Головуючий в 1 інстанції Лаптєв М.В.
Доповідач Азевич В.Б.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого-судді Азевича В.Б.,

суддів: Гапонова А.В., Краснощокової Н.С.,

за участю секретаря Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Артемівську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду державного майна України про стягнення заборгованості по заробітній платі, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 25 грудня 2015 року,-

В С Т А Н О В И В:

28 жовтня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Фонду державного майна України про стягнення заборгованості по заробітній платі, посилаючись на те, що вона працювала на ДП «Український науково-дослідний інститут металургійного машинобудування» з 01 березня 2005 року по 27 серпня 2013 року. Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 01 жовтня 2015 року з ДП «Український науково-дослідний інститут металургійного машинобудування» на користь позивача стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 6 341,80 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 25 430,85 грн. та відшкодування моральної шкоди в сумі 100 грн., а всього 32 672,65 грн. Виконавчий лист було направлено до виконавчої служби та він прийнятий до виконання. Ухвалою господарського суду Донецької області ДП «Український науково-дослідний інститут металургійного машинобудування» визнано банкрутом, відкрита ліквідаційна процедура. Вважала, що оскільки ДП «Український науково-дослідний інститут металургійного машинобудування» є державним підприємством то відповідно до ст. 619 ЦК України за його діє має нести субсидіарну відповідальність Фонд державного майна України, тому просила стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі в сумі 32 672,65 грн. 08 грудня 2015 року ОСОБА_1 подала заяву, в якій уточнила свої позовні вимоги, а саме, просила стягнути з відповідача тільки заборгованість по заробітній платі в сумі 6 341,80 грн.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 25 грудня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Фонду державного майна України про стягнення заборгованості по заробітній платі відмовлено.

На вказане рішення суду позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі.

Обґрунтовуючи свої вимоги, посилається на Конституцію України, Кодекс законів про працю України та Конвенцію про захист прав та основоположних свобод людини.

Вважає, що відповідно до ч. 2 ст. 619 ЦК України Фонд державного майна України несе субсидіарну відповідальність, оскільки ДП «Український науково-дослідний інститут металургійного машинобудування» є державним підприємством.

Зазначає, що згідно ст. 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державні підприємство.

Сторони, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, не зявилися.

Позивач ОСОБА_1 подала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, оскільки відповідно до ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід вихилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 працювала на ДП «Український науково-дослідний інститут металургійного машинобудування» в період часу з 01 березня 2005 року по 27 серпня 2013 року. На час звільнення підприємство їй заборгувало 6 341,80 грн. заробітної плати. У звязку з цим, заочним рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 01.10.2015 року стягнуто з підприємства на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 6 341,80 грн. Постановою Господарського суду Донецької області ДП «Український науково-дослідний інститут металургійного машинобудування» визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, яка триває до теперішнього часу.

Засновником ДП «Український науково-дослідний інститут металургійного машинобудування» є держава в особі Фонду державного майна України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що правовідносини, які склалися між ДП «Український науково-дослідний інститут металургійного машинобудування» та Фондом державного майна України, - є правовідносини засновника та створеного ним підприємства, за якими засновник не відповідає по боргам підприємства, а підприємство не відповідає по боргам засновника.

Суд посилався на те, що відповідно до ч. 2 ст. 96 та ч. 1 ст. 176 ЦК України Фонд державного майна України не несе субсидіарну відповідальність по боргам ДП «Український науково-дослідний інститут металургійного машинобудування», не є його правонаступником, у звязку з чим, підстави для задоволення позову про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі відсутні.

Вказаний висновок суду є правильним, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 619 ЦК України договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи. До пред'явлення вимоги особі, яка несе субсидіарну відповідальність, кредитор повинен пред'явити вимогу до основного боржника. Якщо основний боржник відмовився задовольнити вимогу кредитора або кредитор не одержав від нього в розумний строк відповіді на пред'явлену вимогу, кредитор може пред'явити вимогу в повному обсязі до особи, яка несе субсидіарну відповідальність.

Статтею 96 ЦК України передбачено, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями. Юридична особа відповідає за своїми зобов'язаннями усім належним їй майном. Учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов'язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов'язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом.

Згідно ст. 167 ЦК України держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин. Держава може створювати юридичні особи публічного права (державні підприємства, навчальні заклади тощо) у випадках та в порядку, встановлених Конституцією України та законом.

Як встановлено ч. 1 та ч. 2 ст. 176 ЦК України держава не відповідає за зобов'язаннями створених нею юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом. Юридичні особи, створені державою, не відповідають за зобов'язаннями відповідно держави.

Виходячи з вказаних норм цивільного законодавства, субсидіарна відповідальність держави як засновника створених нею юридичних осіб публічного права можлива у випадку встановлення такої відповідальності спеціальними законами.

Як вбачається з інформації із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, засновником Державного підприємства «Український науково-дослідний інститут металургійного машинобудування» є Міністерство промислової політики України.

З 29.01.2014 року підприємство знаходиться в стані припинення на підставі рішення Господарського суду Донецької області про визнання юридичної особи банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури №42/4б від 18.05.2013 року.

Згідно ч. 5 статті 74 Господарського кодексу України держава та орган, до сфери управління якого входить державне комерційне підприємство, не несуть відповідальності за його зобов'язаннями, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до частини 1 ст. 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 5 червня 2012 року № 4901-VI держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Як передбачено частинам 1-3 статті 4 цього закону, виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. У разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Протягом десяти днів з дня встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до пунктів 2 - 4, 9 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, але не пізніше строку, встановленого частиною другою цієї статті, керівник відповідного органу державної виконавчої служби подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повідомляє в установленому порядку стягувача.

Тобто законом передбачені певні процедура та особливості виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства.

У даному випадку рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області про стягнення з ДП «Український науково-дослідний інститут металургійного машинобудування» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 6 341,80 грн. було ухвалено 01 жовтня 2015 року.

Згідно абзацу 8 п. 2 Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2014 р. № 440, у цьому Порядку терміни вживаються в такому значенні, зокрема, рішення - виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» суб'єкти, які видані або ухвалені до 1 січня 2013 року.

Відповідно до п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» заборгованість погашається в такій черговості: у першу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду щодо пенсійних та соціальних виплат, про стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок злочину або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, а також у зв'язку з втратою годувальника; у другу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду, пов'язаними з трудовими правовідносинами; у третю чергу погашається заборгованість за всіма іншими рішеннями суду. Бюджетні асигнування на погашення заборгованості визначаються законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 317 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 25 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Судді: