Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2016 року Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі

головуючої судді Сарай А.І.

при секретарі Гечка К.В.

з участю позивачки ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 01.05.2004 р. Від даного шлюбу мають двоє дітей: сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають з позивачкою та знаходяться на її утриманні. В позові зазначає, що спільне подружнє життя у них не склалося, оскільки вони мають різні характери та погляди на життя, між ними втрачені почуття любові та взаємоповаги. Спільне господарство ними не ведеться, шлюбні відносини припинені та разом не проживають. Вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе, а тому просить шлюб розірвати і не надавати строк для примирення. Відповідач не має постійного місця роботи та заробітку, його дохід носить нерегулярний, мінливий характер, частину доходу одержує в натурі, у звязку з чим просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання їхніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно. Дітей просить залишити проживати разом з нею.

Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала посилаючись на викладені в позовній заяві обставини і просить позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов у частині розірвання шлюбу та залишення дітей проживати з позивачкою визнав повністю, позов у частині стягнення з нього аліментів на утримання їхніх дітей залишив на розсуд суду.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сімєю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обовязків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обовязків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого звязку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя.

За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя.

Відповідно до ст. 112 СК України, під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі і від шлюбу мають двоє неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьком в свідоцтвах про народження яких значиться відповідач, а мати позивачка (а.с. 4, 6, 7).

Подружнє життя між сторонами не склалося. Про це свідчать ті обставини, що позивач та відповідачка сімейних стосунків не підтримують та разом не проживають, обоє не бажають спільно проживати.

Наведене дозволяє суду зробити висновок про те, що сторони остаточно втратили почуття поваги, любові і довіри один до одного, їхня сімя розпалася остаточно. Умови для їх примирення відсутні, а цей шлюб є формальним і подальше його збереження суперечить інтересам сторін.

Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Неповнолітні діти сторін перебувають на утриманні і вихованні у позивачки ОСОБА_1

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, постійного місця роботи не має і має тимчасові заробітки.

Враховуючи наведене, суд вважає, що є підстави для застосування до відповідача примусового порядку стягнення аліментів.

У відповідності до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

При визначенні розміру аліментів на утримання дітей, суд враховує майновий стан сторін, працездатний вік відповідача, відсутність у нього постійного місця праці, де заробіток його носить нерегулярний (мінливий) характер та відсутність у нього інших утриманців. А тому, суд вважає, що вимоги позивачки слід задовольнити частково і стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі по 1500 грн. щомісячно, тобто по 750 грн. на кожну дитину.

Беручи до уваги, що згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2016 року 1455 грн., така сума аліментів, на думку суду, повинна забезпечити дітей хоча б найнеобхіднішим.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказів того, що відповідач має можливість сплачувати по 2000 грн. щомісячно позивачка суду не надала.

Розмір аліментів визначений судом відповідатиме принципам розумності та справедливості. При цьому суд зазначає, що сторони не позбавлені права в подальшому, відповідно до положень ст. 192 СК України, ставити питання про зміну розміру аліментів.

Враховуючи, що діти сторін постійно проживають з позивачкою, а спору про їх подальше місце проживання не виникає, дітей слід залишити проживати з матірю ОСОБА_1

У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивачки сплачений нею судовий збір у сумі 487.2 грн. за вимогу про розірвання шлюбу та судовий збір у сумі 551.2 грн. в дохід держави за вимогу про стягнення аліментів.

Керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 21, 24, 25, 56, 105, 110-112, 180, 182, 184 СК України суд,

Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Шлюб зареєстрований 01 травня 2004 року у виконавчому комітеті Червонівської сільської ради Ужгородського району Закарпатській області за актовим записом № 02 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвати.

Дітей сторін сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, залишити проживати з матірю ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_1, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_5, аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1500 (одна тисяча пятсот) гривень щомісячно на утримання двох дітей починаючи з 08 грудня 2015 року і до їх повноліття

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 60 копійок сплаченого судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 до спеціального фонду Державного бюджету України 551 (пятсот пятдесят одну) гривню 20 копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Головуюча Сарай А.І.