Провадження № 2/752/1992/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

18.03.2016 року Голосіївський районний суд міста Києва

у складі головуючого по справі судді - Шкірай М.І.

за участю секретаря - Безверхої Н.В.

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції Голосіївського району Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві та Відділу державної виконавчої служби Голосіївського району у м. Києві, треті особи без самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_2 та Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві про звільнення майна з під арешту, суд -

Встановив

Позивач звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просила зняти арешт накладений на домоволодіння АДРЕСА_1, який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна 29.07.2010 року за № 10086334 на підставі постанови, к/с № 49-2972 від 19.07.2010 року Генеральна прокуратура України, заступник начальника Р.В. Шкурпело та виключити вказаний запис про арешт домоволодіння з вказаного реєстру.

В обґрунтування позову позивач вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько. Після його смерті відкрилась спадщина, до складу спадкового майна увійшло вищевказане домоволодіння. З заявами про прийняття спадщини до нотаріуса звернулися три спадкоємці першої черги: позивач як донька померлого, третя особа за позовом - ОСОБА_2, як син спадкодавця, та їхня мати - ОСОБА_4, як дружина спадкодавця. Позивач та її мати ОСОБА_4 отримали у державного нотаріуса Другої київської державної нотаріальної контори свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане домоволодіння на 1/3 частину кожна. В свою чергу, ОСОБА_2 не отримував свідоцтво про право на спадщину на вказане домоволодіння, тому позивач вважає, що останній не набув у встановленому законом порядку права власності на частину вказаного домоволодіння.

Крім того, позивач вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_4 У встановленому законом строк позивач звернулась до Другої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, в чому їй було відмовлено та повідомлено, що видати свідоцтво про право на спадкове майно за законом неможливо, оскільки на домоволодіння, частка якого увійшла до спадкового майна, накладено арешт.

Позивач в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, зазначила, що не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення.

ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву в якій просив розглянути справу без його участі.

Представники відповідачів та третьої особи Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явились, про дату і час судового розгляду повідомлені належним чином, заяв про розгляд справи за їх відсутності не надходило, причин неявки суду не повідомили, тому суд, вважає за можливе розглянути справу у заочному порядку.

Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Дослідивши матеріали справи та відповідні докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.02.2004 року посвідченого державним нотаріусом Другої Київської державної нотаріальної контори Погорілою Л.С. та зареєстрованого в реєстрі під № 4-1093 ОСОБА_1 належить 1/3 домоволодіння за АДРЕСА_1.

З витягу про державну реєстрацію прав Комунального підприємства Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна № 32719414 від 28.12.2011 року вбачається, що за ОСОБА_4 зареєстровано право приватної власності на 1/3 частину домоволодіння АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4, про що свідчить свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1 видане Відділом реєстрації смерті м. Києва 10.05.2015 року.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 47952167 від 19.11.2015 року вбачається, що на об'єкт нерухомого майна домоволодіння АДРЕСА_1 зареєстровано обтяження № 10086334 у вигляді арешту нерухомого майно на підставі постанови, к/с49-2972, 19.07.2010, Генеральна прокуратура України, Заст. нач. Р.В. Шкурпело.

04 листопада 2015 року ОСОБА_1 звернулась до Генерального прокурора України зі зверненням, в якому просила постановити рішення про звільнення з-під арешту вищевказаного домоволодіння.

Листом від 09.12.2015 року за № 09/1-17643-10 Генеральна прокуратура України повідомила ОСОБА_1, що вироком Солом'янського районного суду м. Києва від 11.10.2011 року ОСОБА_2 засуджено за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368, ст. 69 КК України 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, що є його особистою власністю. Ухвалою апеляційного суду м. Києва 19.07.2012 року вирок стосовно ОСОБА_2, змінено , йому пом'якшено покарання до 4 років позбавлення волі. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 25.06.2013 року ухвалу апеляційного суду м. Києва стосовно ОСОБА_2 залишено без змін.

Крім того, у вказаному листі зазначено, що вирішення питання щодо конфіскації майна ОСОБА_2 за вироком суду знаходиться поза межами компетенції Генеральної прокуратури України.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є траво особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

За змістом ч.ч. 1 та 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти .ї здо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Згідно ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що власник має право вимагати відновлення свого порушеного права, в даному випадку - звільнення з-під арешту майна, яке належить йому на праві власності.

За таких обставин, дія арешту на вказане домоволодіння та внесення відомостей про його обтяження до Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна, порушує права позивача, як власника та спадкоємця, оскільки вона не притягувалась до участі у кримінальній справі в якості підозрюваного, їй не пред'являлось обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення та не заявлялись вимоги за цивільним позовом.

В постанові від 15 травня 2013 року Верховний Суд України дійшов правової позиції № 6-26цс13, згідно якої вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. В порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, коли арешт на майно накладено при провадженні в кримінальній справі, розглядаються заяви боржників на правильність арешту майна.

Отже розглянувши цивільну справу заочно, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини, якими обгрунтовуються вимоги позивача, підтверджуються дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи.

Керуючись ст. ст. 10-11; 28-29; 57-60; 158; 179; 185; 208-209; 212; 214-215 ЦПК України, суд -

Вирішив

Позов ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції Голосіївського району Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві та Відділу державної виконавчої служби Голосіївського району у м. Києві, треті особи без самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_2 та Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві про звільнення майна з під арешту - задовольнити.

Зняти арешт накладений на домоволодіння АДРЕСА_1, який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна 29.07.2010 року за № 10086334 на підставі постанови, к/с № 49-2972 від 19.07.2010 року Генеральна прокуратура України, заступник начальника Р.В. Шкурпело.

Виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис від 29.07.2010 року за № 10086334 про арешт домоволодіння за адресою АДРЕСА_1.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом десяти днів, з дня отримання його копії до Голосіївського районного суду м. Києва.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва.

Суддя