Апеляційний суд Житомирської області
Справа №0616/4524/12 Головуючий у 1-й інст. Заполовська Т. Г.
Категорія 27 Доповідач Широкова Л. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Широкової Л.В.,

суддів Борисюка Р.М., Матюшенка І.В.,

при секретарі судового

засідання ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Житомирі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 08 квітня 2015 року

по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 27.08.2007 року між сторонами укладено кредитний договір № ZRW1GA00004033, відповідно до умов якого ОСОБА_2 надано кредит у сумі 15000,00 доларів США зі сплатою 11,04 % річних за користування кредитними коштами та комісійної винагороди, із кінцевим строком повернення до 26.07.2017 року. Оскільки позичальник належним чином не виконує зобовязання за кредитним договором, станом на 21.06.2012 року виникла заборгованість у сумі 36573,42 доларів США, що еквівалентно 292221,63 грн., позивач просив суд задовольнити його позов у повному обсязі.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 08 квітня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати оскаржуване рішення суду, як незаконне.

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 26.05.2015 року вищевказане судове рішення скасовано та ухвалено нове, яким позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 36573,42 доларів США, що еквівалентно 292221,63 грн. заборгованості за кредитним договором № ZRW1GA00004033.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 10 лютого 2016 року рішення Апеляційного суду Житомирської області від 26.05.2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша кредитна установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства (ст. 526 ЦК України).

Статтями 57-59 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обовязок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, 27.08.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № ZRW1GA00004033 за умовами якого банк взяв на себе зобовязання надати останній кредит у сумі 16500,00 доларів США зі сплатою 0,92 % щомісячно за користування кредитними коштами та з кінцевим строком повернення до 26.07.2017 року (а.с. 12-14).

З метою забезпечення виконання зобовязань за даним договором цього ж дня між сторонами укладено договір іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_2 передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 (а.с.16-18).

Заперечуючи проти заявленого позову відповідачка вказувала, що після укладення кредитного договору працівники банку запевнили її про відсутність у касі банку кредитних коштів, які будуть видані через декілька днів після укладення іпотечного договору. Остання також зазначала, що за отриманням кредитних коштів до каси банку вона не зверталася та не уповноважувала інших осіб на вчинення таких дій, а ці кошти шахрайським шляхом отримав ОСОБА_3 ( а. с. 67-69).

За змістом ст. ст. 212, 214 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було доведено факту отримання ОСОБА_2 грошей, визначених у договорі кредиту № ZRW1GA00004033 укладеним між нею та банком.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним та ґрунтується на доказах наданих сторонами по справі.

Так, як вбачається з матеріалів справи, рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 12.08.2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 12.11.2014 року, у справі ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору неукладеним (справа № 285/620/13-ц) встановлено, що згідно висновку експерта від 15.04.2014 року підпис, розташований у графі «Отримувач» у заяві від 27.08.2007 року про видачу готівки у розмірі 15000,00 дол. США, виконаний не ОСОБА_2, а іншою особою (а. с. 100-102, 105-106).

Крім того, суди у вищевказаній справі № 285/620/13-ц дійшли висновку про те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не довело факту отримання ОСОБА_2 27.08.2007 року кредитних коштів у сумі 15000,00 дол. США.

Вищезазначене, відповідно до положень ст.61 ЦПК України є безумовною підставою для звільнення ОСОБА_2 від доказування про не отримання нею кредитних коштів, які є предметом спору у даній справі.

Також банк не надав належних та допустимих доказів щодо вчинення відповідачкою або її уповноваженою особою дій, що свідчать про визнання позичальником боргу або іншого обовязку. Виписка з рахунку (а. с. 158-182) не свідчить, що саме ОСОБА_2 або її уповноважена особа сплачувала заборгованість за кредитним договором.

Судом першої інстанції при розгляді справи, обставини, на які містяться посилання в апеляційній скарзі, перевірялись. Висновки суду щодо відмови у задоволенні заявлених вимог грунтуються на доказах, наданих сторонами, їх правова оцінка сумніву не викликає. До правовідносин, які склалися між сторонами у звязку з виникненням спору, правильно застосовані норми матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 08 квітня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: