АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/343/16 Головуючий 1 інст. Омельченко Н.І.
Справа № 643/2118/13-ц Доповідач Кружиліна О.А.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2016 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого Кружиліної О.А.,

суддів Кіся П.В., Хорошевського О.М.

за участю секретаря Сементовської О.М

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2

на рішення Московського районного суду м.Харкова від 05 жовтня 2015 року

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення завдатку та сплачених платежів за попереднім договором, -

в с т а н о в и в:

19 лютого 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 подвійну суму завдатку в розмірі 96 000 грн.; суму сплачених платежів за Попереднім договором в розмірі 9 476 доларів США поточних платежів, що за курсом 8,1235 еквівалентно 76 978,29 грн.; витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн.; судові витрати, що разом складає 177 708,07 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 14 травня 2010 року між ним та ОСОБА_3 було укладено Попередній договір щодо укладання в майбутньому договору купівлі-продажу транспортного засобу, а саме автомобіля TOYOTA модель CAMRY, тип легковий седан-В, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2006 року випуску (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу АХС 087634, видане ВРЕР № 1 ГУМВСУ Харків 19.02.2008 року).

Основний договір сторони домовились укласти не пізніше 18.02.2016 року. У відповідності до пункту 16 Попереднього договору він передав ОСОБА_3 грошову суму у розмірі 48 000 грн. в рахунок належних з нього за договором купівлі-продажу (основним договором) 304 000 грн. на підтвердження зобовязання придбання майна та на забезпечення виконання договору.

При цьому, ОСОБА_3, отримавши грошову суму у розмірі 48 000 грн., у випадку відмови від укладення Основного договору або порушення без поважних причин (стихійне лихо, тяжка хвороба) умов, визначених у попередньому договорі, сплачує ОСОБА_1 96 000 грн. (подвійну суму завдатку). У випадку невиконання умов Попереднього договору та не укладення Основного договору з його вини грошову суму у розмірі 48 000 грн. залишається у ОСОБА_3

Вищезазначений автомобіль знаходився у заставі ПАТ КБ «Надра» в якості забезпечення зобовязання за кредитним договором № 6/4/2008/840-К/189 від 20.02.2008 року. За їх з ОСОБА_3 домовленістю він повинен був здійснювати погашення кредиту та згідно з пунктом 5 попереднього договору з наступним включенням здійснених платежів до розрахунків за автомобіль TOYOTA при укладенні договору купівлі-продажу.

Крім того, згідно з пунктом 8 Попереднього договору сторони домовились, що вони не можуть змінювати в односторонньому порядку строк укладення Основного договору, який визначений 18.02.2016 року.

У звязку зі скрутним матеріальним становищем ним було прострочено погашення поточних платежів за кредитним договором ОСОБА_3, за чотири місяці, але відмовлятися від сплати кредиту він не став та в найближчий час повинен був сплатити всю поточну заборгованість разом з поточним платежем.

19.12.2012 року працівником банку «Надра» йому було запропоновано поставити вищезазначений автомобіль на майданчик банку «Надра» до сплати ним заборгованості, на що він одразу погодився та повідомив, що сплатить заборгованість 20 грудня 2012 року. Цього ж дня машину було прийнято працівниками банку та складено відповідний акт приймання-передачі транспортного засобу.

20.12.2012 року йому зателефонував працівник банку та повідомив, що ОСОБА_3 сплатив всю суму за автомобіль та забрав його.

25 січня 2013 року ним було отримано від представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 лист-повідомлення про те, що ОСОБА_3 відмовляється від укладеного між ними Попереднього договору від 14.04.2010 року через порушення ним строків погашення кредиту та посилається на пункт 15 попереднього договору, в якому зазначено, що у випадку порушення ОСОБА_1 здійснення платежів протягом двох тижнів, він зобовязується відшкодувати ОСОБА_3 усі збитки, заподіяні таким простроченням згідно з кредитним договором № 6/4/2008/840-К/189 від 20.02.2008 року. У випадку порушення ОСОБА_1 встановлених строків погашення кредиту ОСОБА_3 залишає за собою право відмовитися від цього договору в односторонньому порядку.

Оскільки ОСОБА_1 не відмовлявся від погашення кредиту та жодним чином про це нікого не повідомляв, у ОСОБА_3 не виникало підстав для відмови від договору в односторонньому порядку.

На момент укладення Попереднього договору він сплатив ОСОБА_3 48 000 грн. та кожного місяця сплачував банку в рахунок погашення боргу по 412 доларів США, припинив погашення лише з серпня 2012 року. Таким чином, з 14 травня 2010 року по серпень 2012 року (23 місяці) він сплатив замість ОСОБА_3 поточні платежі в розмірі 9476 доларів США.

ОСОБА_3 сплатив банку 20.12.2012 року 17 122,96 доларів США.

Отже, ОСОБА_3, повідомивши його про відмову від договору відповідно до пункту 17 Попереднього договору повинен повернути йому подвійну суму завдатку в розмірі 96 000 грн. та 9 476 доларів США поточних платежів, що за курсом 8,1235 еквівалентно 76 978,29 грн.

Оскільки ОСОБА_3 відмовляється сплатити ОСОБА_1 зазначену грошову суму, позивач вимушений звернутися до суду для відновлення свого порушеного права.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 05 жовтня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення завдатку та сплачених платежів за попереднім договором відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалась на невідповідність рішення суду першої інстанції фактичними обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Перевіряючи доводи сторін, суд першої інстанції забезпечив сторонам рівні можливості щодо надання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, сприяв всебічному і повному зясуванню обставин справи і вирішив справу на засадах змагальності.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні дані та відповідні їм правовідносини, розглянув справу в межах заявлених позовних вимог і ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з положень статті 635 ЦК України, статей 3, 10, 60 ЦПК України та тих обставин, що позивачем не доведено порушення його прав відповідачем, ухилення відповідача від виконання основного договору, строк дії якого не настав, оскільки згідно з пунктом 8 Попереднього договору сторони зобовязались укласти основний договір не пізніше 18.02.2016 року. Суд вважав позовні вимоги ОСОБА_5 безпідставними та необґрунтованими.

З таким висновком суду першої інстанції, апеляційний суд погоджується, вважає його правильним, обґрунтованим, та таким, що ґрунтується на достатньо повно встановлених обставинах справи, доказах, які містяться в матеріалах справи та відповідає вимогам статті 213 ЦПК України.

Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

З позовної заяви ОСОБА_5 вбачається, що 19 лютого 2013 року він звернувся до суду з позовом за захистом свого порушеного права у звязку з тим, що ОСОБА_3 відмовився укласти з ним Попередній договір про що його було повідомлено представником ОСОБА_3 ОСОБА_4 у направленому 21 січня 2013 року листі ( том 1 а.с. 9,10).

Відповідно до частини 1 статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобовязуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

З матеріалів справи вбачається, що 14 травня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено Попередній договір щодо укладання в майбутньому договору купівлі-продажу транспортного засобу, а саме автомобіля TOYOTA модель CAMRY, тип легковий седан-В, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2006 року випуску (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу АХС 087634, видане ВРЕР № 1 ГУМВСУ Харків 19.02.2008 року). Договір посвідчений нотаріусом.

Згідно з пунктом 8 Попереднього договору, сторони зобовязались укласти Основний договір не пізніше 18 лютого 2016 року ( том 2 а.с. 107)

Судовим розглядом установлено, що ОСОБА_3 від зобовязання укласти основний договір не відмовляється і він не уповноважував свого представника ОСОБА_4 направляти на адресу ОСОБА_5 листа про відмову від укладеного між ними попереднього договору. Термін укладання основного договору на час звернення до суду з позовом , не настав.

Отже підстав вважати, що ОСОБА_3 відмовився від прийнятого зобовязання за Попереднім договором щодо укладення з ОСОБА_1 Основного договору у суду не має.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність порушення прав позивача та вважає, що до суду він звернувся передчасно.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, 315, 317, 319, ЦПК України, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Московського районного суду м.Харкова від 05 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.А. Кружиліна

Судді П.В. Кісь

ОСОБА_6