Справа №639/1757/16
№4-с/639/17/16
Ухвала

Іменем України

21 березня 2016 року Жовтневий районний суд м. Харкова

у складі: головуючого судді Іванової І.В.

за участю секретаря Тущенко Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за скаргою Квартирно експлуатаційного відділу м. Харкова на дії державного виконавця Жовтневого відділу Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_1, заінтересовані особи ОСОБА_2, ОСОБА_3, суд

Встановив:

22 лютого 2016 до суду звернувся Квартирно експлуатаційного відділу м. Харкова зі скаргою та просить суд визнати постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження від 09.11.2015 року державного виконавця Жовтневого ВДВС ХМУЮ ОСОБА_1, з виконання судового наказу Жовтневого районного суду м. по справі № 639/3922/15-ц незаконною. Скасувати постанову державного виконавця Жовтневого відділу Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_1 про відмову у відкритті виконавчого провадження від 09.11.2015 року у виконавчому провадженні № 49318066. Зобов'язати державного виконавця Жовтневого відділу Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_1 у встановленому законодавством порядку розглянути питання про відкриття виконавчого провадження за судовим наказом №639/3922/15 від 29.04.2015 року, виданим Жовтневим районним судом м. Харкова.

Свою скаргу заявник обґрунтовує тим, що 29 квітня 2015 року Жовтневим районним судом м. Харкова по справі № 639/3922/15-ц було видано судовий наказ, яким зобовязано стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які зареєстровані за адресою: м. Харків, Комсомольське шосе, 54, на користь Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова заборгованість по квартплаті та за комунальні послуги у розмірі 17 989,58 грн. та судовий збір у розмірі 121,80 грн.

Листом від 27.10.2015 року вих. № 4760 Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова на адресу Жовтневого ВДВС ХМУЮ надіслав заяву про відкриття виконавчого провадження разом з оригіналом судового наказу від 29.04.2015 року.

Листом № 11556 від 09.11.2015 року на адресу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова, державний виконавець Жовтневого ВДВС ХМУЮ ОСОБА_1 надіслав постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження (ВП № 49318066), яка надійшла до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова 08.02.2016 року, вх. № 440.

Згідно вищезазначеної постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, державний виконавець Жовтневого ВДВС ХМУЮ ОСОБА_1 відмовив у відкритті виконавчого провадження на підставі п.6 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження».

Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова вважає, що постанова державного виконавця Вюнника К.С. прийнята з порушенням чинного законодавства та підлягає скасуванню з наступних підстав.

Так, відповідно до ч.2 ст. 32 Конституції України та ч.1 ст. 302 ЦК України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків визначених законом.

Офіційне тлумачення вказаного положення Конституції України міститься в рішенні Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року № 2-рп/2012, відповідно до п.1 якого збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя, таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Разом з тим, відповідно до п. 3 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі й конфіденційну.

Відповідно до п.1 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», - державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з ч.2, ч. 3 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження», - державному виконавцю повинні бути безоплатно надані у встановлений ним строк інформація, документи або їх копії, необхідні для здійснення його повноважень.

Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Отже, державний виконавець зобовязаний розпочати виконання виконавчого документа, у звязку з тим, що інформація, що міститься у ньому є достатньою для проведення першочергових заходів, адже відсутність ідентифікаційного номеру не унеможливлює проведення виконавчого провадження.

В подальшому державний виконавець зобовязаний самостійно встановити ідентифікаційний номер боржника відповідно до вимог ст.ст. 6, 11 Закону України «Про виконавче провадження».

Такої ж позиції притримується Верховний Суд України у своїх постановах від 21.05.2014 року від 21.05.2014 року у справі № 6-45цс14 та від 25.06.2014 року у справі № 6-62цс14.

До того ж, заявник зазначив, що ЦПК України не містить вимоги, котра б зобовязувала позивачів до моменту звернення у суд дізнаватися ідентифікаційні номери відповідачів і вказувати їх у позовних заявах.

У судове засідання представник заявника - Квартирно експлуатаційного відділу м. Харкова, ОСОБА_4, яка діє на підставі довіреності № 476 від 28.01.2016 року, не зявилася, надала суду заяву, згідно якої підтримала свою скаргу та просила задовольнити її у повному обсязі, також просила розглядати справу за її відсутністю.

Державний виконавець Жовтневого ВДВС ХМУЮ ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, надав заяву, згідно якої просив розглядати справу без його участі. Також надав до суду заперечення на зазначену скаргу, які обґрунтовував тим, що 09.11.2015 року ним було винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП № 49318066 на підставі п. 6 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» у звязку зі ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», яка визначає вимоги до виконавчого документу, що підлягає виконанню державною виконавчою службою. А саме, відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначається повне імя стягувача і боржника, їх місце проживання чи перебування, індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника. У предявленому до примусового виконання судовому наказі № 639/3922/15-ц від 29.04.2015 року не зазначено індивідуальний ідентифікаційний номер боржника, що є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження згідно п. 6 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження». У ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено чіткі вимоги, котрим повинен відповідати виконавчий документ. Тому на підставі зазначеного, він вважає, що його дії з винесенням постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП № 49318066 від 09.11.2015 року відповідають діючому законодавству.

Заінтересовані особи /боржники/ ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи. Як вбачається з рекомендованого повідомлення 1.03. 2016 року отримали ухвалу про прийняття скарги до розгляду, копію скарги та додані до неї документи. Повістка , яка була надіслана на адресу заінтересованих осіб ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повернута до суду з відміткою « за закінченням терміну зберігання», хоча раніше за даною адресою повістку отримували. Заінтересовані особи не повідомили суд про зміну місця проживання /перебування ,знаходження/ або місцезнаходження під час провадження справи, як передбачено ч. 1 ст. 77 ЦПК України. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. /ч. 2 ст. 77 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що скарга Квартирно експлуатаційного відділу м. Харкова обґрунтована та підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно положень ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом встановлено, що 29.04.2015 року Жовтневим районним судом м. Харкова було видано судовий наказ, згідно якого зобовязано стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які зареєстровані за адресою: м. Харків, Комсомольське шосе, 54, на користь Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова заборгованість по квартплаті та за комунальні послуги у розмірі 17 989,58 грн. та судовий збір у розмірі 121,80 грн. (а. с. 9).

27.10.2015 року вих. № 4760 Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова на адресу Жовтневого ВДВС ХМУЮ надіслав заяву про відкриття виконавчого провадження разом з оригіналом судового наказу від 29.04.2015 року (а.с.6).

09.11.2015 року на адресу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова, державний виконавець Жовтневого ВДВС ХМУЮ ОСОБА_1 надіслав постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження (ВП № 49318066) на підставі п. 6 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», яка надійшла до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова 08.02.2016 року, вх. № 440 (а.с.7-8).

Відповідно до положень ст.ст. 1, 6 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення). Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно положень п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», у виконавчому документі зазначаються: 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо.

За змістом ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі: 6) невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону.

При цьому, відповідно до положень ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» , державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну.

Відповідно до положень ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Задовольняючи скаргу КЕВ м. Харкова , суд виходить із того, що державним виконавцем не використані в повному обсязі надані йому права та обов'язки, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», а відомості про ідентифікаційний номер або номер та серію паспорта боржника можуть бути надані лише на вимогу державного органу, яким КЕВ м. Харкова не є. Крім того, позбавлений такої можливості й суд, зважаючи на процедуру розгляду заяв про видачу судового наказу, який відбувається без судового засідання та виклику стягувача та боржника для заслуховування їхніх пояснень.

Відповідно до ч. 2 ст. 32 Конституції України й ч. 1 ст. 302 ЦК України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом.

Офіційне тлумачення вказаного положення Конституції України міститься в Рішенні Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року № 2-рп/2012, відповідно до п. 1 якого збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя, таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Частина 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» містить вимоги до виконавчого документа, у якому зокрема має бути зазначено й індивідуальний ідентифікаційний номер боржника (фізичної особи). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 26 цього Закону у разі невідповідності змісту виконавчого листа вимогам ст. 18 державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження.

Разом із тим п. 3 ч. 3 ст. 11 Закону надає право державному виконавцю при здійсненні виконавчого провадження з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі й конфіденційну.

Тому відсутність у виконавчому листі ідентифікаційного номера боржника не є підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження.

Саме такої правової позиції дотримується Верховний Суд України у своїх постановах від 25.06.2014 року у справі №6-62цс14 та від 21.05.2014 у справі №6-45цс14, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що скарга КЕВ м. Харкова є обґрунтованою і порушені права стягувача мають бути захищені та поновлені в даному випадку судом.

Згідно ст. 387 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 383-387, 293, 294 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження»,

Ухвалив:

Скаргу Квартирно експлуатаційного відділу м. Харкова на дії державного виконавця Жовтневого відділу Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати дії державного виконавця Жовтневого відділу Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_1 щодо відмови у відкритті виконавчого провадження за судовим наказом № 639/3922/15 від 29.04.2015 року, виданим Жовтневим районним судом м. Харкова - неправомірними.

Скасувати постанову державного виконавця Жовтневого відділу Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_1 про відмову у відкритті виконавчого провадження від 09. 11.2015 року у виконавчому провадженні № 49318066.

Зобов'язати державного виконавця Жовтневого відділу Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_1 у встановленому законодавством порядку розглянути питання про відкриття виконавчого провадження за судовим наказом № 639/3922/15 від 29.04.2015 року, виданим Жовтневим районним судом м. Харкова.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя І.В. Іванова