У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» про захист прав споживача та стягнення страхового відшкодування за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Одеської області від 22 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 29 серпня 2013 року між ним та приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» (далі -ПрАТ «СК «Українська страхова група»)укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів на строк до 29 серпня 2014 року, предметом якого є автомобіль Nissan QASHQAI, 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1.

1 липня 2014 року за участюзазначеного автомоблія сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП). У цей же день він як власник автомобіля подав до ПрАТ «СК «Українська страхова група» заяву про настання страхового випадку з усіма необхідними документами та надав автомобіль для огляду і фотографування працівникам страхової компанії.

5 серпня 2014 року судовим експертом ОСОБА_4, за ініціативою позивача, та залученим страховою компанією спеціалістом ОСОБА_5 проведено експертне автотоварознавче дослідження, згідно з яким за звітом ОСОБА_4 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу складає 137 892 грн 72 коп., а вартість транспортного засобу - 241 228 грн, за звітом ОСОБА_5 вартість відновлювального ремонту складає 147 577 грн 52 коп., а вартість транспортного засобу - 227 936 грн 70 коп.

Відповідно до звіту спеціаліста-автотоварознавця про оцінку вартості відновлювального ремонту автомобіля вартість відновлювального ремонту дорівнює 147 577 грн 52 коп., що перевищує 60 % дійсної вартості транспортного засобу, тобто транспортний засіб є конструктивно загиблим.

ПрАТ «СК «Українська страхова група» здійснило виплату страхового відшкодування за формулою, передбаченою п. 12.4.2 Договору.

Не погоджуючись з розміром виплаченого страхового відшкодування, ОСОБА_3, уточнивши позовні вимоги, просив суд визнати недійсними пп. 12.2, 12.4.1, 12.4.2 договору страхування від 29 серпня 2013 року в частині, що містить посилання на поняття «ПЗС» - коефіцієнт пропорційності зобов'язань страховика, стягнути з ПрАТ «СК «Українська страхова група» на його користь 220 995 грн 95 коп., у тому числі: 191 190 грн 29 коп. основного боргу, 3 % річних у розмірі 2 221 грн 88 коп., 24 880 грн 49 коп. інфляційних втрат, 2 703 грн 29 коп. пені.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17 липня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано недійсними пп. 12.2, 12.4.1., 12.4.2 договору страхування від 29 серпня 2013 року в частині, що містить посилання на поняття «ПЗС» - коефіцієнт пропорційності зобов'язань страховика. Стягнуто з ПрАТ «СК «Українська страхова група» на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування в розмірі 220 995 грн 95 коп. та 2 209 грн 95 коп. судового збору на користь держави.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 22 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «СК «Українська страхова група» на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування в розмірі 92 192 грн 45 коп. Зобов'язано ОСОБА_3 передати ПрАТ «СК «Українська страхова група» запасні частини від ушкодженного автомобіля Nissan QASHQAI, державний номерний знак НОМЕР_1, які підлягали заміні при відновленні транспортного засобу відповідно до калькуляції (арк. 3, 4 додатку до висновку), складенної експертом судової автотехнічної експертизи Одеського НДІСЕ у висновку від 12 березня 2015 року № 424, після сплати ОСОБА_3 страхового відшкодування. У решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права йпорушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач неправомірно, порушивши вимоги ст. 988 ЦК України, п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування», пп. 2, 5 ч. 1 ст. 4, ч. 2, ст. 6 Закону України «Про захист прав споживачів» та положення договору страхування, недоплатив позивачу суму страхового відшкодування в розмірі 188 748 грн 41 коп., яка підлягає стягненню.

При цьому передбачене п. 12.2 договору страхування від 29 серпня 2013 року поняття ПЗС введене ПрАТ «СК «Українська страхова група» у договір страхування всупереч зареєстрованим у Національній комісії правилам страхування, і призводить до зменшення належної позивачу суми страхового відшкодування, тому пп. 12.2, 12.4.1, 12.4.2 договору страхування в частині, що містять посилання на поняття «ПЗС» - коефіцієнт пропорційності зобов'язань страховика, підлягають визнанню недійсними з моменту укладення договору на підставі ч. 3 ст. 16, ст. 29 Закону України «Про страхування», ч. 1 ст. 203, ч. 2 ст. 215, чч. 1, 6 ст. 633 ЦК України.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позов, виходив із того, що, укладаючи договір страхування, сторони визначили всі умови договору, визначились з порядком їх виконання й відповідальністю за порушення умов договору страхування, з якими позивач погодився та у подальшому виконував належним чином. При цьому порядок визначення розміру страхового відшкодування, передбачений пп. 12.2, 12.4.1, 12.4.2 договору страхування, не порушує права позивача як споживача.

Здійснюючи розрахунок страхового відшкодування, апеляційний суд виходив із вартості відновлювальних робіт на час настання страхового випадку та відповідно до п. 12.6 договору страхування зобов'язав позивача передати ПрАТ «СК «Українська страхова група» запасні частини від ушкодженного автомобіля, які підлягали заміні при відновленні транспортного засобу, після отримання ним страхового відшкодування.

Проте повністюпогодитись із таким висновком апеляційного суду не можна, тому що суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 29серпня 2013 року між ним та ПрАТ «СК «Українська страхова група» укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів на строк до 29 серпня 2014 року, предметом якого є автомобіль Nissan QASHQAI, 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1. 1 липня 2014 року за участю зазначеного автомоблія сталася ДТП.

27 серпня 2014 року ПрАТ СК «Українська страхова група» сплатило позивачу страхове відшкодування в розмірі 11 200грн, оскільки за умовамидоговору страхування франшиза складає 3 800 грн та поверненю не підлягає.

Частиною 17 ст. 9 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування.

У п. 6.8 Правил добровільного страхування наземних транспортних засобів (крім залізничного) (далі - Правила) передбачено, що за бажанням страхувальника транспортний засіб може бути застрахований на страхову суму, що становить частину (але не менше 50% його дійсної вартості). Якщо страхова сума встановлюється нижче дійсної вартості транспортного засобу, таке страхування вважається частковим. В такому разі розмір страхового відшкодування розраховується у такій же пропорції, в якій страхова сума співвідноситься до дійсної вартості транспортного засобу.

Разом з тим зазначені норми не розповсюджуються на випадок, коли транспортний засіб застрахований на його повну вартість на момент укладення договору.

При цьому пп. 12.2, 12.4.1, 12.4.2 договору страхування від 29 серпня 2013 року передбачають пропорційність, тобто неповний, частковий розмір, страхового відшкодування залежно від зміни вартості транспортного засобу саме на момент настання страхового випадку, а не на момент укладення договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 16 Закону України «Про страхування» договори страхування укладаються відповідно до правил страхування.

Частина2 ст. 1192 ЦК України передбачає, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Також уп. 14 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз'яснено, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення ст. 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.

Ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Проте апеляційний суд зазначених вимог закону не врахував та, здійснюючи розрахунок страхового відшкодування, помилково виходив із вартості відновлювальних робіт на час настання страхового випадку.

Крім того, п. 12.6 договору страхування чітко визначено умови та підстави, за яких у страхувальника виникають зобов'язання щодо передачі замінених деталей, вузлів та агрегатів транспортного засобу страховику, а саме якщо страховик вважає за доцільну таку вимогу, то між страховиком і страхувальником укладається відповідна угода та складається акт приймання-передачі.

Однак ПрАТ «СК «Українська страхова група» не висувало до позивача вимог щодо передачі замінених деталей, вузлів та агрегатів транспортного засобу, укладення відповідної угоди.

У порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 316 ЦПК України апеляційний суд на зазначені вище положення закону та обставини справи уваги не звернув та не врахував, що збитки відшкодовуються потерпілому відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, а зобов'язання щодо передачі замінених деталей, вузлів та агрегатів транспортного засобу виникають лише за певних умов, визначених п. 12.6 договору страхування.

Також апеляційний суд не звернув уваги на те, що рішення суду не може бути ухвалене під умовою, оскільки районний суд про повернення ОСОБА_3 запасних після сплати йому страхового відшкодування. Проте згідно зі ст. 14 ЦПК України судове рішення, що набрало законної сили, є обов'язковим до виконання незалежно від інших умов.

За таких обставин рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 22 жовтня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик