АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3445/16 Справа № 199/131/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Тамакулова В.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2016 року м. Дніпропетровськ

04 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді: Тамакулової В.О.

суддів: Болтунової Л.М., Козлова С.П.

при секретарі: Гулієву М.І.о.,

яка розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2009 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа Четверта Дніпропетровська державна нотаріальна контора про встановлення факту прийняття спадщини, визнання угоди купівлі-продажу дійсною та визнання права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2003 року ОСОБА_4 звернулася з позовом до відповідача про встановлення факту прийняття спадщини, визнання угоди купівлі-продажу дійсною та визнання права власності.

Позов обгрунтовувала тим, що придбала у відповідача, як спадкоємця після померлого ОСОБА_5, домоволодіння №19, по провулку Штормовому в м. Дніпропетровську, що підтверджується нотаріально посвідченою угодою про завдаток в сумі 10070 грн. від 07 березня 2003 року, реєстровий № 890, та нотаріально посвідченою угодою про остаточний розрахунок за спірне домоволодіння в сумі 7000 грн. від 01 жовтня 2003 року, реєстровий № 4141.

Договір купівлі-продажу не був укладений належним чином, оскільки житловий будинок літ. А-1 у спірному домоволодінні не був введений в експлуатацію, відповідач не отримав свідоцтва про право на спадщину.

За усною домовленістю відповідач зобов'язався підготувати документи на спадщину для нотаріального посвідчення угоди, однак отримавши усю суму за домоволодіння зник, спроби розшукати його не дали результатів, у зв'язку з чим позивач позбавлена можливості оформити правовстановлюючі документи на своє ім'я.

При цьому позивач зазначала, що усі істотні умови договору сторони виконали належним чином, за виключенням його нотаріального посвідчення, тому просила суд визнати договір купівлі-продажу домоволодіння №19, по пров. Штормовому в м. Дніпропетровську, укладений 01 жовтня 2003 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 Миколайовичем- дійсним, та визнати за нею право власності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, про день та час слухання справи повідомлявся через оголошення в газеті «Вісті Придніпров'я» № 64/1 (1058) від 03 вересня 2009 року.

Представник третьої особи - Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори у судове засідання не зявився, направив до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності.

Рішенням суду І інстанції позов задоволено.

В скарзі апелянт посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, неповідомлення його судом про слухання справи, пропуск позивачем строку позовної давності, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи- відсутності намірів продажу будинку, просить скасувати рішення й постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів перевірила законність, обґрунтованість рішення суду на підставі скарги та ч.3 ст. 303 ЦПК України, і дійшла до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Постановляючи рішення, суд зазначив, що земельна ділянка площею 400 кв.м, що розташована за адресою м. Дніпропетровськ, пров. Штормовий, 19 була надана ОСОБА_5 на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві особистої власності від 09 грудня 1960 року, реєстровий № 2-8385.

На вказаній ділянці ОСОБА_5 разом з дружиною ОСОБА_6 побудував домоволодіння №19, яке складається з: житлового будинку літ. А-1, літньої кухні літ. Б, сараїв літ. В, Д та вбиральні літ. Г, однак вказані будівлі в експлуатацію введені не були.

22 травня 1971 року ОСОБА_5 помер, після його смерті відкрилася спадщина на домоволодіння №19 по пров. Штормовому у м. Дніпропетровську, яку фактично прийняв його син ОСОБА_2 та дружина ОСОБА_6, в порядку ст. 549 ЦК України ( ред. 1963 року), до нотаріальної контори вони не зверталися, свідоцтва про право на спадщину не отримували.

10 березня 1978 року померла ОСОБА_6, після її смерті відкрилася спадщина на вказане домоволодінн, яку фактично прийняв син ОСОБА_2, в порядку ст. 549 ЦК України ( ред. 1963 року).

Четверта Дніпропетровська державна нотаріальна контора листом від 08 вересня 2009 року за № 3067/01-14 повідомила що, після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався, спадкові справи не відкривались, свідоцтво про право на спадщину не видавались.

01 жовтня 2003 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був укладений письмовий договір купівлі-продажу домоволодіння №19 по пров. Штормовому в м. Дніпропетровську, що підтверджується угодою про завдаток в сумі 10070 грн., посвідченою 07 березня 2003 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7, реєстровий № 890, та угодою про остаточний розрахунок за вказане домоволодіння в сумі 7000 грн., посвідченою 01 жовтня 2003 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7, реєстровий № 4141. Крім того до укладання вказаних договорів відповідач ОСОБА_2 отримав за будинок 500 доларів США та 700 доларів США, що підтверджується власноруч написаними ОСОБА_2 розписками від 10 грудня 2002 року та 13 грудня 2002 року.

Договір купівлі-продажу не був укладений належним чином, оскільки житловий будинок літ. А-1 не був введений в експлуатацію, а відповідач не отримав свідоцтва про право на спадщину. Для оформлення належних документів відповідач 07 березня 2003 року надав ОСОБА_4 генеральну довіреність на управління та розпорядження всім своїм майном з оформленням усіх необхідних документів, що свідчить про відсутність будь яких претензій з боку ОСОБА_2

Після повного розрахунку за придбаний будинок позивач відремонтувала його - замінила в будинку підлогу, вікна, електропроводку, відремонтувала сарай, туалет, та підвела до будинку воду.

Рішенням Виконкому АНД районної у м. Дніпропетровську ради від 24 жовтня 2003 року № 364/12, на підставі заяви ОСОБА_4, був затверджений акт прийомки житлового будинку літ. А-1 по провулку Штормовому, 19 в м. Дніпропетровську житловою площею 32,6 кв.м, загальною 58,9 кв.м, та оформлено права власності за ОСОБА_5, як за забудовником.

Факт укладення угоди між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 та повного розрахунку за домоволодіння підтверджено розписками від 10 грудня 2002 року та 13 грудня 2002 року, нотаріально посвідченою угодою про завдаток від 07 березня 2003 року та угодою про остаточний розрахунок від 01 жовтня 2003 року, а також поясненнями свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11

За ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

В судовому засіданні знайшли підтвердження прийняття спадщини ОСОБА_2 після смерті 22 травня 1971 року ОСОБА_5, та 10 березня 1978 року- Шапкіної ОСОБА_12.

Задовольняючи позов суд послався на ст.220 ЦК України ред. 2003 року , одночасно на ст. 47 ЦК України в редакції 1963 року та встановив факт прийняття спадщини ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_5, ОСОБА_6 і визнав за ОСОБА_2 право власності на спірне домоволодіння.

Також суд визнав дійсним договір купівлі продажу домоволодіння від 01 жовтня 2003 року укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2М та визнав право власності на вказане домоволодіння за ОСОБА_4

Проте погодитися з висновками судового рішення неможливо, враховуючи наступне.

За ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом положень ст. ст. 11, 27 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами на власний розсуд.

Частина 4 статті 10 ЦПК України зобов'язує суд сприяти: всебічному і повному з'ясуванню щодо обставин спору; роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про вчинення або не вчинення процесуальних дій, здійсненню їх прав у випадках, що встановлені цим Кодексом.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України апеляційна інстанція скасовує рішення якщо судом неправильно застосовано норми матеріального чи процесуального права.

Суд допустив такі порушення, оскільки, належно не встановивши предмет та правові підстави заявлених вимог, визнав одночасно право власності на спірний обьект за обома сторонами , хоча позов ОСОБА_2не заявляв.

Суд послався на норму матеріального Закону- ст. 220 ЦК України, яка регулює правовідносини, що настали після 01 січня 2004 року, хоча події мали місце раніше вказаного часу, визнав дійсним договір купівлі- продажу від 01жовтня 2003 року, однак за вказаної дати сторони уклали не договір купівлі продажу, а угоду стосовно розрахунку по житловому будинку (а.с.12).

Розглянувши справу в заочному провадженні без участі відповідача, суд не встановив фактичні обставин по справі, відповідно до вимог ст.ст.11, 33 ЦПК України, не уточнена позиція відповідача про заявлення вимог щодо визнання прийняття ним спадщини після кожного із батьків та права власності в порядку спадкування, оскільки лише йому, а не позивачу належить таке право.

Так як при розгляді спору, суд І інстанції не в повному обсязі з'ясував права та обов'язки сторін, фактичні обставини справи, не виконав вимоги ч. 4 ст. 10 ЦПК України, неправильно застосував матеріальний закон та постановив рішення, яке не відповідає вимогам Закону, воно підлягає скасуванню, як передчасне, з постановленням нового - про відмову в позові.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу - представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2009 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа Четверта Дніпропетровська державна нотаріальна контора про встановлення факту прийняття спадщини, визнання угоди купівлі-продажу дійсною та визнання права власності, - скасувати, в позові відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий: Тамакулова В.О

С у д д і: ОСОБА_13

ОСОБА_14