Апеляційний суд Житомирської області
Справа №289/223/16-ц Головуючий у 1-й інст. Сіренко Н. С.
Категорія 4 Доповідач Жигановська О. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Жигановської О.С.

суддів Якухно О.М., Зарицької Г.В.

з участю секретаря судового засідання Добровольської Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до колективного кооперативного підприємства «Ринок» про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Радомишльського районного суду Житомирської області від 23 лютого 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до ККП «Ринок» про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності, посилаючись на те, що є співзасновником підприємства і їй належить 9,2% корпоративних прав ККП «Ринок». Зазначає, що впродовж останніх років відповідач систематично порушує її права, тому просила задовольнити її позов.

Ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області від 23 лютого 2016 року провадження по даній справі закрито у звязку із непідвідомчістю справи, оскільки вирішення спірних правовідносин належить до юрисдикції господарського суду.

В апеляційній скарзі позивач вищевказану ухвалу просить скасувати, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Закриваючи провадження по справі, суд першої інстанції виходив з того, що спір щодо корпоративних прав виник між юридичною особою та її учасником (а.с. 24-26).

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до статей 15,16 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Господарським процесуальним кодексом України віднесено до компетенції господарських судів.

Згідно із ч.2 ст.1 ГПК України у випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Частина 4 ст.12 ГПК України передбачає, що господарським судам підвідомчі справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, повязаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів (в редакції на час подання позову).

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення правового регулювання діяльності юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» від 10 жовтня 2013 року №642-VII, який набрав чинності з 28 березня 2014 року, суттєво розширено коло суб'єктів корпоративних відносин, спори за участю яких належать до підвідомчості господарських судів та пункт 4 частини 1 статті 12 Господарського процесуального кодексу України викладено у новій редакції, яка зазначена вище.

При визначенні юрисдикційності спору слід враховувати, що критеріями розмежування цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, характер спору про право (справи за позовами, що виникають з будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами інших видів судочинства), по-друге, однією із сторін у спорі є, як правило, фізична особа.

Тобто критеріями розмежування справи цивільного судочинства від справи господарського судочинства є одночасно суб'єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

Відповідно до розяснень, що містяться у п.п.1.1,1.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин №4 від 25.02.2016 року, корпоративні відносини виникають, зокрема, у господарських товариствах, виробничих кооперативах, фермерських господарствах, приватних підприємствах, заснованих на власності двох або більше осіб. За змістом положень пункту 4 частини першої статті 12 ГПК України, статті 167 ГК України, статті 2 Закону України „Про акціонерні товариства сторонами у корпоративному спорі є: 1) юридична особа та її учасник (засновник, акціонер, член), у тому числі учасник, який вибув; 2) учасники (засновники, акціонери, члени) юридичної особи. Учасник, який вибув зі складу юридичної особи, може бути стороною корпоративного спору щодо визначення та стягнення належної йому до сплати вартості частки майна юридичної особи, про визнання недійсними рішень про виключення його зі складу юридичної особи, а також про визнання недійсними інших рішень юридичної особи, якщо ці рішення прийняті в період до виходу (виключення) учасника, а відповідні вимоги обґрунтовуються порушенням його корпоративних прав на момент прийняття такого рішення.

Так як, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення правового регулювання діяльності юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» від 10 жовтня 2013 року №642-VII, який набрав чинності з 28 березня 2014 року, розширено субєктний склад корпоративних правовідносин, що включає в себе правовідносини між будь-якими юридичними особами та учасниками (засновниками в даному випадку), з урахуванням положень ст.1 ГПК України, тому суд 1-ї інстанції правильно вважав, що даний спір підвідомчий господарському суду.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Так, відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів», на яку посилається представник апелянта, не підлягають розгляду в порядку господарського судочинства справи, пов'язані зі створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності інших суб'єктів господарювання, які не є господарськими товариствами (кооперативи, приватні, колективні підприємства тощо), якщо стороною у справі є фізична особа.

Проте, посилання апелянта на положення вказаної Постанови суд не бере до уваги, оскільки на момент подачі позову набули чинності зміни до ГПК України, та розширено поняття субєктного складу, зазначивши субєктом правовідносин будь-яку юридичну особу, в тому числі і колективного підприємства, та акцентувавши увагу на предметному складі правовідносин, а саме корпоративні права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312,313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Радомишльського районного суду Житомирської області від 23 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий Судді