Апеляційний суд міста Києва
Справа № 756/3569/13-ц Головуючий у суді першої інстанції: Кричина A.B.
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1708/16 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Слюсар Т.А., Котули Л.Г.

при секретарі Крічфалуши С.С.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 16 листопада 2015 року по цивільній справі в частині позову третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Приватного підприємства «Автоштаб», третя особа ОСОБА_7 про визнання недійсними довідки-рахунку та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, витребування транспортного засобу із чужого незаконного володіння.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

В с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом та з урахуванням уточнених позовних вимог 30.04.2015 (а.с.193 т.2) просила витребувати з чужого незаконного володіння майно - автомобіль «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_2; визнати недійсною довідку- рахунок серії ДГІІ № 563963 від 14.04.2012; визнати недійсним свідоцтво про реєстрацію автомобіля «Volkswagen Passat» 1994 року, номер кузова НОМЕР_1, на ім'я ОСОБА_8 від 14.04.2012 ( а.с. 193 т. III).

Позовні вимоги ОСОБА_4 обгрунтовані тим, що спірний автомобіль було відчужено без її згоди.

На виклик суду ні позивач, ні 3-я особа не з`явились, незважаючи на те, що суд визнавав їх явку обов`язковою. А їх представник зазначав, що ОСОБА_5 не мав і не має правовстановлюючих документів на право власності та володіння спірним автомобілем, договір комісії не відповідає його волевиявленню та при його складанні були порушені вимоги ст. 65 СК України, оскільки позивачка своєї згоди третій особі, який є її чоловіком, на відчуження спірного автомобіля, як письмової так і усної не надавала. Вказував, що фактично власником спірного автомобіля є він - ОСОБА_3, а на ОСОБА_7 транспортний засіб був лише оформлений. Наміру продавати автомобіль не було, а ні у позивачки, а ні у ОСОБА_7. а ні у нього. Домовленість з відповідачем ОСОБА_5 була про тимчасове переоформлення автомобіля для його ремонту, та побоюючись обману ОСОБА_3 та ОСОБА_7 вирішили не брати з собою позивачку ОСОБА_4 14.04.2012 в МРЕР.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 16 листопада 2015 року в задоволені позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Приватного підприємства «Автоштаб»: третя особа - ОСОБА_7, про визнання недійсними довідки-рахунку та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, витребування транспортного засобу з чужого незаконного володіння відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду ОСОБА_3 - представник ОСОБА_4 подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідачів солідарно судові витрати. При цьому зазначав, що спірний автомобіль вибув з володіння одного з його співвласників - ОСОБА_4 поза її волею, оскільки згоди на відчуження автомобіля остання у відповідності до вимог ст. 65 СК України не давала.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи є їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку позивача ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_5, представника відповідача Приватного підприємства «Автоштаб» та 3-ї особи ОСОБА_7 в судове засідання, які належним чином про час та місце розгляду справи були повідомлені, такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи. До того ж, представник відповідача Приватного підприємства «Автоштаб» просив суд розглядати справу без участі їх представника.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін ( ч.1 п.1 ст. 307 ЦПК України).

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положеньст.57-66 ЦПК України.

Відповідно до вимог частини першої ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. У пункті 2 постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" зазначено, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 суд першої інстанції виходив з того, що фактичні обставини, якими вона обгрутовувала свої позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

З такими висновками суду слід погодитися, оскільки суд дійшов їх дотриманням вимог процесуального законодавства щодо всебічності й повноти з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін в даних правовідносинах, належної правової оцінки наданих у справі сторонами доказів та норм матеріально права.

При ухваленні рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

За правилами ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 27 листопада 2013 року, яке набрало чинності, у задоволенні позовний вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_5, Приватного підприємства "Автоштаб", третя особа: ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання недійсним договору комісії, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу відмовлено.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_4 перебувають у зареєстрованому шлюбі.

24.03.2005 згідно із біржовим договором купівлі-продажу транспортного засобу ОСОБА_3 продав ОСОБА_7 автомобіль «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_2, 1994 року випуску. І цей договір ніким оспорений не був.

14.04.2012 між комітентом (продавцем) ОСОБА_7 та комісіонером Приватним підприємством «Автоштаб» укладено договір комісії, згідно із яким комісіонер зобов'язаний оформити довідку-рахунок для продажу транспортного засобу у присутності продавця та покупця, зареєструвати довідку-рахунок у журналі ПП «Автоштаб», отримати від комітента всі необхідні копії документів щодо оформлення довідки-рахунку.

Відповідно до довідки Державної автомобільної інспекції «Міністерства внутрішні: справ України в м.Києві від 27.05.2013 на підставі заяви ОСОБА_7 від 14.04.2012 вказаний автомобіль було знято з обліку для реалізації та цього ж дня він був зареєстрований за ОСОБА_5 на підставі заяви № М5 про реєстрацій транспортного засобу та довідки-рахунку серії ДПІ № 563963 (а.с.62, 131, 139. 140 т. І).

Спірна довідка -рахунок була анульована працівниками МРЕВ, для уникнення повторного неправомірного використання відповідно до вимог п.10.10 Інструкції «Про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них» затвердженої Наказом МВС України від 11.08.2010 № 379, згідно якого документи, на підставі яких проведені реєстрація, перереєстрація, зняття з обліку ТЗ, видача або заміна номерних знаків, свідоцтв про реєстрацію ТЗ (тимчасових реєстраційних талонів), зшиваються в окремі справи відповідно до записів у книгах обліку і зберігаються в установленому порядку. Свідоцтва про реєстрацію ТЗ (технічні паспорти), тимчасові реєстраційні талони, довідки-рахунки. акти приймання-передачі ТЗ, договори купівлі-продажу, біржові угоди, інші документи, що підтверджують правомірність придбання ТЗ, підшиваються до справи і гасяться штампом "Анульовано", а свідоцтва про реєстрацію ТЗ на пластиковій основі гасяться шляхом проколів, що унеможливлює їх подальше використання.

Право власності на спірний автомобіль від ОСОБА_7 до ОСОБА_5 перейшло згідно довідки-рахунку серії ДПІ № 563963, що є оформленням договірних правовідносин купівлі-продажу автомобіля «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_2, 1994 року випуску. Переглядаючи справу в касаційному порядку в частині позовних вимог ОСОБА_7 та залишаючи без змін рішення суду в цій частині ВССУ у своїй ухвалі зазначило, що довідка-рахунок підтверджує реалізацію транспортного засобу, тобто перехід права власності на транспортний засіб від продавця до покупця та є оформленням договірних правовідносин купівлі-продажу транспортного засобу.

Положенням ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 65 СК України визначено, що для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

За змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Тобто, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана у письмовій формі.

Положенням частин першої та другої статті 218 ЦК України визначено, що недодержання сторонами письмової форми правочину, встановленої законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією зі сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна зі сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 08 квітня 2015 року №6-7цс15, яка є обов'язковою до застосування судами України, щодо спорів, які виникають, зокрема, про поділ майна подружжя, визнання договорів відчуження транспортного засобу недійсними, визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння, судова палата зазачила, що законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна.

Позивач ОСОБА_4 та 3-я особа ОСОБА_7 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 1992 року по теперішній час. Із позовної заяви ОСОБА_7 вбачається, що його представник ОСОБА_3 перебував у цивільному шлюбі з гр. ОСОБА_9 (з вересня 1999 року по жовтень 2012 року), а відповідач ОСОБА_8 є зятем ОСОБА_9 Із пояснень ОСОБА_3 встановлено, що стосунки з ОСОБА_9 припинені. Відчуження спірного автомобіля мало місце 14.04.2012. Позов до суду ОСОБА_7 через свого представника ОСОБА_3 пред'явив 04.03.2013, тобто майже через рік, посилаючись на відсутність волевиявлення, обман та відсутність згоди дружини. Його дружина ОСОБА_4 пред'явила позов 23.04.2013 за збігом року після відчуження. Пред'являючи позов до суду позивач ОСОБА_4 зазначала, що вона письмової згоди на відчуження спірного автомобіля своєму чоловікові ОСОБА_7 не давала. Разом з тим, до пред'явлення позову до суду не заявляла щодо її порушеного права та відсутності автомобіля у сім'ї. В судові засідання, як суду першої інстанції, так і апеляційної інстанції позивач не з'явилась і не підтвердила, що усної згоди на відчуження автомобіля не надавала. Тоді, як її представник (батько ОСОБА_3) повідомив суду, що він її навмисне не взяв до МРЕВ., відповідач ОСОБА_10 стверджував, що позивачу було відомо про продаж автомобіля та всі домовленості з цього приводу, а з пояснень свідка ОСОБА_11, встановлено, що він відмовляв сторони від такого продажу автомобіля, оскільки розумів, що буде між ними сварка, при цьому була присутня і позивач.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи доведені.

Висновки суду щодо підстав до відмови у задоволенні позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильного застосування до спірних правовідносин норм матеріального права та порушення процесуальних норм, що призвело до неправильного вирішення справи, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення враховуючи наступне.

Всі висновки суду першої інстанції щодо безпідставності заявленого позову повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга представника позивача не містить, в ході апеляційного розгляду представник позивача також не навів таких обставин, а в подальшому він та викликані до суду позивач та 3-я особа взагалі не з'явилися.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317,319 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 16 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: