Справа № 463/686/14 Головуючий у 1 інстанції: Шеремета Г.І.
Провадження № 22-ц/783/646/16 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої: Крайник Н.П.

суддів: Берези В. І., Мельничук О. Я.

при секретарі: Куцику І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 30 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної злочином, -

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням позов про відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 98 584 грн. У позові про відшкодування матеріальної шкоди відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2

Вважає його незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права.

У апеляційній скарзі зазначає, що підставою для визначення розміру заподіяної моральної шкоди, згідно оскаржуваного рішення став висновок фахівця-психолога ОСОБА_5 від 10.02.2014 року. Даний висновок фахівця є неналежним доказом у справі, оскільки висновки експерта-психолога про можливість настання певної події чи протікання певного процесу слід розглядати як ймовірні. В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції не зазначив характер переживань позивача, до якого ступеню тяжкості відносяться отримані ним тілесні ушкодження, в чому відобразилися перенесені позивачем душевні страждання. Крім того, вказує на те, що при визначенні суми моральної шкоди судом не досліджувались та не враховувались спосіб життя позивача до утримання тілесних ушкоджень.

Просить рішення суду в частині стягнення моральної шкоди скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову в цій частині відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 11, 59, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно положень ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законим є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 1184 ЦК України шкода, завдана недієздатною фізичною особою, відшкодовується опікуном або закладом, який зобов'язаний здійснювати нагляд за нею, якщо він не доведе, що шкода була завдана не з його вини. Обов'язок цих осіб відшкодувати шкоду, завдану недієздатною фізичною особою, не припиняється в разі поновлення її цивільної дієздатності.

Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно ч. 1, 3, 4 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов»язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до роз»яснень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров»я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану

Судом встановлено, що 20.07.2006 року ОСОБА_6, який з 1996 року визнаний недієздатним, завдав шкоду здоров»ю позивача, а саме: наніс йому удар в ділянку лівої ноги, чим спричинив закритий відламковий перелом проксимального метаепіфозу лівої велико-гомілкової кістки зі зміщенням уламків, який відноситься до ушкоджень середньої важкості по ознаці тривалого розладу здоров»я, що встановлено постановою Залізничного районного суду м. Львова від 25.09.2012 року у кримінальній справі № 1-п-715/11(а.с.7-8, том 1).

Також, судом першої інстанції встановлено, що опікуном ОСОБА_6 в період часу з 28.12.2000 року по 13.11.2003 року та з 16.04.2007 року по 16.04.2014 року була ОСОБА_4, а з 13.11.2003 року по 21.01.2013 року обов»язки опікуна виконував ОСОБА_2.

Так як шкода здоров»ю позивача завдана недієздатним ОСОБА_6 20.07.2006 року, а в даний період обов»язки опікуна здійснював ОСОБА_2, тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 1184 ЦК України, обов»язок відшкодування шкоди, завданої недієздатною фізичною особою, покладається на ОСОБА_2

Пп. 6 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року № 53/5 (в редакції Наказу від 26.12.2012 року) серед переліку питань, які можуть вирішуватися в процесі проведення психологічного дослідження передбачено встановлення того, чи спричинені особі страждання (моральна шкода) за умов ситуації, що досліджуються у справі та якщо особі завдані страждання (моральна шкода), який можливий розмір становить грошова компенсація за завдані страждання (моральну шкоду)?

З висновку фахівця-психолога ОСОБА_5, про результати психологічного обстеження ОСОБА_3 від 10.02.2014 року (а.с.85-93, том 1) вбачається, що матеріальний еквівалент моральної шкоди, заподіяної позивачу складає 98 584 грн. Ця сума включає компенсацію за моральні страждання, а також вартість коригувальних заходів, спрямованих на нормалізацію його психологічного стану. Тому, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про стягнення з ОСОБА_2 моральної шкоди у розмірі 98 584 грн., оскільки такий розмір грошової компенсації моральної шкоди визначений експертом психологом при проведенні психологічного дослідження, що належить до його компетенції.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не з»ясував внаслідок чого та за яких обставин позивачеві було завдано тілесних ушкоджень не заслуговують на увагу, оскільки факт вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення та обставин його вчинення підтверджуються матеріалами кримінального провадження. Вина ОСОБА_6 встановлена постановою Залізничного районного суду м. Львова від 25.09.2011 року у кримінальній справі № 1-п-715/11, якою ОСОБА_6, обвинуваченого за ч. 1 ст. 122 КК України, звільнено від кримінальної відповідальності у зв»язку із закінченням строку притягнення до кримінальної відповідальності.

Факт заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_3 мав місце на подвір»ї приватного будинку АДРЕСА_1 20.07.2006 року, який було придбано батьком позивача ОСОБА_7 у 2000 році. У зв»язку з визнанням ОСОБА_6 недієздатним після укладення договору купівлі-продажу, але з дати, що передувала укладенню договору купівлі-продажу, такий договір визнано недійсним в судовому порядку, зобов»язано ОСОБА_7 повернути будинок ОСОБА_6 Не дочекавшись встановленого порядку виконання судового рішення, сім»я ОСОБА_6 вирішила самостійно виселети сім»ю ОСОБА_7. Саме під час такого виселення недієздатним ОСОБА_6 і було завдано тілесні ушкодження середньої важкості позивачу ОСОБА_3, що підтверджується матеріалами кримінальної справи № 1-п-715/11.

Факт заподіяння моральної шкоди ОСОБА_3 та причини, що обумовили настання такої внаслідок вчинення щодо нього злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, встановлений висновком експерта психолога, а саме така шкода має місце внаслідок нервового (психічного стресу), сильного психологічного та фізичного дискомфорту при зіткненні із будь-якими натяками, що символізують чи нагадують про обставини травматичної події, погіршення психофізіологічного і психоемоційного стану та вплив цих порушень у соційліній сфері. Крім того, матеріалами, а саме медичними картками ОСОБА_3 підтверджується, що у зв»язку із ушкодженням здоров»я, заподіяним злочинними діяннями ОСОБА_6, позивач тривалий час перебував на стаціонарному лікуванні, під час якого йому було проведено декілька хірургічних операцій, зокрема відкриту репозицію лівої в/гомілкової кістки пластиною та спицями та операцію із видалення вказаних металоконструкцій з в/гомілкової кістки. Згідно листа головного лікаря комунальної міської клінічної лікарні швидкої допомоги м. Львова від 28.11.2012 року № 04-05-вих-3118, ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні в 1-ому травматологічному відділенні з 20.07.2006 року по 01.09.2006 року та повторно поступив та перебував та стаціонарному лікуванні з 28.11.2007 року по 07.12.2007 року (а.с. 9, том 1).

Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про стягнення з ОСОБА_2 моральної шкоди, оскільки така заподіяна ОСОБА_3 та полягає у спричиненні фізичного болю та душевних стражданнях, яких зазнав позивач у зв»язку із ушкодженням здоров»я через вчинений ОСОБА_6 щодо нього злочин.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують. Підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 307, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Личаківського районного суду міста Львова від 30 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Береза В. І.

Мельничук О. Я.