Справа № 464/6846/15 Головуючий у 1 інстанції: Радченко Е.А.
Провадження № 22-ц/783/1400/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1; Т.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів: Тропак О.В., Федоришина А.В.

з участю секретаря Іванової О.О.

з участю ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 16 грудня 2015 року у справі за позовом Львівського комунального підприємства (ЛКП) «Дністер» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,-

в с т а н о в и л а:

13 серпня 2015 року позивач ЛКП «Дністер» звернувся до суду із позовом про стягнення із відповідачів заборгованості за житлово-комунальні послуги в розмірі 5 996,01 грн. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідачі не здійснюють оплату послуг з утримання будинку та прибудинкової території, що стало причиною виникнення заборгованості. Просить позов задовольнити.

Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 16 грудня 2015 року позов задоволено частково. Ухвалено стягнути з ОСОБА_4 на користь позивача заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 5 677,48 грн. та судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 243,60 грн., всього - 5 921,08 грн. В решті позову відмовлено.

Рішення оскаржила відповідач ОСОБА_4, посилаючись на його незаконність. Вважає, що оскаржуване рішення не відповідає нормам матеріального і процесуального права, доказам у справі. Просить таке скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Вважає, що позивач не надав належних доказів на підтвердження наявності заборгованості за житлово-комунальні послуги. Зазначає, що позивачем не вказано складових заборгованості, не обґрунтовано нарахування таких; між сторонами відсутні договірні відносини, хоч вона (відповідач) веде багаторічну переписку з позивачем, пропонуючи укласти угоду на надання послуг.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу належить задовольнити.

Відповідно до вимог ст.ст. 3, 4 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

На підставі ст.ст.11, 58, 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення цим вимогам в частині стягнення з ОСОБА_4 заборгованості та судових витратне відповідає.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_4 є власником квартири №56 у будинку № 23 на вулиці ОСОБА_6 у м.Львові, що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сімї і прописки (а.с.4). Вказаний будинок належить до комунальної власності, перебуває на балансі позивача.

Відповідно до п.1.1 рішення Львівської міської ради №365 від 8 червня 2007 року «Про визначення виконавця житлово-комунальних послуг у місті Львові» виконавцем житлово-комунальних послуг у житлових будинках м.Львова з управління будинком, спорудою або групою будинків та їх утримання є Львівські комунальні житлово-експлуатаційні підприємства. Позивач, який є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому порядку, здійснює утримання і ремонт будинків (споруд) житлового та нежитлового фонду, що перебувають на його балансі.

Закон України від 24 червня 2004 року «Про житлово-комунальні послуги» (далі-Закон) регулює правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами. ОСОБА_7 визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їх права та обовязки. Субєктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (ст. 1, ч. 2 ст. 3, ст. 19 Закону).

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 208 цього Кодексу правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 ЦК України. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст. ст. 642 - 643 ЦК України. Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Зміст свободи договору відповідно до ст. ст. 6, 627 ЦК України означає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору. Разом з тим свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору, сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства. ОСОБА_7 положення узгоджуються з нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України.

Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Правовідношення, в якому замовник зобовязаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, є грошовим зобовязанням.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 цього Кодексу зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Пунктом 1 ч.1 ст.20 Закону передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг (п. 5 ч. 3 ст.20).

Відповідно до ст. 1 Закону балансоутримувачем будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд є власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно із законом.

Статтями 1 та 13 Закону передбачено, що утримання будинків і прибудинкових територій, як різновид житлово-комунальних послуг, - це господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством. Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 31 Закону порядок формування цін/тарифів на кожний вид житлово-комунальних послуг першої і другої груп (п.п. 1 та 2 ч. 1 ст. 14 Закону) визначає Кабінет Міністрів України. Виконавці/виробники здійснюють розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво житлово-комунальних послуг і подають їх на затвердження органам місцевого самоврядування в установленому законодавством порядку. Органи місцевого самоврядування затверджують ціни/тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво.

Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку (ч. 2 ст. 32 Закону).

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначені повноваження органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування у сфері регулювання і встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги (ст. ст. 5 - 7).

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема, встановлення тарифів щодо оплати побутових, комунальних та інших послуг, які надаються підприємствами і організаціями комунальної власності відповідної територіальної громади, та погодження цих питань з підприємствами, установами й організаціями, які не належать до комунальної власності.

Відповідно до ст. 4 Закону України від 3 грудня 1990 року «Про ціни і ціноутворення» Кабінет Міністрів України визначає повноваження органів державного управління в галузі встановлення і застосування цін/тарифів, а також по контролю за цінами/тарифами.

Частиною 1 ст. 19 Закону «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Статтями 20, 21 цього Закону визначені обовязки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обовязком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом; а обовязком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі зникнення потреби в отриманні послуги або відмови споживача від користування послугою виконавця/виробника споживач має право розірвати договір у порядку, встановленому законом.

Рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №1651 від 26 листопада 2010 року №1651 «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій для населення у м.Львові індивідуально по кожному будинку» затверджено та встановлено з 1 грудня 2010 року тарифи на послуги з утримання будинку та прибудинкової території зокрема по будинку №23 на вулиці Раковського у м.Львові в розмірі 1,27 грн./кв.м (з ПДВ) з наступними складовими (без ПДВ): витрати з прибирання сходових кліток - 0,2564 грн./кв.м.; витрати з прибирання прибудинкової території - 0,2198 грн./кв.м.; витрати з дератизації - 0,0014 грн./кв.м.; витрати з освітлення місць загального користування, підвалів та підкачування води - 0,2272 грн./кв.м.; витрати з підготовки житлових будинків до експлуатації в осінньо-зимовий період - 0,0152 грн./кв.м.; витрати з обслуговування димовентиляційних каналів - 0,01 грн./кв.м.; витрати з обслуговування і поточного ремонту - 0,1796 грн./кв.м.; витрати з обслуговування внутрішньобудинкових систем водопостачання, водовідведення, централізованого опалення та гарячого водопостачання - 0,1329 грн./кв.м.; витрати на аварійну службу - 0,019 грн./кв.м.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №1651 від 26 листопада 2010 року «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій для населення у м.Львові індивідуально по кожному будинку» ЛКП «Дністер» до вказаного переліку послуг щомісячно здійснює нарахування плати за використану електроенергію у місцях загального користування, у тому числі підвалів, і підкачування води за фактичними показниками загальнобудинкових засобів обліку електроенергії, вивезення та утилізації твердих побутових відходів згідно з фактичними обсягами вивезених побутових відходів, на підставі актів виконаних робіт та виставлених рахунків підприємствами-надавачами цих послуг. Тариф на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій на 1кв.м загальної житлової площі квартир не є сталою величиною та змінюється залежно від фактичного споживання електроенергії та обсягів вивезення твердих побутових відходів.

Між сторонами відсутній договір про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території, що відповідає вимогам постанови Кабінету Міністрів України № 529 від 20 травня 2009 року і Типовому договору про надання послуг з утримання будинків та прибудинкових територій; вони не досягли згоди щодо істотних умов надання та оплати таких послуг; чого не заперечують представники сторін.

Позивачем не надано доказів того, що він підготував договір на надання послуг відповідачам на основі Типового договору і був ініціатором укладення такого договору. Цю обставину не заперечив представник позивача в судовому засіданні. Разом з тим, відповідач надала докази того, що вона неодноразово зверталася до позивача з пропозицією укласти договір, але такий укладений не був. Ця обставина стверджується наявними в матеріалах справи зверненнями ОСОБА_4 від 21 листопада 2005 року,17 червня 2009 року, 16 березня 2010 року, 15 січня, 25 лютого, 15 грудня 2011 року, 24 квітня 2012 року (а.с.23-32,80-81).

Відповідач сплачувала послуги позивача відповідно до своїх розрахунків. У 2011 році відповідач зверталася до Державної житлово-комунальної інспекції у Львівській області з питанням щодо укладення договору та відповідності проведених позивачем нарахувань тарифам.

За результатами перевірки звернення цієї Інспекцією встановлено, що з 1 січня 2009 року по 1 грудня 2010 року нарахування плати проводилось у відповідності до тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій, затверджених рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від №1431 від 26 грудня 2008 року «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій для населення у м.Львові індивідуально по кожному будинку», зокрема по будинку №23 на вулиці Раковського у м.Львові в розмірі 1,27 грн./кв.м (з ПДВ). Інспекція за результатами аналізу розрахунків тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій, затверджених вищезазначеними рішеннями виконавчого комітету, виявила порушення п.7 і п.8 Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затверджених постановами Кабінету Міністрів України № 560 та № 529 від 12 липня 2005 року та від 20 травня 2009 року, що призвело до зайвого нарахування відповідачеві плати в розмірі 215,31грн. Нарахування плати за послуги з утримання будинків і споруд у період з 19 березня 2008 року по 1 січня 2009 року проводилось у відповідності до тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій, затверджених рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №68 від 18 лютого 2008 року. Встановлено, що нарахування плати за послуги з утримання будинку та прибудинкової території в період з 15 жовтня 2005 року по 19 березня 2008 року ЛКП «Дністер» проводило у відповідності до тарифів, затверджених рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради № 1032 від 30 вересня 2005 року «Про впорядкування тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій для населення у м.Львові», хоч відповідно до постанови Львівського апеляційного господарського суду від 11 грудня 2006 року, залишеної без змін Вищим адміністративним судом України постановою від 15 травня 2008 року, рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 1032 визнано таким, що втратило чинність.

В якості реагування на виявлені порушення зазначеною Інспекцією скеровано листа ЛКП «Дністер» щодо необхідності проведення перерахунку плати за послуги з утримання будинків та прибудинкових територій по належній відповідачеві квартирі (а.с.82-83).

Докази про проведення перерахунків не надані. Таким чином, встановлено, що відповідач як споживач житлово-комунальних послуг, такі оплачувала за своїми розрахунками. На спростування цих розрахунків позивач не надав належних та допустимих доказів. Такими не можна вважати надані ним таблиці, з яких не вбачається якими нормативними актами встановлені тарифи для нарахувань, дата та підстава їх зміни. Також не надані докази про фактично надані послуги, зокрема їх складові частини та обсяги.

Межі здійснення цивільних прав визначають правомірну поведінку особи, оскільки її дії в межах цивільних прав підлягають правовому захисту, на відміну від дій, вчинених поза межами права.

Згідно із ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Відповідач заперечує наявність заборгованості за одержані нею послуги з утримання будинку та прибудинкової території.

На заперечення цих доводів та підтвердження своїх позовних вимог позивачем не надано належних та допустимих доказів. Зокрема, не надано розрахунків оплати послуг, не підтверджено належними та допустимими доказами їх надання. У відомості про нарахування та оплату послуги з утримання будинку та прибудинкової території не зазначено розрахунку вартості послуг, не вказано які саме послуги надавалися відповідачеві.

Позивачем не надано договори з виробниками послуг, які отримують мешканці. Не надано акти виконаних робіт, розрахунки за такі роботи на підтвердження факту надання послуг щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством. Також позивачем не надано доказів на підтвердження розміру плати за такі послуги, тарифи, які використані для розрахунку.

З врахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення в частині стягнення із ОСОБА_4 заборгованості за житлово-комунальні послуги і судових витрат підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в позові.

В решті рішення не оскаржене і не переглядається.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст.307, ст.ст. 309, 313, ч.2 ст.314, ст.316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 16 грудня 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 5 677,48 грн. та судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 243,60 грн., всього - 5 921,08 грн.,- скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення про відмову в позові.

В решті рішення залишити без змін.

Рішенняапеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: