова. При цьому зазначені свідки не вказали, що ОСОБА_2 висловлював нецензурні чи брутальні слова на адресу ОСОБА_3 і тим самим ображав її. Також свідки не змогли зазначити коли відповідач ображав позивача, а також не підтвердили те, що ці події мали місце 18 вересня 2014 року.

Відповідач заперечував, що висловлювався на адресу позивача нецензурними словами.

Натомість установлено, що сторони у справі тривалий час перебувають у неприязних стосунках та між ними постійно виникали конфлікти.

Це підтверджується показаннями свідків ОСОБА_9 - колишнього сільського голови, ОСОБА_10 - дільничного інспектора, ОСОБА_11

На думку колегії суддів, позивач не надала достовірно допустимих доказів того, що 18 вересня 2014 року в с. Переліски Барського району Вінницької області ОСОБА_2 нецензурними словами ображав її, погрожував їй застосуванням фізичної сили.

Ухвалюючи рішення про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції у порушення вимог статті 23 ЦК України не обґрунтував чим саме завдана моральна шкода позивачу, з яких критеріїв виходив визначаючи розмір відшкодування в сумі 2 000 грн.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про задоволення позову.

За таких обставин, рішення суду не можна визнати законним та обґрунтованим, а тому відповідно до статті 309 ЦПК України воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Барського районного суду Вінницької області від 15 лютого 2016 року скасувати й ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про захист гідності та честі, стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий /підпис/ С.К. Медвецький

Судді: В.В. Оніщук /підпис/

/підпис/ В.І. Чорний

Згідно з оригіналом: