Провадження № 2/0202/73/2016
28 січня 2016 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді: Бєсєди Г.В.
при секретарі: Подгородному П.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради про встановлення факту прийняття спадщини, проживання зі спадкодавцем однією сім'єю більше п'яти років та визнання права власності, -
До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернулась ОСОБА_1 з позовом до територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради про встановлення факту прийняття спадщини, проживання зі спадкодавцем однією сім'єю більше п'яти років та визнання права власності.
В обґрунтування позовної заяви ОСОБА_1 зазначила, що згідно рішення виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради вона була призначена піклувальником громадянки ОСОБА_2, яка була її сусідкою та яку вона знала ще з 1976 року, як і її батьків, які померли. В 1959 році батькові ОСОБА_2 - громадянину ОСОБА_3 була виділена земельна ділянка для забудови, в подальшому на якій був збудований будинок. ОСОБА_3 склав заповіт, яким заповідав все своє майно своїй дружині ОСОБА_4 та доньки ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, а ІНФОРМАЦІЯ_2 дружина та донька померлого отримала в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 померла, однак за життя, остання заповіту не склала. Крім її доньки - ОСОБА_2, інших спадкоємців не має. ОСОБА_2 до нотаріальної контори після смерті матері не зверталась. Оскільки ОСОБА_2 на день відкриття спадщини продовжувала проживати за адресою: АДРЕСА_1, вважає, що згідно ст. 529, 549 ЦК України, в редакції 1963 року, ОСОБА_2 успадкувала ? частину домоволодіння, що належало її матері. В подальшому відбулась зміна адреси будинку, та зараз будинок має нумерацію НОМЕР_1, де постійно проживала ОСОБА_2, а з нею з 2008 року однією сім'єю проживала і вона. Ще до оформлення над ОСОБА_2 піклування вона постійно до неї навідувалась, знаючи про її важку і хронічну хворобу, допомагала їй. З кожним роком стан її здоров'я погіршувався, їй було встановлено діагноз - шизофренія простої форми, дефектний стан. ОСОБА_2 була непрацездатною, кілька разів перебувала на стаціонарному лікуванні в психіатричній лікарні, не мала можливості обслуговувати себе, з 2008 року та до останніх років життя кожну її будь-яку дію вона контролювала та виконувала як законний представник. Отримувала за неї пенсію, на яку купувала особисто для неї всі продукти харчування, одяг, взуття, готувала для неї їжу, додатково витрачаючи свої грошові кошти, оскільки мінімальної пенсії не хватало на повне забезпечення всім необхідним ОСОБА_2 Будинок, в якому вона з ОСОБА_2 проживала був в занедбаному стані, у зв'язку з чим вона здійснювала роботи по проведенню водопроводу. Починаючи з літа 2013 року вона взагалі не могла покинути ОСОБА_2 ні на одну хвилину. Наголошувала, що в них було спільне майно, побутові речі, яким вони обидві користувались. Посилаючись на ст. 1220, 1258, 1264, 1270, 1297 ЦК України, ст. 3 СК України просила суд встановити факт прийняття спадщини - ? частини домоволодіння АДРЕСА_1 громадянкою ОСОБА_2, що відкрилась після смерті її матері - ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4, встановити факт спільного проживання її, ОСОБА_1, однією сім'єю більше п'яти років - з серпня 2008 року до ІНФОРМАЦІЯ_5 з ОСОБА_2, померлою ІНФОРМАЦІЯ_5 та визнати право власності за ОСОБА_1 в порядку спадкування четвертої черги спадкоємців за законом на домоволодіння, розташоване по АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_2, померлої ІНФОРМАЦІЯ_5.
В судові засідання з'являлась позивач та її представник, які підтвердили викладені в позовній заяві обставини та вимоги, просили суд їх задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у її відсутність не подавав, в зв'язку з чим, суд, враховуючи заяву позивача, ухвалив відповідно до ст. 224 ЦПК України проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду.
Через канцелярію суду представник відповідача подав письмові заперечення, в яких просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, наголошуючи, що позивачем неправильно обраний спосіб захисту прав та не надано доказів про наявність спору про право. В постанові нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії зазначена єдина підстава щодо неможливості видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом: відсутність документів, що підтверджують факт її проживання зі спадкодавцем однією сім'єю більше п'яти років, тому позивач необґрунтовано просить визнати право власності в порядку спадкування за законом на спірне майно. Крім цього, наголошували, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на предмет підтвердження проживання однією сім'єю зі спадкодавцем більше п'яти років.
Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 повідомляли, що ОСОБА_1 дійсно з 2008 року проживала разом з ОСОБА_2 в будинку АДРЕСА_1, де проживала ОСОБА_2, ОСОБА_1 здійснювала ремонті роботи, щоб покращити умови проживання, оскільки будинок знаходився в занедбаному стані. Наголошували, що дійсно ОСОБА_2 мала захворювання внаслідок якого остання потребувала постійного догляду, який і здійснювала ОСОБА_1
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.
Згідно матеріалів справи ОСОБА_2 була інвалідом другої групи з діагнозом - проста форма шизофренії, дефектний стан, про що останній Пенсійним фондом України було видано посвідчення серії НОМЕР_2.
Згідно рішення Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради № 533 від 15.08.2008 року призначено ОСОБА_1 піклувальником над ОСОБА_2.
Згідно листа № 1738 від 24.02.2015 року Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» в інвентаризаційній справі містяться відомості про реєстрацію права власності за адресою: АДРЕСА_1 за гр. ОСОБА_4 та гр. ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 03.05.1967 року, виданого Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, реєстраційний номер 1-937.
За даними Державного реєстру актів цивільного стану актовий запис про смерть № 356 на громадянку ОСОБА_4 складено Амур-нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області ІНФОРМАЦІЯ_4.
Згідно повідомлення Шостої державної нотаріальної контори від 25.12.2015 року за № 3197/02-14 після смерті ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 спадкова справа не заводилась, свідоцтво про право на спадщину не видавалось.
Згідно повідомлення начальника відділу комунального господарства Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради від 04.03.2014 року домоволодінню АДРЕСА_1 присвоєна нова поштова адреса у відповідності до рішення виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради № 338 від 10 червня 1977 року - АДРЕСА_1.
Згідно довідки № 428 від 20 жовтня 2014 року за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована ОСОБА_2.
ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3, виданим Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції 16 квітня 2014 року.
Із заявою про прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_2 звернулась до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори 22 квітня 2014 року.
Постановою державного нотаріуса Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 22 жовтня 2014 року відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок в АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_2, померлої ІНФОРМАЦІЯ_5, у зв'язку з тим, що така дія суперечить чинному законодавству, а саме ОСОБА_1 не надані документи, що підтверджують факт її проживання однією сім'єю зі спадкодавцем більше ніж п'ять років.
Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно.
Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.
Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Згідно матеріалів справи ОСОБА_1 була призначена піклувальником ОСОБА_2, що в свою чергу тягне за собою виконання певних обов'язків, які, виходячи з наданих документів про стан здоров'я ОСОБА_2 можливо здійснювати лише шляхом безпосереднього знаходження поряд з особою над якою встановлено піклування. Допитані в судовому засіданні свідки беззаперечно стверджували про факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1 з ОСОБА_2 з 2008 року. Також матеріалами справи підтверджено вчинення дій ОСОБА_1, направлених на облаштування умов проживання в будинку АДРЕСА_1, поховання ОСОБА_2
Отже, обставини проживання однією сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 більше піяти років, а саме з серпня 2008 року по день - ІНФОРМАЦІЯ_5 суд вважає доведеними.
Оскільки ОСОБА_1 постійно проживала зі спадкодавцем ОСОБА_2 більше п'яти років однією сім'єю, в тому числі і на час відкриття спадщини, то вона є спадкоємцем четвертої черги після його смерті.
За змістом роз'яснень, що містяться у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається тільки за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження лише у разі відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.
Згідно постанови нотаріуса ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують факт її проживання однією сім'єю зі спадкодавцем ОСОБА_2 більше ніж п'ять років.
Отже, оскільки нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва саме з підстав відсутності документів, що підтверджують проживання спадкоємця більше ніж п'ять років зі спадкодавцем однією сім'єю, підстави для визнання за ним права власності на спадкове майно у судовому порядку на даний час відсутні та в цій частині позовні вимоги є передчасними. Позивач не позбавлений можливості оформити спадщину у нотаріальній конторі, а у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину та виникнення спору, може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Розглядаючи позовні вимоги щодо встановлення факту прийняття спадщини - ? частини домоволодіння по АДРЕСА_1 громадянкою ОСОБА_2, що відкрилась після смерті її матері - ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 суд виходить з наступного.
Відповідно до п. 4, 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України 2003р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.
Оскільки спірні правовідносини виникли до 1 січня 2004 року, враховуючи вищевикладене, для їх врегулювання застосуванню підлягають норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року.
Системний аналіз положень Розділу VІІ «Спадкове право» ЦК УРСР в редакції 1963 року свідчить, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно ст. 524 ЦК УРСР (чинного на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що спадкування здійснюється за законом і за заповітом.
Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК України (в редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.
Статтею 548 ЦК України (в редакції 1963 року) передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
Згідно із нормами ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
Виходячи зі змісту наведеної норми закону прийняття спадщини може підтверджуватися діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать, що в шестимісячний строк із дня відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном.
Таким чином, за ст.549 ЦК УРСР спадкоємець вважається таким, що фактично прийняв спадщину, якщо він довів, що він вступив в управління або користування спадковим майном.
Окрім того, Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджена наказом Міністерства юстиції України №18/5 від 14 червня 1994 р., яка діяла на час відкриття спадщини, передбачала, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.
Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців (п. 113 вищевказаної Інструкції).
Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, окрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.
Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи після смерті ОСОБА_4 із заявою про прийняття спадщини ніхто із спадкоємців не звертався до нотаріальної контори, спадкова справа не заводилась. Згідно домової книги, ОСОБА_2 постійно мала реєстрацію за адресою: АДРЕСА_1 з 02 квітня 1971 року. Інших доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 вступила в управління або користування майном після смерті ОСОБА_4, матеріали справи не містять.
Враховуючи наведене, вимоги позивача щодо встановлення факту прийняття спадщини - ? частини домоволодіння по АДРЕСА_1 громадянкою ОСОБА_2, що відкрилась після смерті її матері - ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 є необґрунтованими та відповідно не підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 169, 197, 212-215, 224 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради про встановлення факту прийняття спадщини, проживання зі спадкодавцем однією сім'єю більше п'яти років та визнання права власності - задовольнити частково.
Встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1 з ОСОБА_2, померлою ІНФОРМАЦІЯ_5 за адресою: АДРЕСА_1 з серпня 2008 року до ІНФОРМАЦІЯ_5.
В іншій частині позову - відмовити.
Рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача з поданням такої заяви у десятиденний термін з дня отримання копії рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, на рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя: Г.В. Бєсєда