Справа № 460/651/11 Головуючий у 1 інстанції: Воробель М.М.
Провадження № 22-ц/783/1137/16 Доповідач в 2-й інстанції: Береза В. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі: головуючого - Берези В.І., суддів: Мельничук О.Я., Штефаніци Ю.Г., за участю секретаря судового засідання Брикайло М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 11 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа ТзОВ «Балмікс» про усунення перешкод у користуванні приміщенням загального призначення (позаквартирним коридором), що знаходиться у спільній сумісній власності, -

встановила:

позивач ОСОБА_2 28 липня 2009 року звернулась до суду з позовом, в якому просила постановити рішення про усунення перешкод у користуванні належним їй на праві спільної сумісної власності позаквартирним коридором, який знаходиться на четвертому поверсі багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_2 та зобов'язати відповідачку ОСОБА_3 демонтувати влаштовану нею в спільному позаквартирному коридорі бетонну стінну перегородку та встановлені двері між квартирами АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1, а також привести у попередній стан вікно на цій сходовій клітці для денного освітлення коридору. Мотивувала тим, що вона проживає в багатоквартирному житловому будинку під АДРЕСА_1. Квартира позивачки АДРЕСА_1, як і квартира відповідачки АДРЕСА_2, знаходяться на четвертому поверсі 5-ти поверхового будинку. Обидві квартири з'єднуються між собою спільним коридором і даний коридор, як і інші додаткові приміщення будинку, відносяться до приміщень загального користування і належить їм на праві спільної сумісної власності. Однак, відповідачка без погодження, всупереч дотримання санітарних і протипожежних норм, розділила даний коридор бетонною стіною, в якій встановила окремі двері. Крім того, нею замуровано вікно сходової клітки, призначене для поступлення денного світла в коридор. На її неодноразові звернення і звернення керівництва об'єднання співвласників їхнього багатоквартирного будинку розібрати дану перегородку, відповідачка не реагує, що змусило позивачку звернутись до суду.

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 11 березня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_2, вважає таке незаконним, необґрунтованим, просить рішення скасувати, прийняти нове, яким задовольнити її позовні вимоги. В апеляційній скарзі зазначає про те, що звертала увагу суду та надавала документи на підтвердження незаконного будівництва стіни , окрім того відповідачка сама визнала наявність такої, про що є її заява щодо отримання дозволу на збереження виконаного перепланування квартири АДРЕСА_2 , така заява підтверджує факт збудованої перегородки. У технічному паспорті від 10 жовтня 2006 року відсутні будь-які перегородки та добудови, до укладення договору дарування перегородки не було. Відповідач не мала жодних прав на зведення перегородки та встановлення дверей.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, у відсутності сторони відповідача, яка неодноразово викликалась, однак не з»явилась, подавши письмові заперечення, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції , колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Так, судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с.7-8). Сторони проживають на одному і тому ж поверсі та є сусідами.

Згідно з актом від 24.07.2009 року комісії в складі в.о. виробничого відділу ТзОВ «Балмікс» Черепанова О.В., проектанта ОСОБА_5, виконроба ОСОБА_6 з участю власників квартир АДРЕСА_2 ОСОБА_7 та АДРЕСА_1 ОСОБА_2 встановлено, що поперек спільного коридору на четвертому поверсі між згаданими квартирами у будинку АДРЕСА_1 влаштовано перегородку та встановлені двері, які ведуть, до квартири АДРЕСА_2. ОСОБА_8 вказав, що дану перегородку із дверима встановлено власниками квартири АДРЕСА_2 самовільно, згоди на влаштування перегородки та встановлення дверей ним та ОСОБА_2 не надавалось. Комісія рекомендувала власникам квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 врегулювати спір в добровільному порядку шляхом демонтажу перегородки або її перенесенню (а.с.15).

Як встановив суд та видно з рішення Яворівського районного суду від 17.06.2014 року , вищевказаний Акт від 24 липня 2009 року, визнаний недійсним, а тому судом першої інстанції даний Акт на підтвердження зазначених позивачем обставин до уваги не взято.

Як видно з матеріалів справи, даний будинок у 2006 році прийнятий в експлуатацію та третя особа ТзОВ «Балмікс», забудівник, надає послуги власникам (мешканцям) будинку по АДРЕСА_1 з обслуговування будинку та прибудинкової території /а.с.138/.

Судом встановлено, що відповідно до Договору дарування квартири, ОСОБА_9 16 грудня 2006 року, подарувала ОСОБА_3 (відповідачці) квартиру під номером АДРЕСА_2 (а.с.34).

Окрім того, власники квартир багатоповерхового житлового будинку по АДРЕСА_1, яким належить на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, в тому числі коридори, після здачі вказаної будівлі в експлуатацію, на підставі усної домовленості не заперечували про надання в користування власникам квартир АДРЕСА_2 в натурі із загальних розмірів всіх коридорів на четвертому поверсі коридору довжиною 3 метри. На даний час в мешканців даного будинку немає жодних претензій до власника квартири АДРЕСА_2 щодо експлуатації частини коридору про що є їх спільна заява (а.с.98).

Як видно з матеріалів справи, що і зазначив суд, відповідач ОСОБА_3 зверталась з заявою до ТзОВ «Балмікс» з приводу влаштування на четвертому поверсі між квартирами АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 бетонної перегородки та встановлення дверей, які ведуть до квартири АДРЕСА_2, та зазначала про влаштування перегородки попереднім власником ОСОБА_9 /а.с.106/.

У відповідності до відповіді №10417 від 6 грудня 2012 року, Обласне КП «БТІ та ЕО» повідомило, що дозвіл на встановлення перегородки в коридорі загального користування між квартирами АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 у матеріалах реєстраційних справ по вищевказаних адресах відсутній (а.с.124).

У відповідності до відповіді ТзОВ «Балмікс» №102 від 05 жовтня 2012 року, ОСОБА_3 звернулася до Товариства про надання дозволу на збереження виконаного перепланування квартири АДРЕСА_2, однак Товариством відмовлено у вчиненні будь яких дій, оскільки в Яворівському районному суду розглядається справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа ТзОВ "Балмікс" про усунення перешкод в користуванні приміщенням загального призначення /поза квартирним коридором/, що знаходиться у спільній сумісній власності (а.с.136-138).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача усунути перешкоди в користуванні позаквартирним коридором, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено доказами ті обставини, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог і на те, що жодними вагомими доказами не доведено існування спірної перегородки, не надано доказів про порушення санітарних чи протипожежних норм .

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, позивачем не доведено порушення її прав, докази про встановлення спірної перегородки та дверей саме відповідачем відсутні.

Як видно з письмових заперечень на апеляційну скаргу, відповідач зазначала що, коли така 16.12.2006 року отримала право власності на квартиру АДРЕСА_2, то у коридорі перегородка вже стояла, акт, на який покликається позивачка у позовній заяві, визнаний недійним на підставі рішення суду, яке набрало законної сили і тому не може слугувати доказом, окрім того, позивачкою не надано доказів порушення зі сторони відповідачки санітарних чи протипожежних норм. Позивачем вже подавалася в 2009 році позовна заява до попереднього власника квартири АДРЕСА_2 - ОСОБА_9, яка ухвалою Яворівського районного суду від 21.05.2009 року провернена позивачеві. Окрім того, відповідач може безперешкодно потрапляти у свою квартиру, та з часу купівлі нею квартири до дня подання позову жодних претензій до неї не було, перегородку та двері влаштовувала не вона.

Згідно з ч. 2 ст. 382 ЦК України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку на праві спільної сумісної власності належать приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані в житловому будинку.

Згідно зі ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються майном спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належить право користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує.

Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У п. 33 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз'яснено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Так, у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які підтверджують про порушення прав позивача користуватись спільним коридором, як видно з поверхового плану сторони до своїх квартир заходять через спільний коридор сходової клітки /а.с.13/. Квартира відповідача знаходиться у торцевій частині коридору.

З технічних паспортів квартир сторін та їх планів видно, що у площу обидвох квартир приміщення загального коридору не входить.

Відповідно до вимог ст.ст. 4, 10, 11, 60, 61, 213 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Рішення суду обґрунтовується лише тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Враховуючи наведене, сторона позивача не довела, у чому полягає порушення її прав користування спільним коридором, та чим це підтверджується, заява про збереження існуючої перегородки жодним чином не вказує на те, що саме відповідач таку встановила, за наявності рішення суду, яким визнано недійсним акт комісії з обстеження коридору на предмет влаштування перегодки, сторона позивача жодних інших доказів наявності такої не надала.

Крім цього, ст. 152 ЖК України передбачено, що переобладнання і перепланування жилого будинку, квартири, що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів.

Відповідно до ст.ст. 15,29,30 ЖК України на виконавчі комітети місцевих рад покладається здійснення державного контролю за використанням та схоронністю житлового фонду.

Відповідно до ст. 177 ЖК України - громадяни зобов'язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, до об'єктів благоустрою, додержувати правил утримання жилого будинку і придомової території, правил пожежної безпеки, додержувати чистоти і порядку в під'їздах, кабінах ліфтів, на сходових клітках і в інших місцях загального користування.

Матеріали справи не містять жодних доказів, які б вказували про звернення позивача до виконавчих органів місцевих рад з питанням порушення вищевказаних правил та встановлення відповідними органами таких порушень зумовлених існуючою перегородкою.

Враховуючи наведене, рішення районного суду ухвалено з дотриманням вимог матеріального та процесуального закону, відповідає встановленим обставинам справи, наявним доказам, підстав для його скасування немає, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, 313, 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити .

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 11 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскарженою до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Береза В.І.

Судді: Мельничук О.Я.

Штефаніца Ю.Г.