АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/58/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19 Муляр В.С.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2016 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоПономаренка В. В.
суддівГончар Н.І., Ювшина В.І.
секретарНаконечна М.М., Гончар Л.В.

за участю:

представника позивача ОСОБА_7,

відповідачів ОСОБА_8, ОСОБА_9

представника відповідача ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_8 на заочне рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 27 березня 2014 року у справі за позовом Ватутінського комунального підприємства теплових мереж до ОСОБА_9, ОСОБА_8 про зобов'язання підключення опалювальної системи квартири до централізованого опалення, визнання договору укладеним та стягнення заборгованості по оплаті послуг з централізованого опалення,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року Ватутінське комунальне підприємство теплових мереж звернулось до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що позивач є постачальником теплової енергії та гарячої води в будинок АДРЕСА_3

Наймачами квартири №8 у вказаному будинку є відповідачі, особовий рахунок відкрито на ім'я квартиронаймача ОСОБА_9

Відповідачі ухиляються від укладання договору про надання послуг з централізованого опалення, мотивуючи відмову тим, що у квартирі відсутні прилади опалення.

Комісійними обстеженнями системи опалення квартири відповідачів встановлено, що квартира відключена від системи централізованого теплопостачання, автономне опалення у квартирі відсутнє.

У 2008 році мешканцями квартир № 4, 8, 12, 16, 20 вказаного будинку було самовільно проведено заміну труб стояків, які подають тепло на опалювальні прилади вказаних квартир, а після заміни труб мешканці квартири № 8 умисно не підключили самовільно зняті прилади опалення.

Таким чином, відповідачі самовільним демонтажем приладів опалення у зазначеній квартирі порушили вимоги ЖК УРСР, правил утримання жилих будинків, правил надання послуг з централізованого опалення, заподіяли шкоди інженерному обладнанню, що призвело до порушення теплового балансу будинку, чим порушено інтереси сусідів суміжних приміщень.

Враховуючи наведене, позивач просив суд зобов'язати відповідачів за власний рахунок відновити цілісність системи централізованого опалення, шляхом підключення самовільно відключеної опалювальної системи квартири до централізованого опалення; визнати укладеним договір № 5263 про надання послуг з централізованого опалення між позивачем та відповідачем ОСОБА_9, підготовлений позивачем на основі типового договору; стягнути з відповідачів на користь позивача в солідарному порядку заборгованість по оплаті послуг з централізованого опалення за період з 01 грудня 2010 року по 30 листопада 2013 року в сумі 6187,19 грн. та судові витрати.

Заочним рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 27 березня 2014 року задоволено повністю.

Ухвалою Ватутінського міського суду Черкаської області від 15 жовтня 2015 року заяву ОСОБА_8 про перегляд заочного рішення суду залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог та постановити ухвалу про скасування рішення суду першої інстанції і закрити провадження у справі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення відповідає не повністю.

Відповідно до вимог ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем доведено факт самовільного від'єднання відповідачів від системи опалення, а тому їх слід зобов'язати за власний рахунок відновити цілісність системи централізованого опалення, визнати укладеним договір про надання послуг з централізованого опалення між позивачем та ОСОБА_9, а також стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість по оплаті послуг з централізованого опалення за період з 01 грудня 2010 року по 30 листопада 2013 року.

З такими висновками суду погоджується і колегія суддів.

Так, встановлено, що Ватутінське комунальне підприємство теплових мереж є постачальником теплової енергії та гарячої води в будинок АДРЕСА_3

Згідно Актів № 32 від 30.09.2013 року та від 14.10.2013 року, складених працівниками Ватутінського КПТМ, система опалення квартири АДРЕСА_1, квартиронаймачем якої є ОСОБА_9, відключена від системи централізованого теплопостачання міста, стояки заізольовані. Автономне опалення в квартирі відсутнє (а.с. 10-11).

Відповідно до довідки Ватутінського ВУЖКГ від 11.10.2013 року у вказаній квартирі проживають: відповідач ОСОБА_9 та його дружина ОСОБА_8 (а.с. 8-9).

Вказана квартира відповідно до рішення виконавчого комітету Ватутінської міської ради від 24.07.2008 року № 385, була виділена сім'ї ОСОБА_8. На той час квартира була забезпечена всім необхідним інженерним обладнанням, включаючи прилади опалення (а.с. 13).

Жодних звернень від відповідачів до Ватутінського виробничого управління житлово-комунального господарства чи Ватутінської міської ради з приводу відсутності приладів опалення у квартирі, необхідності їх встановлення, а також відключення від мережі централізованого опалення, не надходило (а.с. 13-14).

Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до вірного переконання щодо самовільного відключення відповідачами від системи централізованого опалення.

Питання відключення від мереж централізованого опалення регулюється Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, в яких з метою захисту прав усіх мешканців багатоквартирних будинків передбачено відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води не окремих квартир багатоквартирного будинку з ініціативи їх власників або наймачів, а відключення цілих багатоквартирних будинків з ініціативи споживачів.

Згідно з п. 26 Правил №630 відключення споживачів від мережі централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про теплопостачання» схемою теплопостачання за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

Відповідно до п. 25 Правил №630 відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства від 22 листопада 2005 року № 4, установлено, що таке відключення відбувається на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади.

Крім того, Наказом №169 було внесено зміни, які унеможливлюють відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише будинку в цілому.

Враховуючи наведене, оскільки відповідачами самовільно було від'єднано спірну квартиру від системи централізованого опалення без відповідного погодження, встановленого законодавством, суд першої інстанції правомірно зобов'язав відповідачів за власний рахунок відновити цілісність системи централізованого опалення шляхом підключення до опалювальної системи квартири АДРЕСА_1.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами не було укладено договір про надання послуг з централізованого теплопостачання. Однак, згідно акту від 14.11.2013 року, юрисконсультом ВКПТМ в присутності свідків було запропоновано ОСОБА_9 укласти вказаний договір, проте останній відмовився від його підписання (а.с. 19).

Закон України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 1875 - IV від 24 червня 2004 року) визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки.

Аналіз цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акта спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Разом з тим ст. 4 Закону № 1875-ІV від 24 червня 2004 року передбачає, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

ЦК України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст. ст. 642 - 643 ЦК України.

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст. ст. 6, 627, ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.

Водночас ч. 1 ст. 19 Закону № 1875 - IV від 24 червня 2004 року передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Статті 20, 21 цього Закону визначають обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону № 1875 - IV від 24 червня 2004 року передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, зі змінами та доповненнями.

З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст. ст. 19 - 21 Закону № 1875 - IV від 24 червня 2004 року, постанови № 630 вбачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Таким чином, укладення договору на надання послуг з централізованого опалення є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19, 20 Закону № 1875 - IV від 24 червня 2004 року.

В матеріалах справи містить примірник Договору № 5263 про надання послуг з централізованого опалення, який відповідає типовому договору, затвердженому Постановою КМУ № 630.

За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Серед способів захисту, передбачених ст. 16 ЦК України, не зазначено такого способу захисту, як установлення правовідносин (в тому числі шляхом зобов'язання особи до укладення відповідних договорів).

Разом з тим виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обов'язків (ст. ст. 3, 6, 12 - 15, 20 ЦК України, ст. ст. 3-5 ЦПК України) можна дійти висновку про те, що в разі невизнання споживачем права виробника, (виконавця) послуг на укладення договору про надання житлово-комунальних послуг, який відповідає вимогам типового договору, таке право підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії.

З огляду на викладене, судом першої інстанції правильно задоволено позовну вимогу про визнання укладеним договору № 5263 про надання послуг з централізованого опалення між Ватутінським КПТМ та ОСОБА_9, підготовленого Ватутінським КПТМ на основі типового договору.

З матеріалів справи вбачається, що за період з 01 грудня 2010 року по 30 листопада 2013 року заборгованість відповідачів за послуги з централізованого опалення складає 6187,19 грн. (а.с. 25).

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що оскільки позивачем надавались послуги з централізованого опалення квартири, в якій проживають відповідачі, останні повинні були сплачувати за надані послуги. Самовільне відключення від системи централізованого опалення не позбавляє відповідачів такого обов'язку. Єдиною підставою для зняття нарахувань за послуги централізованого опалення є оформлений належним чином Акт відключення від мережі централізованого опалення та підтвердження факту встановлення індивідуального опалення (п.19 памятки до Акту про відключення).

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що згідно ордеру НОМЕР_1 від 25.07.2008 року, квартиронаймачем зазначеної квартири є ОСОБА_12 (а.с. 124), а тому він повинен бути відповідачем у справі.

Так, згідно довідки Ватутінського ВУЖКГ від 11.10.2013 року у квартирі АДРЕСА_1, зареєстровані: ОСОБА_9 - квартиронаймач (зареєстрований 17.09.2009 року, знятий з реєстрації 05.03.2012 року, зареєстрований 30.10.2012 року); ОСОБА_8 - його дружина; ОСОБА_12 - його батько (зареєстрований 17.09.2009 року, знятий з реєстрації 17.02.2010 року).

Таким чином, на даний час користувачами послуг з централізованого постачання є відповідач ОСОБА_9 та його дружина ОСОБА_8 Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що саме з користувачів і необхідно стягнути заборгованість за надані послуги в сумі 6187 грн. 19 коп.

Надана апелянтом довідка Звенигородськогого РВ з обслуговування Звенигородського району та м. Ватутіне УМВС України в Черкаській області від 12.08.2015 року про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_13 по факту крадіжки майна з будинку АДРЕСА_1 за період з 2007 року по 2009 рік, не підтверджує факту не самовільного відключення відповідачами вказаної квартири від системи централізованого опалення ( а.с. 123).

Враховуючи наведене, судом першої інстанції постановлено фактично законне та обгрнутоване рішення з приводу заявлених позовних вимог, але водночас, судом першої інстанції помилкового стягнуто з відповідачів на користь позивача заборгованість за надані послуги та судові витрати у солідарному порядку, оскільки такий порядок чинним законодавством не передбачено.

За таких обставин, колегія суддів апеляційну скаргу ОСОБА_8 задовольняє частково, рішення суду змінює в частині визначення порядку стягнення заборгованості та судових витрат. Стягує з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на користь позивача заборгованість по оплаті послуг з централізованого опалення за період з 01 грудня 2010 року по 30 листопада 2013 року по 3093 грн. 60 коп., з кожного та судові витрати по 229 гривень 40 коп., з кожного. В решті частини рішення залишає без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати ,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 27 березня 2014 року у справі за позовом Ватутінського комунального підприємства теплових мереж до ОСОБА_9, ОСОБА_8 про зобов'язання підключення опалювальної системи квартири до централізованого опалення, визнання договору укладеним та стягнення заборгованості по оплаті послуг з централізованого опалення - змінити в частині визначення порядку стягнення заборгованості та судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на користь Ватутінського комунального підприємства теплових мереж заборгованість по оплаті послуг з централізованого опалення за період з 01 грудня 2010 року по 30 листопада 2013 року по 3093 грн. 60 коп., з кожного.

Стягнути з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на користь Ватутінського комунального підприємства теплових мереж судові витрати по 229 гривень 40 коп., з кожного.

В решті частини рішення залишити без змін.

Рішення набирає чинності з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :