Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/5416/15-ц Головуючий у 1-й інст. Колупаєв В. В. Категорія 27 Доповідач Борисюк Р. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Матюшенка І.В., Широкової Л.В.,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу за позовом Публічного акціонерного товариства «КредоБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «КредоБанк» про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 21 січня 2016 року,

встановила:

У травні 2015 року публічне акціонерне товариство «КредоБанк» (далі Товариство) звернулось з даним позовом, в якому просило стягнути з відповідача на його користь 320751 грн. 44 коп. заборгованості за кредитним договором від 05 вересня 2008 року та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог Товариство зазначало, що 05 вересня 2008 року між ВАТ «КредоБанк» (правонаступником якого є ПАТ «КредоБанк») та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № А/ІІ/176/591/08/Ф, згідно якого банк видав останній кредит у сумі 32000 доларів США. За умовами договору відповідач зобовязувалася повернути кредит у повному обсязі до 04 вересня 2018 року із виплатою відповідних відсотків. ОСОБА_2 не виконує взятих на себе зобовязань, у звязку з чим утворилась заборгованість, яка становить 13763,38 доларів США (в гривневому еквіваленті 320 751 грн. 44 коп.).

09 жовтня 2015 року відповідач звернулась із зустрічним позовом, в якому просила визнати недійсними кредитний договір №А/ІІ/176/591/08/Ф та договір іпотеки від 05 вересня 2008 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що згідно кредитного договору банк надав їй кредит в іноземній валюті, тоді як грошовою одиницею України є гривня. Вираження в кредитному договорі зобовязання в іноземній валюті доларах США суперечить вимогам чинного законодавства. Крім того, Банк всупереч положенням ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не повідомив їй недоліки схеми кредитування щодо можливості зростання курсу долара США по відношенню до національної валюти.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 21 січня 2016 року первісний позов задоволено. У задоволенні зустрічного позову відмовлено за безпідставністю.

Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ «КредоБанк». Рішення в частині відмови у задоволенні зустрічної позовної заяви не оскаржується.

Особа, яка подала апеляційну скаргу посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, суд не в повній мірі вивчив обставини справи, які мають суттєве значення для правомірного рішення, у звязку з чим порушив вимоги ст. 213 ЦПК України. Суд не врахував, що платежі по кредиту проводилися регулярно, хоча і не в повному обсязі. Причиною цього стало зростання курсу долара США, що виникло внаслідок надзвичайних невідворотних зовнішніх обставин, які не залежали від волі боржника. Це є підставою для її звільнення від відповідальності за порушення зобовязання згідно ст. 617 ЦК України. Також банк не мав правових підстав нарахування пені у розмірі понад подвійну ставку НБУ.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню із таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Положеннями Цивільного кодексу України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є зокрема, свобода договору, яка полягає у визнанні за суб'єктом цивільного права: можливості укладати договори (або утримуватись від укладення договорів) і визначати їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості.

Судом установлено, що 05 вересня 2008 року між ВАТ «КредоБанк» (правонаступником якого є ПАТ «КредоБанк»)далі Банк) і ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №А/11/176/591/08/Ф, за умовами якого остання отримала кредит в сумі 32000 доларів США строком до 04 вересня 2018 року, з умовою сплати 16 відсотків річних (а.с. 11-15).

В забезпечення виконання зобовязання за цим правочином, між сторонами був також укладений договір іпотеки від 05 вересня 2008 року. Предметом іпотеки є нерухоме майно житловий будинок по вул. Київське шосе, 23 «в» у м. Житомирі(а.с. 67-68).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Банком здійснено надання кредитних коштів ОСОБА_2 у визначеній договором сумі.

Як убачається із матеріалів справи відповідач, у порушення положень наведених норм права та умов укладених договорів, свої зобов'язання щодо сплати кредиту та процентів у встановлені строки не виконала, кошти повертала в менших сумах, ніж зазначено у договорі. Внаслідок цього, станом на 06 квітня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 13763,38 доларів США в гривневому еквіваленті відповідно 320751 грн. 44 коп., з яких: 302849 грн. 25 коп. грн. - неповернута сума кредиту; 10940 грн. 62 коп. - прострочені відсотки; 6961 грн. 57 коп. пеня по простроченій заборгованості.

Розрахунок поданий позивачем відповідачем не спростований, не зазначено у чому полягає його неправильність або помилковість, свого розрахунку не подано, тому суд першої інстанції правильно виходив з того, що заборгованість за кредитним договором №А/ІІ/176/591/08/Ф від 05.09.2008 року становить 320751 грн. 44 коп.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦПК, інших актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 526 ЦПК України).

Відповідно до положень ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до матеріалів справи, при укладанні кредитного договору та договору іпотеки сторони досягли всіх істотних умов при їх укладанні, в тому числі і щодо валюти кредитування, що вбачається із текстів вказаних договорів.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення діючого законодавства при видачі кредиту в іноземній валюті доларах США, є безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня.

За змістом ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 5 Декрету КМУ операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього ж Декрету.

Відповідно до п.2.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, що затверджене Постановою Правління НБУ № 275 від 17.07.2001 року (зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 21.08.2001 року за № 730/5921) за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями.

Вимогами ч.2 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Посилання ОСОБА_2 на можливість її звільнення від відповідальності за порушення зобовязання у відповідності до положень ст. 617 ЦК України є безпідставними, оскільки в розумінні даної правової норми, особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за його порушення, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Відповідач таких доказів суду не надала і вони не встановлені судом.

Доводи апеляційної скарги щодо неправомірного встановлення Банком розміру пені понад подвійну ставку НБУ спростовуються умовами кредитного договору, де в п.5.1. зазначено, що за несвоєчасне виконання грошових зобовязань за цим договором Позичальник, сплачує пеню в розмірі подвійної процентної ставки, вказаної в п. 3.2. цього Договору, але не менше однієї гривні за кожний день прострочення. За змістом п. 3.2. Договору, за користування кредитом Позичальник сплачує Банку 16 відсотків річних (а.с. 12).

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалюючи судове рішення повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія судів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 21 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий Судді: