АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/4072/15-ц 22-ц/774/713/К/16
Справа № 210/4072/15-ц Головуючий в суді першої
Провадження 22ц/774/713/К/16 інстанції - Чайкіна О.В.
Категорія № 26 (3) Доповідач - Ляховська І.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2016 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Ляховської І.Є.

суддів - Барильської А.П., Михайлів Л.В.,

із секретарем - Петренко К.І.,

за участю - представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 18 січня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4, яка діє від імені та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, до Публічного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року позивач ОСОБА_4 , яка діє від імені та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, звернулася до Публічного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" (надалі - ПАТ «ІнГЗК»), Відділення виконовчої дирекції фонду соціального страхування із вищезазначеним позовом, в якому просила суд стягнути з відповідачів на її користь 150 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що її неповнолітня дочка ОСОБА_5 є дочкою ОСОБА_6, який ІНФОРМАЦІЯ_1 року загинув під час виконання трудових обов'язків на підприємстві відповідача, у зв'язку з чим дочка перенесла нервовий удар та психічне потрясіння, оскільки у ранньому віці залишилася без батьківської підтримки, піклування та опори, а їх сім'я - без годувальника.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 18 січня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 до Відділення Фонду про відшкодування моральної шкоди за заявою представника позивача залишені без розгляду.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 18 січня 2016 року позовні вимоги позивача задоволено частково, стягнуто з ПАТ "ПівнГЗК" на користь ОСОБА_4, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, моральну шкоду у розмірі 70 000,00 гривень та на користь держави судовий збір у сумі 487,20 грн. У задоволені решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «ІнГЗК» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову в позові, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, вважає, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження факту заподіяння моральної шкоди неповнолітній дочці, яка полягала у її душевних переживаннях та стражданнях, як і не обґрунтовано заявлений розмір моральної шкоди. Крім того, на думку апелянта, суд не врахував те, що у настанні нещасного випадку є вина і самого потерпілого, який, будучи ознайомленим з нормативними документами по організації безпечного виконання робіт з ремонту та обслуговування насосних агрегатів, порушив вимоги безпеки, тому, вважає, що підстави для відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві, позивачу відсутні. Також, судом не взято до уваги практику розгляду судами аналогічних справ.

У запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_2 просить її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що неповнолітня дочка позивача - ОСОБА_5 є дочкою ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року внаслідок нещасного випадку під час виконання трудових обов'язків (а.с. 5,11).

Відповідно до Акту проведення спеціального розслідування нещасного випадку, який відбувся ІНФОРМАЦІЯ_1 року о 19 год. 10 хв. на основній виробничій дільниці № 1 рудозбагачувальної фабрики № 1 ПАТ «ІнГЗК», від 16 грудня 2014 року, ОСОБА_6, працюючи машиністом насосних установок РЗФ-1,під час виконання трудових обов'язків, перебував на 4 - секції насосного відділення на відмітці - 6280м, в рядах К-Д, у вісях 39-40, у корпусі збагачення, на основній виробничій дільниці № 1 рудозбагачувальної фабрики № 1,у зв'язку з невиконанням посадових обов'язків, невиконанням вимог інструкцій з охорони праці та незадовільним технічним станом засобів виробництва, отримав сполучену травму тулубу та нижніх кінцівок, не сумісних з життям.Причиною зазначеного нещасного випадку стали дії та бездіяльність головного механіка рудозбагачувальної фабрики №1 ОСОБА_7, старшого майстера ОСОБА_8, механіка дільниці ОСОБА_9, майстера основної виробничої дільниці ОСОБА_10, які не виконали або не проконтролювали виконання вимог нормативних актів з охорони праці з боку підлеглих осіб, а також сам ОСОБА_6 (а.с. 13-19,20-25).

Як убачається з висновку судово-медичної експертизи № 140, від 08 листопада 2014 року смерть ОСОБА_6 настала від несумісних з життям ушкоджень у вигляді сполученої травми тулуба та нижніх кінцівок (а.с. 12).

Згідно з Актом № 4 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, від 22 грудня 2014 року ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 року, під час виконання трудових обов'язків, отримав сполучену травму тулубу та нижніх кінцівок, не сумісних з життям.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із наявності права позивача на відшкодування моральної шкоди у зв'язку із встановленням причинного зв'язку смерті батька неповнолітньої ОСОБА_5, яка є дочкою позивача, із нещасним випадком на виробництві, а також істотності вимушених змін у життєвих стосунках неповнолітньої ОСОБА_5, її переживань та страждань пов'язаних із втратою батька.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 16 ЦК України відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів судом.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Таким чином, ч. 1 ст. 1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв'язку та вини заподіювача.

Частиною 2 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Якщо події, які породили цивільне право на відшкодування моральної шкоди та стали підставою для звернення до суду з позовними вимогами, мали місце після 1 січня 2004 року, тобто після набрання чинності ЦК України, то вони підлягають розгляду згідно з положеннями статей 1167,1168 ЦК України. Зазначеним висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі №6-208цс14.

Згідно ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці встановлено ч.4 ст.43 Конституції України.

Як зазначають частини 1, 3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці»: роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Виходячи з аналізу зазначеної норми закону, вбачається, що право на відшкодування моральної шкоди чоловікові, дружині, батькам, дітям, а також особам, які проживали з померлим однією сім'єю, виникає у разі, якщо встановлено причинний зв'язок між смертю фізичної особи та ушкодженням здоров'я на виробництві.

Як установлено судом, неповнолітня дочка позивача - ОСОБА_5 є дочкою померлого внаслідок нещасного випадку на виробництві ОСОБА_6

У зв'язку зі смертю батька неповнолітній ОСОБА_5 спричинено моральну шкоду, пов'язану із втратою рідної людини, друга, опори та моральної підтримки, що тягне за собою порушення нормальних життєвих зав'язків та необхідності докладання нею додаткових зусиль для організації свого життя.

Враховуючи вищевикладене та наявність доказів причинно-наслідкового зв'язку між смертю батька неповнолітньої ОСОБА_5 та нещасним випадком на виробництві, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності позивачем заподіяння їй моральної шкоди не можуть бути взятими до уваги колегією суддів, оскільки факт заподіяння моральної шкоди позивачу у зв'язку з втратою близької людини встановлений в судовому засіданні, зокрема, Актом проведення спеціального розслідування нещасного випадку від 16 грудня 2014 року та Актом № 4 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом від 22 грудня 2014 року, згідно з якими встановлено причинний зв'язок настання смерті ОСОБА_6 з нещасним випадком на виробництві, внаслідок чого позивач, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, у зв'язку із втратою останньою батька втратила рідну людину, друга, опору, надію, та моральну підтримку, що тягне за собою порушення нормальних життєвих зв'язків та необхідності докладання нею додаткових зусиль для організації свого життя.

Крім того, сам по собі факт загибелі батька беззаперечно свідчить про те, що позивач відчуває від цього негативні наслідки морального та психологічного характеру і висновки суду з цього приводу є правильними.

Посилання апелянта на те, що причиною нещасного випадку є порушення законодавства про охорону праці самим ОСОБА_6, а наявність вини посадових осіб ПАТ «ІнГЗК» у нещасному випадку не встановлено, не можуть бути взятими до уваги, оскільки спростовуються матеріалами справи.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, відповідно до ст.ст. 213 ,214 ЩІК України, правильно визначився з характером правовідносин, оскільки діти померлого мають право на відшкодування моральної шкоди з підстав, передбачених ст.ст. 1167, 1168 ЦК України.

Однак, колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом без повного урахування роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, пов'язаних із втратою рідної людини, порушення нормальних життєвих зав'язків та необхідність докладання додаткових зусиль для організації свого життя, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що належною компенсацією моральної шкоди, що підлягає стягненню з ПАТ «ІнГЗК» на користь позивача, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, є сума 50 000 грн., у зв'язку із чим рішення підлягає зміні на підставі п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, а апеляційна скарга - частковому задоволенню.

Крім того, суд першої інстанції, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, не дотримався норм ст. 4 Закону України «Про судовий збір», в редакції, чинній на момент подання позовної заяви, якою визначено, що за подання позовної заяви немайнового характеру встановлена ставка судового збору у розмірі 0,2 мінімальної заробітної плати, отже розмір судового збору, стягнутого судом першої інстанції з ПАТ «ІнГЗК» на користь держави, необхідно зменшити з 487,20 грн. до 243,60 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ч. 1 п. 4, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 18 січня 2016 року в частині визначення розміру моральної шкоди, стягнутої з Публічного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" на користь ОСОБА_4, яка діє від імені та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, змінити, зменшивши цей розмір з 70 000 (сімдесят тисяч) гривень 00 коп. до 50 000 (п'ятдесят тисяч) гривень 00 коп.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 18 січня 2016 року в частині визначення розміру судового збору, стягнутого з Публічного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь держави, змінити, зменшивши цей розмір з 487 (чотирьохсот вісімдесяти семи) гривень 20 коп. до 243 (двісті сорок три) гривень 60 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий І.Є. Ляховська

Судді: А.П. Барильська

Л.В. Михайлів