УХВАЛА

25.03.2016 року Провадження №2/425/292/16

Справа №425/1019/16-ц

місто Рубіжне Луганської області

Суддя Рубіжанського міського суду Луганської області Коваленко Д.С., розглядаючи позовну заяву ОСОБА_1 до державного нотаріуса Рубіжанської державної нотаріальної контори ОСОБА_2 про визнання незаконною постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобовязання державного нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до державного нотаріуса Рубіжанської державної нотаріальної контори ОСОБА_2, якою просила визнати незаконною та скасувати його постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від 10 березня 2016 року № 159/02-31 та зобовязати його видати свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_3, померлої 25 жовтня 2013 року, а саме на 1/3 частину земельної ділянки загальною площею 0,0453 га, кадастровий номер 836400000:06:017:0040, розташованої у місті Севастополь, Гагаринського району, у межах землекористування СТ «Конус», ділянка 82, з цільовим призначенням для ведення садівництва.

Відповідно до положень частини 1 статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

А згідно з частиною 1 статті 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Частина 1 статті 3 Цивільного процесуального кодексу України, передбачає право кожної особи звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у порядку, встановленому цим кодексом.

Означений порядок звернення до суду закріплений у правилах підсудності, що унормовані положеннями статей 108-114 Цивільного процесуального кодексу України та передбачають умови визначення того конкретного місцевого суду, що має повноваження на розгляд справи, і до якого особа, яка вважає своє право порушеним, невизнаним чи оспорюваним, і має звернутись із позовом.

При цьому положення статті 114 названого кодексу, оскільки вони передбачають виключну підсудність, мають пріоритет у застосуванні перед іншими статтями кодексу, що передбачають так звану загальну та альтернативну підсудність.

Так, згідно з частиною 1 статті 114 Цивільного процесуального кодексу України, позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Навіть буквальне тлумачення вказаної норми закону свідчить про те, що законодавець поширив описане правило виключної підсудності не тільки на позови про саме нерухоме майно, а і на будь-які інші позови, що виникають з приводу такого (нерухомого) майна.

При визначенні того, яке майно є нерухомим, суд керується положеннями частини 1 статті 181 Цивільного кодексу України якими визначено, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість), у першу чергу, належать земельні ділянки.

Тож оскільки позов ОСОБА_1 є вочевидь таким, що виник з приводу нерухомого майна у вигляді земельної ділянки, своє право на розгляд її позову судом, вона повинна була реалізувати шляхом подання позову до суду саме за місцезнаходженням земельної ділянки, тобто у місті Севастополь.

Суд бере до уваги те, що в силу положень статей 1 і 3 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 15 квітня 2014 року №1207-VII, місто Севастополь визнано тимчасово окупованою території.

Проте, положеннями статті 12 цього ж закону, у зв`язку із неможливістю здійснення правосуддя судами міста Севастополь, територіальну підсудність справ, що підсудні таким судам змінено. Конкретний суд для розгляду цивільної справи, що підсудна місцевому загальному суду, розташованому на території міста Севастополь, визначається Апеляційним судом міста Києва.

З огляду на це, суд вважає, що справа за позовом ОСОБА_1, що виник з приводу нерухомого майна у вигляді земельної ділянки, розташованої на території міста Севастополь, не підсудна Рубіжанському міському суду Луганської області.

Відповідно до положень частини 1 статті 115 Цивільного процесуального кодексу України, якщо суддя, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, встановить, що справа не підсудна цьому суду, заява повертається позивачеві для подання до належного суду, про що виноситься ухвала.

За таких обставин, та враховуючи положення пункту 4 частини 3 статті 121 ЦПК України, позов ОСОБА_1 слід повернути позивачу у зв`язку з тим, що справа не підсудна Рубіжанському міському суду Луганської області, для подання до належного суду.

Отже, керуючись статтями 108-114,115,121,208-210 Цивільного процесуального кодексу України,

п о с т а н о в и в :

Позов ОСОБА_1 до державного нотаріуса Рубіжанської державної нотаріальної контори ОСОБА_2 про визнання незаконною постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, зобовязання видати свідоцтво про право на спадщину повернути позивачу для подання до належного суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвалу може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Луганської області через Рубіжанський міський суд Луганської області протягом пяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Суддя Д.С. Коваленко