АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7662/16 Справа № 199/6197/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Посунся (Колодяжна) Н.Є.
Категорія 27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Посунся Н. Є.

суддів Баранніка О.П., Варенко О.П.

при секретарі Самокиша О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2015 року, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд, вивчивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, вважає оскаржуване рішення законним, таким, що повинне бути залишене без змін, виходячи з наступного.

Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 24.04.2008 року ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за яким банк надав відповідачці кредит у сумі 45600,00 доларів США.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором.

15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором.

Відповідачка належним чином не виконувала умови кредитного договору, в звязку з чим у неї утворилась заборгованість, яка станом на 10.05.2015 року становить 967375,00 грн., з яких: 927788,47 грн. - заборгованість за кредитом; 36801,02 грн. - заборгованість за відсотками та 2785,51 грн. - пеня.

Встановивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції, надавши належну оцінку зібраним доказам, керуючись ст..ст. 625, 1049, 1050 ЦК України, районний суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог Банку та стягнення кредитної заборгованості з Россь. Н.Ю., оскільки остання порушила умови кредитного договору, в звязку з чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню.

Доводи апелянта в скарзі про відсутність доказів того, що ПАТ «Дельта Банк» сплатив первісному кредитору за кредитами ціну купівлі, визначену Договором купівлі-продажу прав вимоги, та те, що право вимоги за кредитним договором взагалі є недоведеним, - є помилковими та такими, що спростовуються матеріалами справи, а саме: копіями Договорів купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року, укладеного між ПАТ «СведБанк» та ПАТ «Дельта Банк» та від 15 червня 2012 року, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк», які підписані кожною із сторін та завірені гербовими печатками банків. До вказаних Договорі додані Акти приймання-передачі прав вимоги між вказаними банками відповідно. Крім того, 22 грудня 2012 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено договір про внесення змін і доповнень №3 до Кредитного договору, де чітко вказано, що ПАТ «Альфа-Банк» є новим кредитором. Тобто, підписавши вказаний договір, відповідачці достеменно було відомо про зміну кредитора з чим вона була згодна.

Твердження ОСОБА_2 про відсутність підтверджень того, що позивач має право здійснювати факторингові операції спростовуються тим, що між ПАТ «Сведбанк» і ПАТ «Дельта Банк», та ПАТ «Дельта Бнак» і ПАТ «Альфа Банк» було укладено Договори купівлі-продажу прав вимоги, які не є договорами факторингу, а є окремими видами договорів.

Посилання на відсутність генеральної ліцензії на підтвердження повноважень щодо здійснення валютних операцій спростовуються наданою копією Генеральної ліцензії Банку на здійснення валютних операцій.

Доводи ОСОБА_2 про відсутність жодного доказу видачі їй кредитних коштів є також безпідставними та недоведеними, оскільки в порушення ст.ст.10,60 ЦПК України нею не було надано належних та допустимих доказів неотримання кредитних коштів. Навпаки, з розрахунку заборгованості, наданого Банком на підтвердження своїх позовних вимог, вбачається, що відповідачка приступила до виконання кредитного договору та на протязі певного часу здійснювала сплату платежів. Крім того, між Банком та апелянтом 17 травня 2011 року було укладено договори про внесення змін і доповнень до кредитного договору, - вказане свідчить про визнання відповідачкою факту укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів. Більш того, кредитні кошти були надані на придбання квартири, після купівлі якої, відповідачка передала її в іпотеку. Крім того, за змістом ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Доказів того, що відповідачкою вирішувалось чи вирішується питання щодо визнання спірного кредитного договору недійсним також надано не було. Розрахунок заборгованості у встановленому законом порядку не оспорений.

Інші доводи не впливають на законність оскаржуваного рішення.

Таким чином, суд першої інстанції при розгляді вказаної справи дотримався вимог матеріального та процесуального законів, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала чинна з моменту проголошення, може бути оскаржена у 20-денний строк у касаційному порядку.

Головуючий Н.Є. Посунся

Судді: О.П. Бараннік

ОСОБА_3