Справа № 450/1709/15-ц Провадження № 2/450/216/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2016 р.Пустомитівський районний суд Львівської області
в складі: головуючого - судді -ОСОБА_1.
при секретарі -ОСОБА_2

за участю :

представника позивача ОСОБА_3

ОСОБА_4

представник відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про повернення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд із врахуванням заяви про уточнення позовних вимог стягнути в його користь із відповідача ОСОБА_7 заборгованість за договором позики в розмірі 38 000 ОСОБА_1. США, основного боргу та 19977,73 грн. 3% річних від простроченої суми

В обґрунтування своїх вимог позивач ОСОБА_6 покликається на те, що між ним та відповідачем ОСОБА_7 було укладено в усній формі договір позики. На підтвердження даного договору та отримання коштів 23.03.2015 року ОСОБА_7 видав розписку згідно з якою він отримав від нього, ОСОБА_6 38000 ( тридцять вісім тисяч) доларів США.

Позивач вказує, що дані кошти на прохання ОСОБА_7 позичалось йому як він говорив на підтримку товариства в якому він квітня 2015 року також працював, однак згодом йому стало відомо, що вказані кошти він витрачав на свої власні потреби, що не заперечував, а тому не заперечуючи існування боргу написав відповідну розписку. ОСОБА_7 неодноразово отримував від нього кошти в позику, як він повідомляв на розвиток товариства та постійно вчасно повертав та підставі усної домовленості, а тому під час написання боргової розписки 23.03.2015 року, враховуючи свою правову необізнаність вважав про несуттєвою необхідність вказувати термін повернення позики, оскільки між ними було досягнуто усної домовленості про терміни повернення.

Позивач вказує, що у звязку з невиконанням відповідачем ОСОБА_7 взятих на себе зобовязань по поверненню боргів в тому числі за розпискою від 23.03.2015 року з метою досудового врегулювання спору він 04.06.2015 року звернувся до відповідача ОСОБА_7 з письмовою вимогою про повернення боргу в термін до 15.06.2015 року. Однак ОСОБА_7 ніяких дій по поверненню боргу не здійснив.

На підставі наведеного позивач просить суд позов задоволити.

Позивач ОСОБА_6 та його представник ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просять задоволити повністю.

Відповідач ОСОБА_7М в судовому засіданні позовні вимоги позивача ОСОБА_6 не визнав та заперечив. Свої заперечення мотивує тим, що договору позики з ОСОБА_6 не укладав і від нього коштів у позику не отримував. Кошти які вказує позивач залучались виключно для забезпечення роботи ТОВ „Геліус. За залученням, обліком і розрахунком грошей відповідала ОСОБА_8, яка працювала бухгалтером на підприємстві. ОСОБА_6 працював комерційним директором підприємства. Після виготовлення та реалізації продукції товариства, проводились розрахунки за залученими коштами. Підписані ним розписки сприймав, як можливі борги підприємства ТзОВ „Геліус. Він як директор підприємства, окрім заробітної плати неодноразово надавав кошти позивачу ОСОБА_6 на вирішення його матеріальних проблем, які він жодного разу не повертав. Розписка отримана ОСОБА_6 зловживаючи його довірою, бо в дату вказану в них, він не отримував від нього сум, які там вказані. Дана розписка є безтоварною, такою що не підтверджує реальної передачі грошей під час виконання цієї розписки, не підтверджує передачу такою суми в день її підписання, що не оспорюється позивачем, а тому це свідчить про не укладення між ними жодних договорів позики у час який вказаний у розписці. Про факти позичання товариству коштів позивачем про, що він сама стверджує, договори не укладалися і розписки не писалися, що підтверджується позивачем у своїх показах. Таким чином, враховуючи наведене представлена позивачем розписка не має реального характеру, вона не підтверджує дату передачі грошей, суму передачі грошей, факт укладення договору, вони не відповідають вимогам ст. 202, ч. 1,2 ст. 207 ЦК України, а тому позовні вимоги позивача є безпідставними.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав :

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні правовідносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Судом встановлено, що між позивачем ОСОБА_6 та ОСОБА_7 23.03.2015 року був укладений в усній формі договір позики. На підтвердження даного договору 23.03.2015 року ОСОБА_7 видав розписку згідно з якою він отримав від ОСОБА_6 38000 ( тридцять вісім тисяч) доларів США.

Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору.

Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частини першої та другої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов'язанням її повернення та дати отримання коштів.

Згідно правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, відповідно до норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Відповідно до вимог ст. ст. 57, 58, 59, 64 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Суд критично оцінює доводи відповідача ОСОБА_7 про те, що вказана розписка є безтоварними, з огляду на наступні обставини :

Досліджуючи представлену суду боргову розписку від 23.03.2015 року та встановлюючи її справжню правову природу, суд виходить з тих обставин, що сам факт особистого підписання відповідачем ОСОБА_7 розписки не заперечується. Дана розписки складені ним як фізичної особи, жодні відомості про вчиненні дій в інтересах товариства директором якого він є, відсутні.

Як встановлено судом та не заперечується самим відповідачем ОСОБА_7, що за час управління ним ТОВ Геліос на розвиток та виробництво неодноразово залучались кошти як позивачем ОСОБА_6 так і інших осіб та після реалізації продукції проводились розрахунки за залученими коштами. Зазначена у розписці від 23.03.2015 року сума коштів також була залучена ним на виробничі потреби протягом роботи товариства.

Таким чином, надаючи правову оцінку зібраним у справі доказам та встановленим обставинам, за своєю суттю розписка виконана відповідачем ОСОБА_7 від 23.03.2015 року про отримання в борг грошових коштів є документом, який виданий позивачу ОСОБА_6, як кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання певної грошової суми.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Судом встановлено, що укладаючи договір позики сторони дійшли лише усної згоди щодо терміну повернення боргу, враховуючи неодноразовість укладення таких угод та належне виконання попередніх угод відповідачем ОСОБА_7, що ним не заперечується.

У визначений усною домовленістю термін відповідач ОСОБА_7 позики не повернув, у звязку з чим позивач ОСОБА_6 звернувся до відповідача з письмовою вимогою від 04.06.2015 року про повернення боргу, в тому числі у сумі зазначеній у розписці в термін до 15.06.2015 року. Однак ОСОБА_7 ніяких дій по поверненню боргу не здійснив.

Відповідно до ч. ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на вищенаведене, беручи до уваги те, що зобов'язання має виконуватися належним чином, а у випадку неналежного виконання чи невиконання зобов'язання боржник має понести відповідальність перед кредитором, з відповідача підлягає стягненню 19 977,73 грн. - 3 % річних від простроченої суми неповерненого боргу за 258 днів, на підставі ст. 625 ЦК України.

Згідно з п.12 Постанови від 30.03.2012 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ « У разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець ( позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд в результативній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам статті 533 ЦК України».

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що оскільки відповідач ОСОБА_7 у добровільному порядку погасити борг, що виник перед позивачем тим самим виконати умови договору позики, відмовляється, а тому за вказаних вище обставин та встановлених фактів, сума боргу, що становить у розмірі 38000 ОСОБА_1. США та 19 977,73 грн. - 3 % річних від простроченої суми повернення боргу підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_7 на користь позивача ОСОБА_6

У відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_7 на користь позивача ОСОБА_6 підлягають стягненню понесені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в тому числі за надання правової допомоги.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 197, 209, 212, 214, 215, 222, 223 ЦПК України, ст.ст. 526, 530, 533, 310, 625, 627, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_6 задоволити повністю.

Стягнути із ОСОБА_7 (ідентифікаційний код: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_6 (ідентифікаційний код: НОМЕР_2) заборгованість за договором позики, що становить в розмірі 38000 (тридцять вісім тисяч) ОСОБА_1. США основного боргу та 19977,73 грн. (девятнадцять тисяч девятсот сімдесят сім гривень 73 коп.) - 3% річних від простроченої суми.

Стягнути із ОСОБА_7 (ідентифікаційний код: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_6 (ідентифікаційний код: НОМЕР_2) понесені судові витрати по сплаті судового збору, в тому числі за подачу заяви про забезпечення позову у сумі 3 897,60 грн. ( три тисячі вісімсот девяносто сім гривень 60 коп.) та 500 (пятсот гривень) витрат на правову допомогу.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області через Пустомитівський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

СуддяОСОБА_1