ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/3543/15-ц
провадження № 2/753/328/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" березня 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Комаревцевої Л.В.

за участю секретаря - Драгой В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за позовом фізичної особи -підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором про надання послуг, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2015 року до суду надійшла позовна заява фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором про надання послуг.

Позивач зазначила, що 06.11.2014 між нею та відповідачем було укладено договір про надання послуг № 481062, за умовами якого позивач, за завданням відповідача, зобов`язався надати визначений у п. 2.3 Договору комплекс консультаційних послуг правового характеру, а відповідач зобов`язався прийняти та оплатити послуги відповідача. Вартість наданих послуг склала 71000 грн. Оплата послуг мала бути здійснена до 30.11.2014.

За актом прийому-передачі від 20.11.2014 відповідач прийняв визначений в пункті 2.3 вищезазначеного Договору комплекс консультаційних послуг правового характеру. Відповідачем частково сплачено суму наданих послуг в розмірі 10.080 грн.

Посилаючись на те, що відповідач сплатив кошти не в повному обсязі, позивач просить стягнути з відповідача суму боргу 60920 грн., суму штрафу в розмірі 35500 грн., що нарахована відповідно до п. 6.2 договору про надання послуг № 481062, 3% річних 390.56 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 968.11 грн.

В травні 2015 року позивач збільшив позовні вимоги, якими просив стягнути з відповідача суму боргу 60920 грн., суму штрафу в розмірі 35500 грн., що нарахована відповідно до п. 6.2 договору про надання послуг № 481062, 3% річних в розмірі 896.27 грн., інфляційні витрати в сумі 24 977.20 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 968.11 грн.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач зазначила, що за умовами договору про надання послуг № 481062 від 06.11.2014, фактично ніяких послуг від позивача не отримувала. Акт прийому-передачі від 20.11.2014 відповідач підписала під психологічним тиском та шляхом введення позивачем її в обману. Просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Свої заперечення відповідач мотивувала тим, що в 2014 році її чоловік, громадянин Великобританії ОСОБА_4 вирішив придбати житло у місті Києві. За допомогою мережі інтернет, вони підшукали житло, яке сподобалось, вирішивши придбати у власність квартиру АДРЕСА_1. Оскільки чоловік відповідача не володіє українською та російськими мовами вона допомагала йому у купівлі квартири. В подальшому відповідач та її чоловік в агенстві нерухомості «Благовіст» за адресою: місто Київ, вул. Льва Толстого,13 зустрілися з позивачем, якого представила як свого керівника, брокер ОСОБА_5., що була присутньою при огляді квартири. Позивач та ОСОБА_5. повідомили, що купівля-продаж квартири має йти через агенство нерухомості «Благовест», оскільки це безпечно та тільки у агенства є контактні телефони власника квартири, який є громадянином Туреччини, та можливий зв`язок з його представником.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач повідомив про необхідність укладання договору про надання юридичних консультативних послуг, щоб брокери могли взятись за збір документів, необхідних для укладання договору купівлі-продажу. В зв`язку з тим, що чоловік відповідача не володіє українською та російськими мовами, зазначений договір про надання послуг № 481062 було укладено саме з відповідачем. В якості авансу чоловік відповідача передав кошти позивачу в сумі 600 Євро.

07.11.2014 чоловік відповідача видав на неї довіреність, з метою придбання від його імені 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, відлетівши терміново до Великобританії, зазначивши, що має намір подарувати відповідачу частину квартири.

Проте, позивач через деякий час повідомила, що є проблеми зі збором документів, запропонувавши укласти попередній договір купівлі-продажу.

У зв'язку з чим було організовано зустріч з брокером ОСОБА_2, ОСОБА_5., позивачем, власником квартири та його представником з`ясувалися обставини, які унеможливлюють укладання не тільки попереднього договору купівлі-продажу, а й основного договору купівлі - продажу вищезазначеної квартири, з тих підстав, що власник квартири є нерезидентом та має сплатити податок 15% вартості квартири, на що ОСОБА_6 категорично відмовився. Крім того, ОСОБА_6 бажав отримати гроші готівкою, однак чоловік відповідача мав можливість заплатити кошти переводом з Великобританії.

В подальшому всі перемовини, щодо укладання договору продажу квартири, його умов, відбувались також за участі адвоката ОСОБА_7 та ОСОБА_8, яка виступала представником власника квартири. Відповідач зазначила, що позивач вибачилась перед нею, вказавши що не наполягає на умовах договору, запропонувала довести угоду до кінця, зазначивши, що це необхідно для звіту і укласти договір у їх нотаріуса, на що отримала згоду відповідача.

19.11.2014 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (а.с. 56), за умовами якого відповідач придбала 1/2 частину квартири для свого чоловіка та 1/2 частину квартири для себе.

20.11.2014 відповідач та ОСОБА_8 зустрілись у нотаріуса Бондар Н.В., яка посвідчила від останньої заяву про факт повного розрахунку за умовами договору.

В подальшому, як зазначає відповідач, під тиском позивача, нею підписано акт прийому - передачі одержаних послуг.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, які просив задовольнити враховуючи уточнення.

Представник відповідача та відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили в повному обсязі, враховуючи письмові заперечення та показання відповідача, надані в статусі свідка.

В судовому засіданні, яке відбулося 31 березня 2016 року суд заслухав показання свідків, які були залучені сторонами на підставі заявлених клопотань.

Відповідач була допитана як свідок, надавши покази, які були зазначені в її запереченнях.

Під час допиту в якості свідка, відповідач підтвердила, що укладаючи договір, мала намір отримати від позивача послуги юридичного характеру, які полягали у наданні останнім правових консультацій щодо документів, які необхідні при укладенні договору купівлі-продажу, щодо платежів, які виникають при придбанні квартири, про порядок розрахунків між сторонами угоди, тощо.

Інший свідок, ОСОБА_8, у своїх показах зазначила, що виступала представником продавця - громадянина Туреччини, власника квартири АДРЕСА_1 - ОСОБА_6. Продавець, ОСОБА_8, також користувалися послугами посередників, а саме брокерів ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які організовували перегляди квартири та консультували власника щодо порядку відчуження об'єкту нерухомості, про обов'язкові платежі, які виникають у останнього при відчуженні, порядок їх сплати, тощо.

З показів свідка ОСОБА_8 судом встановлено, що саме в результаті недостовірних консультацій, отриманих від брокерів ОСОБА_9 та ОСОБА_10, продавець був невірно поінформований, щодо розміру податку, який він має сплатити та порядку його сплати, що ставило під загрозу укладення договору купівлі-продажу зазначеної квартири.

За певний час до угоди, відбулася зустріч між продавцем та покупцем, їхніми представниками та брокерами зі сторони продавця та покупця та інших осіб (яких свідок вже не пам'ятає). Під час зустрічі обговорювалися питання щодо можливості та порядку проведення розрахунків за кордоном (у зв'язку із тим, що продавець та один із покупців є громадянами іноземних країн), встановлено, що продавець, у зв'язку із перебуванням протягом певного часу на території України може бути прирівняний до резидента при оподаткуванні. Однак оплата податку, хоч і в меншому розмірі, але є обов'язковою під час укладення основного договору купівлі-продажу квартири. Продавець не був згоден із виникненням у нього додаткових витрат, обговорювалась можливість розподілу між учасниками угоди таких витрат, про що сторони роз'їхалися думати. На наступний день, відповідач підтвердила продавцю, що готова компенсувати додаткові витрати останнього.

Угоду було укладено, а на наступний день, коли кошти були зараховані на рахунок продавця свідок ОСОБА_8 зустрілася у нотаріальній конторі з відповідачкою, і на підставі довіреності від продавця, видала заяву про проведення розрахунку за квартиру АДРЕСА_1. У нотаріуса також були присутні ОСОБА_2 та ОСОБА_5, які після отримання відповідачем заяви, зазначили, що останньому необхідно підписати акти виконаних робіт та здійснити розрахунок. Відповідач після тривалого часу спілкування з брокерами, на думку свідка, під психологічним тиском позивача, підписала акт приймання-передачі наданих послуг, після чого свідок та відповідач поїхали за ключами від квартири.

Ще один свідок, ОСОБА_11, із відомих йому обставин зазначив наступне. Свідок є фахівцем у галузі права. На початку листопада 2014 року позивач зателефонувала свідку з метою отримання консультації щодо можливості проведення розрахунків за кордоном між двома іноземцями за договором купівлі-продажу квартири у м.Києві. ОСОБА_11. відповів, що це можливо, посилаючись на відповідні норми законодавства та на прохання позивачки підготував інформаційну довідку відносно поставленого запитання.

Через деякий час позивачка знову зателефонувала та запросила свідка з метою надання правових консультацій взяти участь у зустрічі з приводу підготовки до угоди по квартирі АДРЕСА_1. Свідок з'явився у встановлений час у офіс по АДРЕСА_2, де проходила зустріч. У кімнаті для переговорів були присутні відповідач, її представник (з її слів адвокат), брокери продавця - ОСОБА_9 та ОСОБА_10, позивач, а продавець із своїм представником ОСОБА_8, запізнювалися. Учасники зустрічі почали обговорювати процес проведення розрахунків за кордоном, ризики, які можуть виникнути у покупця із перерахуванням коштів і т.п. З метою отримання повної і правомірної консультації, позивач запросила на зустріч представника банку, яка розказала процес проведення розрахунків за кордоном, підтвердила, що такі розрахунки можливо здійснювати та зазначила про відсутність ризиків як для продавця так і для покупця.

Продавець на той момент, затримувався вже більше години.

Під час розмови, стало відомо, що нотаріус та брокери продавця -ОСОБА_9 та ОСОБА_10 невірно проконсультували власника квартири, щодо порядку сплати податку при відчуженні квартири. Позивач посилаючись на відповідні норми законодавства зазначила, що податок сплачується під час укладення договору купівлі-продажу.

Тим часом приїхав продавець зі своїм представником ОСОБА_8, якому було озвучено, про що вже присутні на зустрічі учасники домовилися.

Продавець, почувши, що податок оплачується під час угоди висловив претензії своїм брокерам - ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та сказав, що він не готовий на таких умовах відчужувати квартиру. Після чого позивачем та свідком, на підставі документів продавця було встановлено, що останній може бути прирівняний до резидента, так як має посвідку про постійне місце перебування в України та проживає на її території. У зв'язку із цим податок продавця при відчуженні квартири зменшився, але все ж таки залишилась обов'язковість його сплати, так як це вимагається ст. 172 Податкового кодексу України.

Продавець був обурений та мав намір покинути зустріч, однак позивач запропонувала все ж таки спробувати сторонам домовитися та можливо розподілити витрати продавця порівну, між останнім та покупцем. Сторони взяли паузу для прийняття остаточного рішення, в кабінеті залишилася позивач, відповідач та свідок, який підтвердив, що відповідач жодних претензій позивачу не висловлювала, а навпаки подякувала та просила їй допомогти придбати квартиру АДРЕСА_1, тому що вона дуже їй сподобалася.

Пізніше позивач зателефонувала ОСОБА_11 та повідомила, що угода відбулася, однак відповідачка відмовилася оплачувати послуги позивача.

Із показів свідка ОСОБА_11 стало відомо, що під час зустрічі відповідач будь-яких претензій щодо неналежного виконання послуг, передбачених договором не висловлювала. Позивачка в свою чергу надавала консультації, передбачені договором, залучивши фахівців у галузі права, банківської сфери з метою виконання обов'язків, які виникли у позивачки згідно договору №481062 від 06.11.2014 року.

Суд заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, 06.11.2014 між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання послуг № 481062, за умовами якого позивач, за завданням відповідача, зобов`язався надати визначений у п. 2.3 Договору комплекс консультаційних послуг правового характеру, а саме проконсольтувати відповідача:

- щодо норм діючого законодавства України, які регулюють порядок укладання договорів купівлі-продажу нерухомого майна;

- про види правовстановлюючих документів на об'єкти нерухомого майна;

- відносно переліку документів, необхідних для укладання договору купівлі-продажу об`єкту нерухомості та правильності їх оформлення;

- про види обов'язкових платежів, які можуть виникнути у відповідача при придбанні та/або відчуженні об'єктів нерухомості, в залежності від видів та інших правових особливостей об'єктів нерухомості;

- про порядок реєстрації речових прав на нерухоме майно відповідно до норм діючого законодавства України.

Разом з тим, пунктом 3.2 Договору вказано, що консультації надаються усно, якщо про інше сторонами не досягнуто письмової домовленості.

Відповідно п. 3.3 Договору встановлено, що за результатами надання послуг сторони складають акт прийому - передачі наданих послуг від 20.11.2011.(а.с.7)

За умовами п. 2.1.4 Договору відповідач зобов'язався своєчасно та у повному розмірі сплатити послуги позивача за умовами договору.

Вартість послуг позивача відповідно до п. 4.1 Договору склала 71000 грн., та за умовами п. 4.2 договору мала бути сплачена не пізніше 30.11.2014.

Відповідачем за квитанцією (а.с. 8) від 20.11.2014 сплачено 10 080 грн. вартість надання послуг консультативного характеру.

Позивач зазначає, що станом на 16.02.2015 відповідачем не була сплачена частина боргу в сумі 60920 грн. за договором про надання послуг № 481062, в зв`язку з чим відповідачу була направлена претензія.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином. Статтею 903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, Відповідач зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Разом з тим, за умовами п. 2.1.4 Договору відповідач зобов'язався своєчасно та у повному розмірі сплатити послуги позивача за умовами договору.

Вартість послуг позивача відповідно до п. 4.1 Договору склала 71000 грн., та за умовами п. 4.2 договору мала бути сплачена не пізніше 30.11.2014.

Суд бачить важливим аргумент відповідача про те, що за умовами договору про надання послуг № 481062 від 06.11.2014, фактично ніяких послуг від позивача не отримувала, але у цій справі не може його врахувати, оскільки підписання даного договору та акту прийому-передачі від 20.11.2014 є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом зазначеного договору, акту. Крім того, хибними є доводи відповідача про підписання акту прийому-передачі від 20.11.2014 під психологічним тиском, оскільки спростовується наданими суду письмовими доказами та поясненнями сторін. Зміст вищезазначеного договору та акту прийому-передачі від 20.11.2014 не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, в зв'язку з чим є діючим з витікаючими процесуальними наслідками. Суд враховує, що підписання договору про надання послуг № 481062 від 06.11.2014 та акту прийому-передачі від 20.11.2014 свідчить про досягнення між позивачем та відповідачем згоди надання визначених у п. 2.3 Договору комплексу консультаційних послуг правового характеру та фактичне їх отримання відповідачем.

Суд також вважає важливим встановлення факту, який визнав сам відповідач, під час його допиту судом як свідка, що останній звернувся до позивача за отриманням консультацій правового характеру, які передбачені в договорі № 481062 від 06.11.2014 року.

Судом також враховано покази свідка ОСОБА_8, яка підтвердила, що саме брокери продавця невірно проконсультували останнього, а не позивач, як у своїх поясненнях зазначав відповідач.

Позивачка в свою чергу надавала консультації, передбачені договором, а також керуючись ст.4.2.1 договору №481062 від 06.11.2014 року залучала фахівців у галузі права, банківської сфери з метою виконання обов'язків, які виникли у неї згідно договору, при цьому залишаючись відповідальною у повному обсязі перед відповідачем.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає необхідним стягнути з відповідача суму боргу за послуги надані позивачем в розмірі 60 920.00 грн.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі статтею 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Згідно п. 6.2 Договору, передбачено відповідальність за несвоєчасне виконання відповідачем умов щодо оплати послуг позивача. Зокрема зазначено "6.2 У разі прострочення сплати відповідачем послуг позивача, відповідач сплачує виконавцю штраф у розмірі 50% від вартості послуг позивача", що становить 35000 грн.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, сума 3% річних від простроченої суми боргу складає 896,27 грн., розмір інфляційних витрат становить 24977,20 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень.

Оскільки відповідач, згідно договору взяті на себе зобов'язання не виконав, у передбачений строк грошові кошти не сплатив, а умови договору про надання послуг № 481062 від 06.11.2014, та акту прийому-передачі від 20.11.2014 не суперечать діючому на час їх укладання законодавству, крім того є належними доказами в розумінні ч.1 ст. 58 ЦК України, та проаналізовані докази у їх сукупності, суд вважає заявлені вимоги позивача обґрунтованими та доведеними.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 968.11 грн.

Керуючись ст. ст. 526,610,612,624,625,903 ЦК України та на підставі ст.ст. 3, 4, 10, 11, 27, 57 - 61, 79, 88, 157, 212 - 216, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором про надання послуг - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 суму боргу в розмірі 60920 (шістдесят тисяч девятсот двадцять гривень 00 копійок), суму штрафу в розмірі 35500 (тридцять п'ять тисяч п'ятсот гривень 00 копійок), що нарахована відповідно до п. 6.2 договору про надання послуг № 481062 від 06.11.2014 року, 3% річних в розмірі 896.27 (вісімсот дев'яносто шість гривень 27 копійок), інфляційні витрати в сумі 24 977.20 (двадцять чотири тисячі дев'ятсот сімдесят сім гривень 20 копійок), витрати по сплаті судового збору в сумі 968.11 (дев'ятсот шістдесят вісім гривень 11 копійок).

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Комаревцева Л.В.