Справа № 522/5391/16ц
Провадження №2/522/7795/16
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2016 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Бойчука А. Ю.

при секретарі Скибінській Є. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ТСВ" в особі голови комісії з припинення ОСОБА_2, Південний Науковий Центр НАН України та МОН України про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив визнати за ним право власності на квартиру під номером 51, загальною площею 104,03 кв. м., яка знаходиться за адресою: м. Одеса, пров. Удільний, буд. 6, а також на стояночне місце під номером 47, яке знаходиться за адресою: м. Одеса, пров. Удільний, буд. 6. При цьому посилався на те, що 27.12.2005р. між ним та ТОВ «ТСВ» були укладені договори комісії №25 та №25П, відповідно до умов яких відповідач ТОВ «ТСВ» зобовязувалось здійснити будівництво 12-ти поверхового будинку з метою передачі у власність квартири під будівельним номером 51 у вказаному будинку за адресою: м. Одеса, пров. Удільний, буд. 6 та стояночного місця під № 47 у цьому ж будинку. При цьому позивач повністю виконав прийняті на себе зобовязання та виплатив за договорами комісії № 25 та № 25П вартість квартири у розмірі 733 308 гривень та вартість стояночного місця № 47 у розмірі 132 611 гривень. Відповідно до п. 2.3. договорів комісії № 25 та № 25П від 27.12.2005 р., ТОВ «ТСВ» (комісіонер) зобовязалось передати у власність позивача (комітент) передбачені п. 1.4 цих договорів, квартиру і стояночне місце протягом 45 днів з моменту введення в експлуатацію обєкта нерухомості на підставі акту приймання-передачі, а також підготувати всі необхідні документи для оформлення права власності Комітента на обєкти нерухомості.

Проте, передбачений п. 2.3. договорів комісії 45-денний строк для передачі обєктів нерухомості у власність позивача сплинув 14 грудня 2015 р., жодних повідомлень від ТОВ «ТСВ» щодо підписання актів приймання-передачі у власність обєктів нерухомості та іншої документації передбаченої п. 2.3. досі не надходило, через що він звертався з письмовою вимогою до ТОВ «ТСВ» від 29.02.2016р. про виконання зобовязань за договорами комісії.

Заочним рішенням Приморського районного суду від 07.06.2016р. позов задоволений у повному обсязі.

Ухвалою Приморського районного суду від 07.06.2016р. заочне рішення Приморського районного суду м.Одеси від 07.06.2016р. скасоване, справа призначена до розгляду в загальному порядку.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив суд його задовольнити, окрім доводів, зазначених у позові, додавав, що на даний час виконується рішення Приморського районного суду від 07.06.2016р. по справі №522/5393/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ТСВ» про зобовязання ТОВ "ТСВ" в особі голови комісії з припинення ОСОБА_2 підготувати і передати ОСОБА_3 всі необхідні документи для оформлення права власності ОСОБА_3 на квартиру № 51 загальною площею 104,3 кв.м., що розташована на девятому поверсі будинку № 6 по провулку Удільний в м. Одесі, передати за актом приймання-передачі ОСОБА_3 у власність квартиру № 51 загальною площею 104,3 кв.м., що розташована на девятому поверсі будинку № 6 по провулку Удільний в м. Одесі підготувати і передати ОСОБА_3 всі необхідні документи для оформлення права власності ОСОБА_3 на стояночне місце № 47, що розташоване на другому рівні підземної автостоянки будинку № 6 по провулку Удільний в м. Одесі, передати за актом приймання-передачі ОСОБА_3 у власність стояночне місце № 47, що розташоване на другому рівні підземної автостоянки будинку № 6 по провулку Удільний в м. Одесі, письмово повідомити ОСОБА_3 про місце, дату, час підписання актів приймання-передачі документів для оформлення права власності ОСОБА_3 на квартиру № 51 і стояночне місце № 47, по провулку Удільний в м. Одесі - шляхом надсилання відповідного повідомлення на імя ОСОБА_3 за адресою 65039, м. Одеса, пр-т Гагаріна, 16/2, а/с 39. Крім того, постановою Одеського окружного адміністративного суду від 03.08.2016 р. по справі №815/1127/16 за позовом Південного наукового центру Національної академії наук України та Міністерства освіти і науки України до Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, за участю Прокуратури Одеської області, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Обслуговуючого кооперативу «Удільний ПБГ» про визнання протиправними та скасування Припису від 03.03.2016 року та Наказу №129 від 09.03.2016 року, скасований наказ №129 від 09.03.2016р. та постанови №81 та №82 від 31.03.2016р. Департаменту ДАБІ в Одеській області про скасування реєстрації декларації про готовність обєкту (житлового будинку) за адресою: м. Одеса, пров.Удільний,61 до експлуатації по справі №815/1127/16. В ході розгляду справи надавав письмові пояснення від 30.09.2016р., які залучені до матеріалів справи.

Представник відповідача - ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ТСВ" в особі голови комісії з припинення ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Представник відповідача - Південного Наукового Центру НАН України та МОН України в судовому засіданні позов не визнала, посилалась на те, що під час розгляду справи позивач ОСОБА_3 приховав від суду, що через порушення ТОВ «ТСВ» умов інвестиційного договору та зупинення будівництва будинку з 2007 року, у звязку з досягненням Південним Науковим Центром НАН України та МОН України домовленостей, зобовязання за договором передані від ТОВ «ТСВ» до ТОВ «ПРАЙМ ОСОБА_4» з метою завершення будівництва обєкта в пров. Удільному, 6 у м. Одесі.

Постановою Бюро президії НАН України «Про заміну інвестора та внесення змін до договору» за №167 від 13.07.2012 року була надана згода щодо заміни сторони в Інвестиційному договорі №3 від 27 листопада 2002 року з інвестора ТОВ «ТСВ» та ТОВ «ПРАЙМ ОСОБА_4» шляхом укладення трьохсторонньої угоди.

Також представник відповідача зазначала, що, оскільки зобов'язання ТОВ «ТСВ» за договорами комісії №25 та №25П від 27.12.2005 року, укладених з позивачем ОСОБА_3, припинилися з 08.09.2012 року у зв'язку з його заміною на нового інвестора за Інвестиційним договором №3 від 27.11.2002 року, ТОВ «ТСВ» не може бути субєктом спірних матеріальних правовідносин та воно не може нести відповідальність за нинішніми зобовязаннями ТОВ «ПРАЙМ ОСОБА_4», відтак, законних підстав для предявлення до ТОВ «ТСВ» вимог про визнання права власності на квартиру та стояночне місце не було. Також зазначала, що позивач приховав від суду, що 09.03.2016 року Департаментом ДАБІ в Одеській області був винесений Наказ «Про скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт та реєстрації декларації про готовність обєкта до експлуатації» за №129 від 09.03.2016 року, відповідно до якого була скасована реєстрація декларації про початок виконання будівельних робіт №ОД69 від 26.10.2015р. року та декларації про готовність обєкта до експлуатації № ОДІ9 від 30.10.2015р. з будівництва 12-ти поверхового житлового будинку з вбудованими приміщеннями офісів та підземною автостоянкою з надбудовою 2-х поверхів та прибудовою за адресою: м. Одеса, пров. Удільний, буд.6, тобто, станом на момент винесення судом заочного рішення будівництво 12-ти поверхового житлового будинку з вбудованими приміщеннями офісів та підземною автостоянкою з надбудовою 2-х поверхів та прибудовою за адресою: м. Одеса, пров. Удільний, буд.6, було не завершеним, будинок не було введено до експлуатації. Вважає також, що для державної реєстрації права позивача на нерухоме майно на новозбудований або реконструйований обєкт нерухомого майна, повинен був бути доданий документ, що підтверджує присвоєння обєкту нерухомого майна адреси та затверджений особою, що залучала кошти фізичних та юридичних осіб, перелік фізичних та юридичних осіб, кошти яких залучалися на інвестування (фінансування) об'єкта будівництва, або затверджений загальними зборами кооперативу список членів кооперативу, як того вимагає п.62 Постанови Кабінету Міністрів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1127 від 25.12.2015 року. Крім того, в запереченнях проти позову представник відповідача посилається на п.15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 року а саме те, що законом не передбачено можливість визнання права власності на новостворене майно на обєкт незавершеного будівництва в судовому порядку, якщо право власності на таке майно не було зареєстроване раніше в установленому законодавством порядку.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27.12.2005р. між позивачем ОСОБА_3 та ТОВ «ТСВ» було укладено договори комісії №25 та №25П, відповідно до умов 1.1., 1.4, яких відповідач ТОВ «ТСВ» зобовязувалось здійснити всі фактичні та юридичні дії (правочини), необхідні для будівництва 12-ти поверхового будинку з вбудованими приміщеннями магазинів, офісів та підземної автостоянки, розташованого в м.Одесі, пров. Удільний, буд. 6 з метою передачі у власність Комітенту частини вказаного обєкту - квартири під будівельним номером 51 у вказаному будинку та стояночного місця під буд. № 47 у цьому ж будинку (а.с.12-28).

Згідно до копій квитанцій, позивач сплатив у повному обсязі суму вищевказаних договорів комісії (а.с.29-44).

Розпорядженням Президії НАН України № 705 від 22.11.2002 р. Південному науковому центру НАН України і МОН України було надано дозвіл на залучення ТОВ «ТСВ» для будівництва адміністративно-житлової будівлі в м. Одесі, пров. Удільний, буд. 6.

Зазначена обставина сторонами не заперечувалась.

Між Південним Науковим Центром НАН України та МОН України та ТОВ «ТСВ» було укладено інвестиційний договір № 3 від 27 листопада 2002 р., п.п.1.2.-1.3 яким передбачалось здійснення будівництва обєкта нерухомості Пунктом 2.2.21 Інвестиційного договору передбачає обовязок ТОВ «ТСВ» залучати для інвестування будівництва «Обєкту» кошти та майно третіх осіб, включаючи кредити банків, акумулювати залучені від третіх осіб інвестиції, з подальшою передачею їм квартир (а.с.219-223).

Постановою Бюро Президії НАН України № 167 від 13.07.2012 р. Південному Науковому Центру НАН України та МОН України доручено внести зміни до Інвестиційного договору від 27.11.2002р. №3 щодо заміни сторони в Інвестиційному договорі з ТОВ «ТСВ» на ТОВ «ПРАЙМ ОСОБА_4» шляхом укладення трьохсторонньої угоди (а.с.105).

08 жовтня 2012 року між Південним Науковим Центром НАН України та МОН України, ТОВ «ТСВ» та ТОВ «ПРАЙМ ОСОБА_4» була укладена Угода про заміну сторони в Інвестиційному договорі №3 від 27 листопада 2002 року, відповідно до п.1. якої, первісний інвестор - ТОВ «ТСВ» був замінений новим інвестором - ТОВ «ПРАЙМ ОСОБА_4» .Відповідно до п.2 Угоди, з моменту набрання чинності цієї Угоди, до нового інвестора - ТОВ «ПРАЙМ ОСОБА_4» перейшли усі права та обов'язки первісного інвестора - ТОВ «ТСВ» (а.с.106).

08 жовтня 2012 року між Південним Науковим Центром НАН України та МОН України та ТОВ «ПРАЙМ ОСОБА_4» була укладена Угода про внесення змін до Інвестиційного договору №3 від 27 листопада 2002 року, відповідно до якої сторони зобов'язалися у порядку та строки, визначені цим Договором, здійснити повний комплекс необхідних та достатніх, юридично значимих дій, спрямованих на відновлення будівництва та введення в експлуатацію адміністративно-житлового будинку за адресою: м. Одеса, пров. Удільний, 6 (а.с.107-110).

10 серпня 2012 року між ТОВ «ПРАЙМ ОСОБА_4» та Обслуговуючим кооперативом «Удільний ПБГ» був укладений Договір про надання послуг, відповідно до п.1.1. якого ТОВ «ПРАЙМ ОСОБА_4» на умовах та у строки, визначені у цьому договорі, прийняло на себе доручення OK «Удільний ПБГ» щодо надання йому інформаційних, консультаційних та технічних послуг, а OK «Удільний ПБГ» на умовах та у строки, визначені у цьому договорі, зобовязався сплатити ТОВ «ПРАЙМ ОСОБА_4» винагороду за надані ним послуги, а також у випадках, передбачених цим договором, компенсувати ТОВ «ПРАЙМ ОСОБА_4» витрати, пов'язані з виконанням умов цього договору (а.с.111-116).

З тексту з п.п. 1.1., 1.2 договорів комісії, укладених між позивачем ОСОБА_3 і ТОВ «ТСВ» вбачається, що метою укладених договорів комісії є передача у власність ОСОБА_3 обєктів нерухомості. Пунктом 5.1 Договорів комісії передбачає, що для реалізації доручення за цим договором Комітент перераховує (вносить) Комісіонеру суму у розмірі та порядку, визначеному у Додатку №2. Згідно до п. 2.3. договорів комісії № 25 та № 25П від 27.12.2005 р., ТОВ «ТСВ» (комісіонер) зобовязалось передати у власність ОСОБА_3 (комітенту) передбачені п. 1.4 цих договорів, квартиру і стояночне місце протягом 45 днів з моменту введення в експлуатацію обєкта нерухомості на підставі акту приймання-передачі, а також підготувати всі необхідні документи для оформлення права власності Комітента на обєкти нерухомості. Матеріалами справи підтверджується те, що ОСОБА_3 повністю виконав прийняті на себе зобовязання та виплатив за договорами комісії № 25 та № 25 П вартість квартири у розмірі 733 308 гривень та вартість стояночного місця № 47 у розмірі 132 611 гривень (а.с.29-44).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09.12.2009р. по справі №2-621/09 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ "ТСВ" визнано право ОСОБА_3 на отримання у власність спірного майна, яке є предметом укладених з ТОВ «ТСВ» договорів комісії. Зазначене рішення суду набрало законної сили 21.12.2009р. Як вбачається з тексту рішення суду, ПНЦ HAH і МОН УКРАЇНИ визнало право ОСОБА_3 на отримання у власність спірного нерухомого майна у ході розгляду справи №2-621/09 (а.с.155-156).

Відповідно до ч.3 ст, 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В цій частині суд вважає за необхідне зазначити, що в матеріалах справи відсутні буд-які докази, які б підтвердили порушення прав відповідача - ПНЦ HAH і МОН УКРАЇНИ, враховуючи, що з 2009 року ПНЦ HAH і МОН УКРАЇНИ визнало право ОСОБА_3 на отримання у власність спірного нерухомого майна.

З наданої копії витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 20.10.2016р. відносно юридичної особи - ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ТСВ» вбачається, що з 09.12.2014р. воно перебуває в стані припинення (а.с.192-195).

Суд встановив, що на даний час виконується рішення Приморського районного суду від 07.06.2016р. по справі №522/5393/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ТСВ» про зобовязання ТОВ "ТСВ" в особі голови комісії з припинення ОСОБА_2 підготувати і передати ОСОБА_3 всі необхідні документи для оформлення права власності ОСОБА_3 на квартиру № 51 загальною площею 104,3 кв.м., що розташована на девятому поверсі будинку № 6 по провулку Удільний в м. Одесі, передати за актом приймання-передачі ОСОБА_3 у власність квартиру № 51 загальною площею 104,3 кв.м., що розташована на девятому поверсі будинку № 6 по провулку Удільний в м. Одесі підготувати і передати ОСОБА_3 всі необхідні документи для оформлення права власності ОСОБА_3 на стояночне місце № 47, що розташоване на другому рівні підземної автостоянки будинку № 6 по провулку Удільний в м. Одесі, передати за актом приймання-передачі ОСОБА_3 у власність стояночне місце № 47, що розташоване на другому рівні підземної автостоянки будинку № 6 по провулку Удільний в м. Одесі, письмово повідомити ОСОБА_3 про місце, дату, час підписання актів приймання-передачі документів для оформлення права власності ОСОБА_3 на квартиру № 51 і стояночне місце № 47, по провулку Удільний в м. Одесі - шляхом надсилання відповідного повідомлення на імя ОСОБА_3 за адресою : 65039, м. Одеса, пр-т Гагаріна, 16/2, а/с 39. Зазначене підтверджується наданими суду копіями постанови про відкриття виконавчого провадження серії ВП №52629565 від 04.10.2016р, постанови про відкриття виконавчого провадження серії ВП №52515754 від 04.10.2016р., постанови про відкриття виконавчого провадження серії ВП №52629770 від 04.10.2016р., та копій трьох супровідних листів Приморського відділу ДВС м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 04.10.2016р.про надіслання боржникові вищезазначених постанов про відкриття виконавчого провадження для виконання (а.с.196-203).

Суд також враховує, що позивач 05 серпня 2016р. звертався до КП «Право» і заявою про резервування адрес обєктів нерухомого майна - квартири під номером 51, загальною площею 104,03 кв.м., яка знаходиться за адресою: м. Одеса, пров. Удільний, буд. 6, та стояночного місця під номером 47, яке знаходиться за адресою: м. Одеса, пров. Удільний, буд. 6 (а.с.217).

За змістом ст. ст. 3 ч.1 п.2, 6, 15-16 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, справедливість, добросовісність і розумність. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права, відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу місцевого самоврядування тощо.

Встановивши вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що між сторонами склались правовідносини, які витікають з укладених між позивачем ОСОБА_3 і ТОВ «ТСВ» договорів комісії №25 та №25П, відповідно до умов яких відповідач ТОВ «ТСВ» зобовязувалось здійснити будівництво 12-ти поверхового будинку з метою передачі у власність квартири під будівельним номером 51 у вказаному будинку за адресою: м. Одеса, пров. Удільний, буд. 6 та стояночного місця під будівельним № 47 у цьому ж будинку.

Згідно з положеннями статті 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Майном як особливим об'єктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки (стаття 190 ЦК України). Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами. Відтак, майнове право - це обмежене речове право під відкладальною умовою. Закон України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» дає визначення поняття «майнові права», які можуть оцінюватися, як будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги (ст. З Закону). Майнове право, яке можна визначити як «право очікування», яке є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав.

З моменту укладення договору комісії, майнове право вже вважається набутим позивачем.

Суд вважає, що укладені між сторонами договори комісії № 25 та № 25П від 27.12.2005 р., мають змішану правову природу. Можливість застосування договору комісії при фінансуванні об'єктів будівництва визнана постановою Вищого господарського суду України № 2/99 від 24 травня 2007 року.

Аналізуючи надані суду інвестиційний договір, укладений між Південним Науковим Центром НАН України та МОН України та ТОВ «ТСВ» від 27 листопада 2002 р., яким передбачалось здійснення будівництва обєкта нерухомості адміністративно-житлової будівлі в м. Одесі, пров. Удільний, буд. 6, ТОВ «ТСВ», а також залучення для інвестування будівництва кошти та майно третіх осіб, включаючи кредити банків, акумулювати інвестиції, що залучаються від третіх осіб, з подальшою передачею їм квартир, нежитлових приміщень і машиномісць, що закріплено в п. 2.2.21 Договору, угоду від 08 жовтня 2012 року, укладену між Південним Науковим Центром НАН України та МОН України, ТОВ «ТСВ» та ТОВ «ПРАЙМ ОСОБА_4» про заміну сторони в Інвестиційному договорі №3 від 27 листопада 2002 року, та угоду про внесення змін до Інвестиційного договору №3 від 27 листопада 2002 року, суд приходить до висновку, що заміна сторони в інвестиційному договорі №3 від 27 листопада 2002 року, а саме, фактичне розпорядження правами всіх осіб, кошти яких були залучені до будівництва, включаючи кошти позивача ОСОБА_3, порушило право позивача звертатися з будь-якими вимогами до свого контрагенту за договорами комісії про надання у власність спірних обєктів нерухомості, в той час, коли ці договори комісії ним оплачені та виконані зі свого боку у повному обсязі. Факт повного виконання договорів комісії з боку ОСОБА_3 та права на отримання у власність спірного майна підтверджується рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09.12.2009р. по справі №2-621/09 та ці обставини, в силу ч.3 ст, 61 ЦПК України, не доказуються при розгляді інших справ.

Враховуючи положення ст.1015 Цивільного Кодексу України, такі дії ПНЦ НАН України та МОН України, ТОВ «ТСВ» та ТОВ «ПРАЙМ ОСОБА_4» щодо заміни сторони в Інвестиційному договорі №3 від 27 листопада 2002 року носять характер субкомісії, оскільки за згодою комітента, комісіонер має право укласти договір субкомісії з третьою особою (субкомісіонером), залишаючись відповідальним за дії субкомісіонера перед комітентом. За договором субкомісії комісіонер набуває щодо субкомісіонера права та обов'язки комітента.

Суд вважає, що укладення позивачем з OK «Удільний ПБГ» Персонального меморандуму асоційованих членів кооперативу, яке йому було запропоновано з боку OK «Удільний ПБГ», на що у своїх усних поясненнях посилається представник відповідача, не зможе в повній мірі захистити права позивача, оскільки, по-перше, Законом України «Про кооперацію» взагалі не передбачено укладення обслуговуючим кооперативом такого виду договору, та по-друге, у відповідності до ст.ст.134, 789 Цивільного кодексу України, меморандум є одноособовою заявою, та у розумінні ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України не є підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків, до того ж представник ОСОБА_5 не є представником OK «Удільний ПБГ». Таке посилання представника відповідача не відноситься до предмету спору.

Розглядаючи вимоги позивача про права власності на спірне майно, судом врахована практика Європейського суду з прав людини, яка викладена в рішеннях від 8 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України» та від 01.06.2006р. у справі «Федоренко проти України», в яких зазначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право власності може бути "існуючим майном" або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності (cf., Pressos Compania NavieraS.A. v. Belgium, рішення від 20 листопада 1995 року, серія А, N 332, с. 21, п. 31).

До того ж, поняття "власності", яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу №1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як "майнові права", і, таким чином, як "власність" в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу N 1 (див. Broniowski v. Poland, N 31443/96, пар. 98).

Такий матеріальний інтерес позивача є у виді права на отримання у власність спірного майна, та виникає на підставі укладених та виконаних з його боку договорів комісії від 27.12.2005р., ст.ст.331, 1018 ЦК України, що встановлено набравшим чинності рішенням Приморського районного суду від 07.06.2016р. по справі №522/5393/16-ц.

Між тим, як встановлено в ході судового розгляду справи, обєкт будівництва будівництво 12-ти поверхового житлового будинку з вбудованими приміщеннями офісів та підземною автостоянкою з надбудовою 2-х поверхів та прибудовою за адресою: м.Одеса, пров.Удільний, готовий до експлуатації, що підтверджується декларацією про готовність обєкта до експлуатації № ОДІ9 від 30.10.2015р., замовником якого зазначений Південний Науковий Центр НАН України та МОН України. В той же час, суд встановив, що права позивача порушені з боку ТОВ «ТСВ», оскільки до теперішнього часу йому не передані розміщені в цьому обєкті будівництва спірні обєкти нерухомості, та одночасно такі права позивача не визнані з боку Південного Наукового Центру НАН України та МОН України.

Згідно до ч.2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, суд виходить з розяснень, викладених в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2012 року у справі № 6-20цс11, згідно яких не можна погодитися з практикою судів, які відмовляють у позові у зв'язку з тим, що позивач, звертаючись до суду, обрав спосіб захисту, не встановлений законом або договором для захисту права чи інтересу, що порушене, невизнане або оспорюється. У таких випадках слід виходити із загальних засад захисту прав, свобод та інтересів, визначених Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи правову позицію, викладену в Постанові Верховного Суду України від 12.11.2014р., по справі №6-129цс14, в якій суд зазначає, що новостворене нерухоме майно стає обєктом цивільних правовідносин з моменту завершення будівництва, прийняття до експлуатації або державної реєстрації без урахування того, яким субєктом правовідносин здійснено такі дії та на якого субєкта цивільних правовідносин або сторону договору зареєстроване новостворене майно. Захист майнових прав на новостворене майно, прийняте до експлуатації та оформлене (зареєстроване) на іншу особу, у разі невизнання цією особою прав позивача на спірне майно здійснюється в порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, то захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства, зокрема на підставі статті 392 ЦК України.

З огляду на такі обставини, проаналізувавши у сукупності всі надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що порушені та невизнані у даному випадку права позивача можуть бути захищені способом, прямо передбаченим загальними підставами цивільного законодавства, зокрема на підставі статті 392 ЦК України.

Відповідно до роз'яснень п.11 Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» у мотивувальній частині кожного рішення має бути наведено також посилання на закон та інші нормативно-правові акти матеріального права, на підставі яких визначено права та обов'язки сторін у спірних правовідносинах, на статті 10, 11, 60, 212 та 214 ЦПК (статті 224 - 226 ЦПК - при ухваленні заочного рішення) й інші норми процесуального права, керуючись якими суд установив обставини справи, права та обов'язки сторін. У разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду з прав людини, які згідно із Законом України від 23 лютого 2006 року N 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права та підлягають застосуванню в даній справі.

Суд критично відноситься до доводів представника відповідача в частині того, що позивачем невірно обраний спосіб захисту свого права та предмет позовних вимог, а саме те, що позов предявлений, за думкою представника, до неналежного відповідача, через те, що ТОВ «ТСВ» з 08.09.2012 року не є субєктом спірних матеріальних правовідносин у звязку з його заміною на нового інвестора - ТОВ «ПРАЙМ ОСОБА_4», - з огляду на наступне.

Матеріалами справи не підтверджується факт того, що за укладеною 08 жовтня 2012 року між Південним Науковим Центром НАН України та МОН України та ТОВ «ТСВ» та ТОВ «ПРАЙМ ОСОБА_4» Угодою про заміну сторони в Інвестиційному договорі №3 від 27 листопада 2002 року права та обовязки за укладеними між ТОВ «ТСВ» та позивачем договорами комісії перейшли до ТОВ «ПРАЙМ ОСОБА_4», у звязку з тим, що згідно п.2 цього договору, з моменту набрання чинності цієї угоди, до нового інвестора - ТОВ «ПРАЙМ ОСОБА_4» переходять всі права та обовязки первісного інвестора, - ТОВ «ТСВ», за інвестиційним договором, а не договорами комісії.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно до ст.15-16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до п.3 Постанови ВССУ Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав №5 від 07.02.2016р., встановлює, що право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Посилання представника відповідача на те, що для державної реєстрації права позивача повинен був бути доданий документ, що підтверджує присвоєння обєкту нерухомого майна адреси та затверджений особою, що залучала кошти фізичних та юридичних осіб, перелік фізичних та юридичних осіб, кошти яких залучалися на інвестування (фінансування) об'єкта будівництва, або затверджений загальними зборами кооперативу список членів кооперативу, як того вимагає п.62 Постанови Кабінету Міністрів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1127 від 25.12.2015 року суд вважає неспроможними, адже надання такого документу вимагається у випадку державної реєстрації прав на новозбудований або реконструйований обєкт нерухомого майна, будівництво якого здійснювалося з 1 січня 2013 р. із залученням коштів фізичних та юридичних осіб або у результаті діяльності житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу, особою, що залучала кошти фізичних та юридичних осіб, відповідним кооперативом після прийняття обєкта нерухомого майна в експлуатацію, в той час, коли позивачем було зареєстровано право власності на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Між тим, на думку суду, ОСОБА_3 зареєстрував право власності відповідно до п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (Відомості Верховної Ради України (ВВР), 2004, № 51, ст.553), що за своєю правовою природою, як закону, має вищу юридичну силу над підзаконним актом, яким у даному випадку є постанова Кабінету Міністрів України, відповідно до ст.8 Конституції України.

Посилання представника відповідача на п.15 Постанови ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2016р., в якому зазначено, що до завершення будівництва (створення) майна, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, то до моменту прийняття його до експлуатації, або якщо право власності на таке нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то до моменту державної реєстрації право власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва не виникає (стаття 331 ЦК, ), та на те, що ОСОБА_3 приховав від суду, що 09.03.2016 року Департаментом ДАБІ в Одеській області був винесений Наказ «Про скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт та реєстрації декларації про готовність обєкта до експлуатації» за №129 від 09.03.2016 року, відповідно до якого була скасована реєстрація декларації про початок виконання будівельних робіт №ОД69 та декларація про готовність обєкта до експлуатації № ОДІ9 з будівництва 12-ти поверхового житлового будинку з вбудованими приміщеннями офісів та підземною автостоянкою з надбудовою 2-х поверхів та прибудовою за адресою: м. Одеса, пров. Удільний, буд.6, тобто, на момент винесення судом заочного рішення будівництво вказаного обєкту було незавершеним, будинок не було введено до експлуатації спростовується матеріалами справи, а саме, постановою Одеського окружного адміністративного суду по справі №815/1127/16 за позовом Південного наукового центру Національної академії наук України та Міністерства освіти і науки України до Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, за участю Прокуратури Одеської області, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Обслуговуючого кооперативу «Удільний ПБГ» про визнання протиправними та скасування Припису від 03.03.2016 року та Наказу №129 від 09.03.2016 року, скасований наказ №129 від 09.03.2016р. та постанови №81 та №82 від 31.03.2016р. Департаменту ДАБІ в Одеській області про скасування реєстрації декларації про готовність обєкту (житлового будинку) за адресою: м.Одеса, пров.Удільний,61 до експлуатації, яка була залишена в силі ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суді від 03.08.2016 р. по справі №815/1127/16 (а.с.157-179).

До того ж, п.6 Постанови ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав №5 від 07.02.2016р.» передбачає, що суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Згідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Слід додати, що майно, придбане комісіонером за рахунок комітента, є власністю комітента, згідно до 1018 Цивільного Кодексу України, тобто, враховуючи рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09.12.2009р. по справі №2-621/09 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ "ТСВ", яким визнано право ОСОБА_3 на отримання у власність спірного майна, яке набрало чинності, суд вважає, що право власності набувається ОСОБА_3 на законних підставах, та у повній відповідності до ст.328 ЦК України, визнане за ним та ніким не оспорено з 2009 року.

Згідно з п. 11 Постанови Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року № 461 «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів», датою прийняття в експлуатацію об'єкта є дата реєстрації декларації або видачі сертифіката. Як вбачається з тексту декларації про готовність обєкта - 12-ти поверхового житлового будинку з вбудованими приміщеннями офісів та підземною автостоянкою з надбудовою 2-х поверхів та прибудовою, що розташовано за адресою: м. Одеса, пров. Удільний, 6, до експлуатації, вказана декларація зареєстрована в Департаменті Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області 30.10.2015 року.

Як вбачається з інформаційної довідки №65736139 від 12.08.2016р., право власності ОСОБА_3 на спірне майно зареєстроване 05.08.2016р., тобто після того, як в судовому порядку залишені чинними декларація про початок виконання будівельних робіт №ОД69 та декларація про готовність обєкта до експлуатації № ОДІ9, тобто після введенням обєкта до експлуатації (а.с.207-208).

Крім того, суд не може прийняти до уваги у якості доказу надану представником відповідача довідку ОК «Удільний ПБГ» №374/08 від 12.08.2016р. про відсутність кв.№51 та паркомісця №47 за адресою: м.Одеса, пров.Удільний,6, (а.с.135), оскільки, відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В цій частині представником відповідача надані пояснення про зміну технічних умов у проекті будівництва, та жодних підтверджуючих це доказів суду не надано.

Відповідно до ч.1 ст.217 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 81, 88, ч.3 ст.209, ст.ст.213-215,217,218 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати право власності на квартиру під номером 51, загальною площею 104,03 кв.м., яка знаходиться за адресою: м. Одеса, пров. Удільний, буд. 6, за ОСОБА_1.

Визнати право власності на стояночне місце під номером 47, яке знаходиться за адресою: м. Одеса, пров. Удільний, буд. 6, за ОСОБА_1.

Встановити порядок виконання рішення суду, за яким це рішення є підставою для реєстрації права власності ОСОБА_1 на нерухоме майно, а саме, на квартиру під номером 51, загальною площею 104,03 кв.м., яка знаходиться за адресою: м. Одеса, пров. Удільний, буд. 6, та стояночне місце під номером 47, яке знаходиться за адресою: м. Одеса, пров. Удільний, буд. 6.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, яки брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.Ю. Бойчук