Провадження №4-с/748/10/16
Єдиний унікальний № 748/427/16-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" березня 2016 р.м. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючої - судді: Меженнікової С.П.,

при секретарі: Ребенок Н.С.,

з участю заявника - ОСОБА_1, старшого державного виконавеця - представника відділу ДВС Чернігівського районного управління юстиції - Пусь Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 про визнання неправомірним та скасування рішення державного виконавця та зобов»язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

25 лютого 2016 року, у відповідності до поштового відправлення, ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою, в якій просить визнати неправомірною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Чернігівського районного управління юстиції Чернігівської області від 28 січня 2016 року про повернення виконавчого документа стягувачеві по ВП № 39392847 та зобов»язати Відділ державної виконавчої служби Чернігівського районного управління юстиції Чернігівської області відновити виконавче провадження і прийняти всі заходи з метою примусового виконання рішення суду в повному обсязі у відповідності до вимог Закону України « Про виконавче провадження», а також стягнути на її користь понесені судові витрати з надання правової допомоги в сумі 250 грн.

Свої вимоги ОСОБА_1 мотивує тим, що Чернігівським районним судом Чернігівської області 18.07.2011 року видано виконавчий лист про стягнення з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 на її користь грошові кошти в сумі 30 450 грн. Даний виконавчий документ був пред»явлений нею до примусового виконання. Постановою старшого державного виконавця ВДВС Чернігівського РУЮ Пусь Є.С. від 28.01.2016 року, яку вона отримала 20.02.2016 року, виконавчий документ був їй повернутий без виконання з посиланням на п.2 ч.1 ст.47, ст.50 Закону України « Про виконавче провадження». Таке рішення державного виконавця вважає неправомірним та незаконним, вказуючи, що державний виконавець не вжив всіх заходів для з»ясування майна боржника.

В судовому засіданні заявниця скаргу підтримала, посилаючись на обставини викладені в скарзі та наполягала на її задоволенні.

Старший державний виконавець - представник відділу ДВС Чернігівського районного управління юстиції Пусь Є.С., в судовому засіданні просив в задоволенні скарги відмовити, вказуючи, що оскаржуване рішення є законним і він діяв відповідно до вимог чинного законодавства. Також зазначив, що при винесенні оскаржуваної постанови ним була допущена помилка щодо зазначення підстав для повернення, а саме він повернув виконавчий документ на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України « Про виконавче провадження», а повинен був повернути на підставі пункту 7 - в зв»язку з не виявленням протягом року розшукуваного майна боржника.

Вислухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, матеріали виконавчого провадження № 39392847, судом встановлено наступне.

28 січня 2016 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Чернігівського районного управління юстиції Чернігівської області винесена постанова, у відповідності до якої виконавчий документ №2-437, що виданий 18.07.2011 року Чернігівським районним судом Чернігівської області про стягнення з боржника ОСОБА_3 на користь стягувача ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 30 450 грн, повернутий стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» На момент повернення, залишок боргу становив - 24 050,00 грн ( а.с.11).

Вказана постанова була отримана ОСОБА_1 20 лютого 2016 року, що не заперечувалося в судовому засіданні державним виконавцем.

На підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Закону України " Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно ч.1 ст.6 цього ж Закону, державний виконавець зобов"язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати в своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до частин 2,6 статті 52 Закону України « Про виконавче провадження», стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

З дослідженого в судовому засіданні виконавчого провадження № 39392847 судом встановлено, що в січні 2016 року старшим державним виконавцем Пусь Є.С. здійснювалися запити та отриманні відповіді, відповідно до яких інформація щодо зареєстрованої на ім.»я боржника сільськогосподарської техніки в Державній інспекції сільського господарства в Чернігівській області відсутня, транспортні засоби, згідно інформації ВРЕР УДАІ УМВС України в Чернігівській області, за боржником не значаться, з наданої Пенсійним фондом України інформації, боржник пенсію не отримує і як особа, яка працює за трудовим договором та цивільно-правовими договорами не значиться, за повідомленням ДФС, рахунки, відкриті боржником в банківських установах, відсутні. 13.01.2016 року старшим державним виконавцем складено акт за місцем проживання боржника про те, що майно на яке можливо звернути стягнення у нього відсутнє.

Під час примусового виконання вказаного вище виконавчого листа протягом 2013-214 рр. державним виконавцем було встановлено, що боржник ОСОБА_3 перебуває у шлюбі. З метою встановлення майна, яке належить боржнику на праві спільної сумісної власності, державним виконавцем здійснювалися відповідні запити для перевірки майна, яке зареєстровано на дружину боржника. Відповідно до Витягу є Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, боржник ОСОБА_3 станом на 14.03.2014 р. був зареєстрований як фізична особа-підприємець.

Відповідно до ч.8 ст.52 Закону України « Про виконавче провадження», державний виконавець проводить перевірку майнового стану боржника не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання. У подальшому така перевірка проводиться державним виконавцем кожні два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, кожні три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Проте, старшим державним виконавцем Пусь Є.С. протягом 2015-2016 року не було з»ясовано щодо набуття боржником майна у період шлюбу, яке можливо зареєстроване на його дружину, не встановлено про майно - транспортний засіб - ИЖ 412 ИЄ (1990), зеленого кольору, який, згідно інформації УДАІ УМВС України в Чернігівській області значився зареєстрованим на ім.»я боржника, а з отриманих відповідей управління ДАІ у 2014 році, боржник не має у власності транспортних засобів. До того ж, державним виконавцем, зазначені обставини не були з»ясовані і у боржника.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що скарга ОСОБА_1 є обґрунтованою, а оскаржувана постанова неправомірною, оскільки старшим державним виконавцем не вжито всіх заходів передбачених ЗУ «Про виконавче провадження», направлених на виконання рішення суду.

Стаття 387 ЦПК України передбачає, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Згідно ч.1 ст.51 Закону України « Про виконавче провадження», у разі якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівником відповідного органу державної виконавчої служби або якщо до державного виконавця надійшло рішення суду про скасування заходів до забезпечення позову, а також у разі повернення виконавчого документа з іншого відділу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, виконавчого документа чи постанови керівника відповідного органу державної виконавчої служби.

У відповідності до п.18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» суд не має права зобов»язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно з законом про виконавче провадження можуть здійснюватись лише державним виконавцем. За таких обставин шляхом відновлення порушених прав стягувача суд вважає за можливе зобов»язати державного виконавця відділу державної виконавчої служби Чернігівського районного управління юстиції Чернігівської області відновити виконавче провадження № 39392847 з виконання виконавчого листа №2-437/2011р. про стягнення з фізичної особи -підприємця ОСОБА_3 грошових коштів на користь ОСОБА_1 та вжити заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і Законом України «Про виконавче провадження».

За таких підстав заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст..88 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213, 386 - 389 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 про визнання неправомірним та скасування рішення державного виконавця та зобов»язання вчинити дії, задовольнити частково.

Визнати неправомірною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Чернігівського районного управління юстиції Чернігівської області від 28 січня 2016 року про повернення виконавчого документа стягувачеві, винесену старшим державним виконавцем Пусь Євгенієм Сергійовичем по ВП № 39392847.

Зобов»язати державного виконавця відділу державної виконавчої служби Чернігівського районного управління юстиції Чернігівської області відновити виконавче провадження № 39392847 з виконання виконавчого листа №2-437/2011р. про стягнення з фізичної особи -підприємця ОСОБА_3 грошових коштів на користь ОСОБА_1 та вжити заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і Законом України «Про виконавче провадження».

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з відділу державної виконавчої служби Чернігівського районного управління юстиції Чернігівської області на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати в сумі 250 грн.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до апеляційного суду Чернігівської області через Чернігівський районний суд Чернігівської області протягом п"яти днів з дня отримання її копії.

Суддя С. П. Меженнікова