Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.04.2016 року м. Бар

Барський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Хитрука В.М.

при секретарі Мельник В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бар Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

ВСТАНОВИВ:

В заяві до суду позивач вказав, що від спільного проживання з відповідачем в них народилася дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюб між сторонами розірвано 03.08.2010 року. На підставі рішення Барського районного суду Вінницької області від 29.11.2013 року він зобов'язаний сплачувати аліменти на користь відповідачки на утримання сина у розмірі ? частин всіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Однак, починаючи з часу розірвання шлюбу дитина проживає разом з ним та знаходиться на його повному матеріальному утриманні, в зв'язку з чим, вважає, що стягнення аліментів повинно бути припинено.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву, в якій зазначив, що свої позовні вимоги підтримує повністю та наполягає на їх задоволенні, просив справу розглянути без його участі.

Відповідач по справі ОСОБА_2 позов визнала повністю, не заперечувала проти його задоволення, просила справу розглядати без її участі, про що зазначила в письмовій заяві до суду.

Відповідно до ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з'явилися у судове засідання.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, вважає, що позов доведений та обґрунтований i його слід задовольнити повністю.

Відповідно ч. 5 п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009року "Про судове рішення у цивільній справі"у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Визнання позову відповідачем не порушує прав та інтересів сторін та третіх осіб, не суперечить вимогам закону.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Матеріалами справи і дослідженими в судовому засіданні доказами встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірваний.

Від шлюбу в сторін народилася дитина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Шлюб між сторонами розірвано 03.08.2010 року.

На підставі рішення Барського районного суду Вінницької області від 29.11.2013 року позивач зобов'язаний сплачувати аліменти на користь відповідачки на утримання сина у розмірі ? частин всіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Починаючи з часу розірвання шлюбу дитина проживає разом з ОСОБА_1 та знаходиться на його повному матеріальному утриманні, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов від 19.02.2016 року та не оспорюється сторонами.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач відмовляється добровільно надавати допомогу на утримання неповнолітніх дітей.

Відповідно до ст. 192 СК України припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає отримувані аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім'я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов'язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється.

Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 130, 174, 88 ЦПК України та ст. ст. 180, 192 СК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Припинити стягнення аліментів згідно рішення Барського районного суду Вінницької області від 29.11.2013 року з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини.

Стягнення за виконавчим листом, виданим на підставі рішення Барського районного суду Вінницької області від 29.11.2013 року у справі про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини, припинити станом на день набрання чинності даним рішенням та повернути виконавчий лист до суду після завершення виконання (погашення заборгованості по аліментам).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 551,20 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його проголошення, а неприсутніми особами в той же строк з дня отримання копії рішення, шляхом подачі апеляційної скарги в Апеляційний суд Вінницької області через Барський районний суд Вінницької області.

Суддя: