Категорія 24Доповідач Іващук В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючогоІващука В.А.,
суддів:Колоса С.С., Стеблюк Л.П.,
при секретаріКирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення коштів за оплату житлово-комунальних послуг,

за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення коштів за оплату житлово-комунальних послуг,

за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 лютого 2016 року,

у с т а н о в и л а :

із зазначеним позовом ОСОБА_6 звернулася в суд 22 липня 2015 року.

Зазначала, що 25 квітня 1998 року уклала шлюб з ОСОБА_7, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницької міської ради Вінницької області. Від шлюбу є двоє дітей. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 8 жовтня 2013 року шлюб розірвано. Їй на підставі свідоцтва про право власності належить будинок по АДРЕСА_1, де проживають та зареєстровані діти сторін - ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які залишились на утриманні позивача.

Крім вказаної квартири їй позивачці належить квартира АДРЕСА_2. Цією квартирою відповідач також користується, але відмовляється оплачувати комунальні послуги. Борг за комунальні послуги на даний час складає 9289, 54 грн., який вона самостійно оплатити не в змозі.

У позові позивач також вказала, що протягом останнього часу відповідач повністю припинив допомагати їй та дітям, грошей на оплату комунальних послуг також не надає, хоча користується комунальними послугами. Через це утворилась заборгованість в сумі 9722, 52 коп., яку вона була змушена оплатити самостійно. Відповідач відмовляється добровільно оплачувати житлово - комунальні послуги якими він також користується.

У заяві від 8 грудня 2015 року позивач ОСОБА_6 уточнила позовні вимоги. Просила суд стягнути з ОСОБА_7 на її користь ? частку сплачених коштів за житлово - комунальні послуги в порядку регресу в розмірі 5270, 46 грн. з урахуванням 409 грн. 20 коп. Стягнути ОСОБА_7 на її користь грошові кошти для сплати заборгованості з комунальних послуг в розмірі ? частки за квартиру, яка знаходиться за адресою : АДРЕСА_2 в сумі 5348,75 грн. та сплачених 244 грн. 08 коп., а також витрати на правову допомогу та судовий збір (а.с.59-60).

8 грудня 2015 року ОСОБА_7 звернувся із зустрічною заявою до ОСОБА_6 у якій зазначав, що у період з жовтня 2013 року по грудень 2015 року загальна сума особистих витрат ОСОБА_7 за оплату житлово - комунальних послуг спільної нерухомості (будинок по АДРЕСА_1 та 2-х квартир по АДРЕСА_3) склала 57197, 94 грн. Просив суд стягнути з ОСОБА_6 ? частку сплачених коштів за житлово - комунальні послуги, яка становить 28 598, 97 грн. (а.с.65).

12 лютого 2016 року ОСОБА_7 подав заяву про уточнення та збільшення позовних вимог, де просив стягнути з ОСОБА_6 ? частку сплачених ним коштів за житлово-комунальні послуги відносно спільного майна подружжя в порядку регресу в сумі 30 942, 80 грн., а також витрати на правову допомогу та судовий збір. Рішення допустити до негайного виконання (а.с.120).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 лютого 2016 року у задоволенні заявлених позовів відмовлено. Судові витрати залишено за рахунок кожної із сторін.

У апеляційній скарзі ОСОБА_7, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог та допустити до негайного виконання.

Представник ОСОБА_6 заперечувала доводи апеляційної скарги через їх безпідставність та просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення останньої, виходячи із наступного.

У відповідності до положень статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Із оскаржуваного рішення суду вбачається, що таке рішення є по суті правильним і справедливим, а тому скасованим бути не може.

Судом першої інстанції встановлено і не заперечувалось сторонами, що 25 квітня 1998 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницької міської ради Вінницької області. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 8 жовтня 2013 року шлюб розірвано. Від шлюбу у сторін народились діти - дві дочки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (а.с. 3,4).

Відповідно до свідоцтва про право приватної власності на будівлю № 1262 від 04.07.2001 року, домоволодіння, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1, належить ОСОБА_6 (а.с.52).

Згідно до договору купівлі - продажу квартири від 2 листопада 2005 року ТОВ «Житло - Буд» продало, а ОСОБА_6 купила квартиру за адресою: АДРЕСА_2, (а.с.53).

Згідно з Актом обстеження житлових умов, складеним комісією комітету «Центральний», у АДРЕСА_1 проживають: ОСОБА_6; ОСОБА_8; ОСОБА_9 ОСОБА_7 зареєстрований за цією адресою, але станом на 2 липня 2015 року не проживає (а.с.51).

Встановлено, що між сторонами в даний час є судовий спір про поділ майна подружжя, предметом розгляду якого є спільне майно подружжя, а саме:

1)будинок по АДРЕСА_1;

2)квартира АДРЕСА_4;

3)квартира по АДРЕСА_2;

4)квартира по АДРЕСА_3;

5)квартира по АДРЕСА_5;

6)грошові кошти на рахунках ОСОБА_6 в розмірі 74 000 доларів США;

7)грошові кошти на рахунках ОСОБА_6 в розмірі 43 000 евро ;

8)автомобіль «БМВ - Кабріо», вартістю 50 000 доларів США.

Ця обставина не заперечується сторонами та підтверджується наданими доказами (а.с.65 - 67, 72 - 73).

Встановлено, що вказаний судовий спір між сторонами на день розгляду справи не вирішений, оскільки рішення суду першої інстанції не набрало законної сили. Справа повторно розглядається судом апеляційної інстанції після скасування попереднього судового рішення касаційним судом.

Відмовляючи у задоволенні обох заявлених позовів, суд першої інстанції правильно виходив із встановлених обставин про те, що витрати на утримання спільного майна подружжя мають нести обидва співвласника, відповідно до положень статей 360, 368 ЦК України, частини 1 статті 60, частини 1 статті 70, частини 1 статті 71 СК України, а оскільки кожен із них частково сплачував такі витрати, то правових підстав для розподілу та стягнення у порядку регресу таких витрат і також стягнення наперед коштів для часткової оплати заборгованості за житлово-комунальні послуги, як того просить ОСОБА_6, немає.

Доводів про порушення судом норм матеріального і процесуального права, які дають підстави для скасування чи зміни судового рішення в частині, яка оскаржується ОСОБА_7, апеляційна скарга не містить. Зазначені у апеляційній скарзі доводи не спростовують висновки суду першої інстанції в оскаржуваній ОСОБА_7 частині.

Зокрема, не можна погодитись із доводами апеляційної скарги про застосування до встановлених спірних обставин положення статті 156 ЖК України, на яке посилається апелянт, а саме про вирішення спорів у судовому порядку між власником та членами його сім'ї про розмір участі у витратах. У вказаній нормі права йдеться про правовідносини між власником та членами його сім'ї, а за обставинами справи в даний час питання власності на вказані квартири є спірним і вирішується у судовому порядку, а отже спір виник не між власником та членом сім'ї, а між співвласниками вказаних квартир.

Крім того, диспозиція цієї норми права передбачає обставини фактичного проживання разом у квартирі власника квартири та членів його сім'ї чи бувших членів його сім'ї, а за встановленими обставинами справи сторони вимагають один від одного відшкодування витрат по оплаті за житлово-комунальні послуги та інше, оплачені за квартири у яких вони чи один із них фактично не проживають, а саме: будинок по АДРЕСА_1; квартира АДРЕСА_4; квартира по АДРЕСА_2; квартира по АДРЕСА_3; квартира по АДРЕСА_5.

Встановлено і не заперечується сторонами, що в будинку по АДРЕСА_1 проживає ОСОБА_6 з дітьми. ОСОБА_7 в будинку не проживає, що підтверджується Актом обстеження житлових умов від 2 липня 2015 року (а.с.51).

Виходячи із цього між сторонами виник не житловий спір, а цивільно - правовий, який, в частині щодо спірних квартир, в яких сторони разом не проживають, вирішувати слід за положеннями Цивільного Кодексу, а не за положенням статті 156 ЖК України.

Отже, висновок суду є правильним, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування правильного по суті рішення суду з ухваленням нового про задоволення позову ОСОБА_10

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 лютого 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: /підпис/ В.А. Іващук

/підпис/ С.С. Колос

/підпис/ Л.П. Стеблюк

Згідно з оригіналом

Суддя В.А. Іващук