У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЛуспеника Д.Д.,
суддів:Гулька Б.І.,Закропивного О.В.,
Хопти С.Ф.,Штелик С.П.,
розглянувши в судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_6, зацікавлено особа - орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Черкаської міської ради, про визнання особи недієздатною та призначення опікуна, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Черкаської області від 01 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_7 звернулась до суду із заявою про визнання її батька ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, обмежено дієздатним, мотивуючи тим, що він тривалий час зловживає спиртними напоями внаслідок чого він хворіє психічним захворюванням та не здатен усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

З урахуванням уточнених позовних вимог посилаючись на зазначене, а також на те, що внаслідок свого фізичного, психічного та душевного стану її батько потребує постійного догляду та допомоги, заявник просила суд задовольнити її заяву, визнати ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, недієздатним та призначити її опікуном останнього.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 січня 2015 року заяву задоволено.

Визнано недієздатним ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Призначено ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, опікуном батька ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 01 жовтня 2015 року скасовано рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 січня 2015 року.

Ухвалено нове рішення, яким у задоволенні вимог заяви ОСОБА_7 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржене судове рішення та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Загальні положення про фізичну особу, зокрема положення щодо визнання фізичної особи недієздатною та обмеження цивільної дієздатності особи визначені главою 4 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 ЦК України суд може обмежити цивільну дієздатність фізичної особи, якщо вона страждає на психічний розлад, який істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Натомість, окремо від вказаних вище положень, у ст. 39 ЦК України визначені підстави визнання фізичної особи недієздатною, згідно з якими фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Судами встановлено, що ОСОБА_7 є донькою ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 237 ЦПК України заява про визнання фізичної особи недієздатної може бути подана членами її сім'ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, психіатричним закладом.

Відповідно до ч. 3 ст. 238 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи недієздатною повинні бути викладені обставини, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Звертаючись із вказаною заявою, ОСОБА_7 вказувала на те, що ОСОБА_8 близько 20-ти років зловживає спиртними напоями, в квартирі, де він мешкає, не залишилося жодної цінної речі, одяг, який йому купує донька зникає. Крім того, заявник зазначала, що батько став забувати, де поклав ту чи іншу річ, розмовляє сам з собою, відчуває напади безпорадності, а через свій похилий вік та нестабільний психологічний стан здоров'я він не має можливості особисто реалізовувати всі свої права та усвідомлювати свої дії, потребує постійного догляду та допомоги.

Відповідно до ч.1 ст. 39 ЦК України суд може визнати фізичну особу недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу нездатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Відповідно до вимог ст.60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування, а ст. 62 цього Кодексу визначає, що опіка або піклування встановлюється за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.

Згідно акту амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 1 від 08 січня 2015 року ОСОБА_8 страждає на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді органічного психічного розладу, набутого внасідок хронічної атеросклеротичної гіпертонічної дисциркуляторної енцефалопатії, що позбавляє його здатності розуміти значення своїх дій і керувати ними.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_8 нездатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що підтверджено актом амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 1 від 08 січня 2015 року, у зв'язку із чим є підстави відповідно до положень ч. 1 ст. 39 та ст.60 ЦК України визнати останнього недієздатним та призначити опікуном його доньку - ОСОБА_7

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні вимог заяви, суд апеляційної інстанції виходив з того, що вимогами процесуального законодавства щодо розгляду даної категорії справ встановлена обов'язкова участь народних засідателів під час розгляду справи, однак судове рішення про призначення відповідної експертизи постановлене за відсутності народних засідателів, тому висновки проведеної експертизи, з яких виходив суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, не є належним та допустимим доказом у справі, а ОСОБА_7 належним чином не довела своїх вимог про необхідність визнання ОСОБА_8 недієздатним та встановлення над ним опіки.

Проте, з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитись не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону оскаржене судове рішення не відповідає.

Загальні положення про розгляд справ окремого провадження та процесуальний порядок розгляду судом справ про обмеження цивільної дієздатності, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи врегульовано гл. 1,2 розділу IV ЦПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 234 ЦПК України у випадках встановлених, зокрема, п. 1 частини другої цієї статті, а саме розгляду в порядку окремого провадження справ про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи, розгляд справи проводиться судом у складі одного судді і двох народних засідателів.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 грудня 2014 року в справі призначено судово-психіатричну експертизу, на вирішення якої поставлено питання, зокрема про те, чи розуміє ОСОБА_8 значення своїх дій та чи може керувати ними.

Як вбачається з матеріалів справи, вказана ухвала суду першої інстанції постановлена відповідно до ч. 1 ст. 143 ЦК України, згідно з якою для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

При цьому, положення ст. 143 ЦК України є частиною розділу ЦПК України, яким врегульовано порядок провадження у справі до судового розгляду з метою з'ясування тих обставин, які є необхідними для подальшого розгляду справи та ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення.

З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції, вважаючи, що питання призначення відповідної експертизи в суді першої інстанції вирішено неповноважним складом суду, помилково залишив поза увагою те, що вимогами ЦПК України не передбачена обов'язкова участь народних засідателів під час провадження у справі до судового розгляду, зокрема під час призначення відповідної експертизи згідно з положеннями положення ст. 143 ЦК України. Тому висновок апеляційного суду про те, що викладені в акті амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 1 від 08 січня 2015 рокувисновки не підлягають врахуванню під час розгляду даної справи є передчасним.

Крім того, висновки викладені в акті амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 1 від 08 січня 2015 року були досліджені під час судового розгляду даної справи за участі народних засідателів, заявника, прокурора та представника органу опіки і піклування та оцінені районним судом за правилами ст. 212 ЦПК України у взаємозв'язку з іншими доказами.

Не погоджуючись із висновком суду першої інстанції, апеляційний суд обмежився вказівкою на те, що результати відповідної експертизи викликають сумнів, у зв'язку із порушенням процедури призначення експертизи, не зазначив чим спростовуються висновки такої експертизи та не спростував відповідні обґрунтування суду першої інстанції, що є обов'язковим для суду апеляційної інстанції згідно з вимогами ст. 303, 316 ЦК України.

Також, суд апеляційної інстанції не врахував, що суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров'я фізичної особи може самостійно призначити для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу (ч. 1 ст. 239 ЦПК України) з метою повного та всебічного встановлення дійсних обставин справи та правильного її вирішення.

Вимоги уточненої позовної заяви ОСОБА_7 зводяться до визнання недійсним ОСОБА_8 та встановлення над ним опіки, у зв'язку з неможливістю останнього усвідомлювати свої дії.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у ст.ст. 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, зокрема наявності чи відсутності тих обставин, якими обґрунтовано вимоги заяви ОСОБА_7,надання їм юридичної оцінки, а також надання оцінки всім доводам сторін у справі, що також є складовою вимогою ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 04.XI.50).

Разом з тим, розглядаючи заяву ОСОБА_7, суд першої інстанції не врахував вимог норм процесуального законодавства.

За правилами ст. 130 ЦПК України з метою забезпечення правильного та швидкого вирішення справи проводиться попереднє судове засідання.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 130 ЦПК України якщо спір не врегульовано у порядку, визначеному частиною третьою цієї статті, суд: уточнює позовні вимоги або заперечення проти позову; вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі; визначає факти, які необхідно встановити для вирішення спору і які з них визнаються кожною стороною, а які підлягають доказуванню; з'ясовує, які докази подані чи подаються на попередньому судовому засіданні кожною стороною для обґрунтування своїх доводів чи заперечень щодо невизнаних обставин; за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, вирішує питання про витребування доказів та виклик свідків, про проведення експертизи, залучення до участі у справі спеціаліста, перекладача, особи, яка надає правову допомогу, або про судові доручення щодо збирання доказів; у невідкладних випадках проводить огляд на місці, огляд письмових і речових доказів; за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, вирішує питання про вжиття заходів забезпечення позову; вчиняє інші дії, необхідні для підготовки справи до судового розгляду.

Отже, якщо із тих обставин, якими сторони обґрунтовують свої вимоги і заперечення вбачається необхідність проведення попереднього судового засідання, суд з урахуванням вищенаведеного повинен вчинити дії, які від нього вимагає положення ч. 4 ст. 10, 130 ЦПК України.

Неповно з'ясувавши дійсні обставини справи, не давши належної оцінки доказам, суди першої та апеляційної інстанції допустили порушення норм матеріального й процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 січня 2015 року та рішення апеляційного суду Черкаської області від 01 жовтня 2015 року із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 січня 2015 року та рішення апеляційного суду Черкаської області від 01 жовтня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД.Д. Луспеник
Судді:Б.І. Гулько
О.В. Закропивний
С.Ф. Хопта
С.П. Штелик