АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/200/16 Доповідач - Ткач О.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2016 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Ткач О.І.

суддів - Гірський Б. О., Костів О. З.,

при секретарі - Брілю В.Л.

з участю - представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ПАТ "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 24 грудня 2014 року у справі за позовом ПАТ "Дельта Банк" до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки,-

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2014 року ПАТ "Дельта Банк" звернувся із позовом до боржниці ОСОБА_3, поручителя ОСОБА_4 та майнового поручителя ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 435 543,04 грн, із яких 298040,91грн заборгованість за кредитом, 137502,13грн заборгованість за відсотками, та звернення стягнення на предмет іпотеки.

В грудні 2014 року позивачем збільшено суму заборгованості до 779 971,64 грн

Свої вимоги ПАТ "Дельта Банк "мотивує тим, що між Банком та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, який забезпечений іпотекою: квартирою АДРЕСА_1 та договором поруки. Враховуючи те, що боржницею кредитні зобов'язання не виконані і виникла заборгованість в сумі779 971,64 грн , ПАТ "Дельта Банк" просить солідарно стягнути вказану заборгованість з боржниці та поручителя, а також в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Позивач зазначає, що 08.12.2011 року між ПАТ "УкрСиббанк" та ПАТ "Дельта Банк" укладено договір купівлі-продажу права вимоги, відповідно до якого ПАТ "УкрСиббанк" відступив своє право вимоги ПАТ "Дельта Банку", в т.ч. і за кредитним договором № 0, який укладено 20.02.2007 року між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_3, за умовами якого банк надав позичальниці кредитні кошти у розмірі 45 000 доларів США із сплатою 12.3% річних на строк до 19.02.2018 року Вказаний кредитний договір забезпечений договором поруки між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_4 від 20.02.2007 року. Крім цього, в цей же день між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки на нерухоме майно: трикімнатну квартиру у АДРЕСА_1, загальною площею 62.7 кв.м, житловою площею 37.3 кв.метри, вартістю 303 000 грн .

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 24 грудня 2014 року позов задоволено частково: ;ПАТ "Дельта Банк" до ОСОБА_3,, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки -

стягнуто солідарно з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_1), ОСОБА_4 (ідентифікаційний номерНОМЕР_2) на користь ПАТ "Дельта Банк" (, рах. № 351900001 в АТ "Дельта Банк" МФО 380236) заборгованість за кредитним договором № 0 від 20.02.2007р. у розмірі 779 971,64 грн. (сімсот сімдесят дев'ять тисяч дев'ятсот сімдесят одну гривню 64 копійки) та сплачений судовий збір у розмірі 3 219 грн. ( три тисячі двісті дев'ятнадцять гривень);

у задоволенні позовних вимог ПАТ "Дельта Банк" до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ "Дельта Банк" просить рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог в частині звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зокрема, апелянт зазначає, що судом першої інстанції помилково застосовано Закон України "Про мораторій та стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", як підставу у відмові в задоволенні вимог, оскільки він не може правовідносини, які виникли до набрання цим законом чинності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши представника ОСОБА_2, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в оскаржуваній частині, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що скаргу слід задовольнити.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції виходив з того, що набув чинності Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадянина України, наданого як забезпечення валютних кредитів", який забороняє примусове звернення стягнення на іпотечне майно, яке є житлом.

Вказаний висновок суперечить вимогам закону.

Відповідно до частини 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи у апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 24.12.2014 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості не оскаржується.

Враховуючи зазначене, апеляційним судом перевіряється законність та обґрунтованість рішення чуду лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ "Дельта Банк" про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 213, 215 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 20.02.2007 року між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 0, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 45 000 доларів США із сплатою 12.3% річних на строк до 19.02.2018 року ( а.с.7-11).

Вказаний кредитний договір забезпечений договором поруки від 20.02.2007 року , який укладено із АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_4

Крім цього, в цей же день між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки на нерухоме майно: трикімнатну квартиру у АДРЕСА_1, загальною площею 62.7 кв.м, житловою площею 37.3 кв.метри, вартістю 303 000 грн (а.с. 16-19).

08.12.2011 року між ПАТ "УкрСиббанк" та ПАТ "Дельта Банк" укладено договір купівлі-продажу права вимоги, відповідно до якого ПАТ "УкрСиббанк" відступив своє право вимоги ПАТ "Дельта Банку", в т.ч. і за вищевказаним кредитним договором.

Із матеріалів справи вбачається, що розмір заборгованості ОСОБА_3 становить 779971,64 грн, з яких 446 994,02 грн.- тіло кредиту; 332977,62 грн.- відсотки за користування коштами.

Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 33 та ст. 39 Закону України "Про іпотеку " передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

З наданого суду іпотечного договору встановлено, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадках, передбачених пунктами 16.7.1, 16.7.2, 16.9 договору іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснене іпотекодерджателем на підставі рішення суду, виконавчого напису або застереження про задоволення вимог іпотекодержателя (п. 22 договору іпотеки).

Таким чином, невиконання боржником взятих на себе зобов'язань з повернення тіла кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, надає право Банку на примусове стягнення заборгованості та використання передбачених видів забезпечення виконання зобов'язань, в даному випадку- іпотеки.

07 червня 2014 року набув чинності Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" ( надалі Закон №1304), згідно з статтею 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі ст. 4 Закону України "Про заставу" » та/або предметом іпотеки згідно зі ст. 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Статтею 3 Закону №1304 передбачено, що зазначений Закон набирає чинності з дня його опублікування та втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає в бухгалтерському та (або) податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

Оскільки, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільнення від його виконання, тому мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом №1304, не позбавляє кредитора права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) зазначене майно. Крім цього, вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, тому не може бути мотивом для відмови в позові.

Суд першої інстанції встановив, що квартира є у власності ОСОБА_2, її площа не перевищує 140 кв. м, і є об'єктом на яку поширюється Закон №1304, однак помилково відмовив у задоволенні позову з посиланням на вимоги вказаного Закону.

Тому, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині слід скасувати та ухвалити нове.

Право вибору способу звернення на іпотечне майно надано позивачу. В даніій справі позивач обрав спосіб, який передбачений ст.41 Закону "Про іпотеку"- шляхом продажу предмета іпотеки на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження .

Стаття 43 Закону "Про іпотеку"передбачає, що початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотеекодавціем та іпотекодержателем, а якщо вино не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових правта професійну оціночну діяльність...

Згідно статті 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

На час розгляду справи існує дві різні правові позиції Верховного Суду України стосовно початкової ціни іпотечного майна, яке підлягає реалізації в порядку звернення стягнення на іпотечне майно .

Так, правова позиція в справі №6-1935цс15 від 7.10.2015 року передбачає конкретну початкову ціну для його подальшої реалізації, яка зазначається в резолютивній частині рішення.

В справі №6-1205цс15 від 23.12.215 року початкова ціна визначається на стадії виконавчого провадження з реалізації іпотечного майна.

Суд апеляційної інстанції,оцінюючи в сукупності обставини справи та чинні норми матеріального права вважає за доцільне використати правову позицію Верховного Суду України, яка викладена в справі №601205цс15.

З чинністю Закону №1304 відтерміновується на невизначений строк реалізація іпотечного майна, тому суд апеляційної інстанції вважає за доцільне не зазначати початкову ціну в розмірі 694981.00 грн, яка вказана в звіті суб'єкта оціночної діяльності- ТзОВ "Експертна компанія "Професіонал" від 9.02.2016 року, оскільки в країні має місце нестабільна економічна ситуація, в т.ч. коливання вартості житла на ринку нерухомості як в державі, так і в м.Тернополі, яке продається.

При цьому, визначений спосіб реалізації іпотечного майна, не позбавляє сторони виконавчого провадження на оскарження визначеної на стадії виконавчого провадження продажної ціни предмета іпотеки виходячи з норм Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно ст.309 ЦК-"Підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права..."

Оскільки місцевим судом правильно встановлені обставини справи, але неправильно застосовано закон, який підлягав застосуванню, рішення підлягає скасуванню в оскаржуваній частині з ухваленням нового рішення, яким задовольнити позов щодо звернення стягнення на іпотечне майно та зупинити виконання рішення в цій частині в силу Закону"Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

Керуючись ст.ст. 307, 309 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ПАТ "Дельта Банк" - задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 24 грудня 2014 року скасувати в частині позовних вимог ПАТ "Дельта Банк" до ОСОБА_2 та ухвалити нове рішення яким в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором № 0 від 20.02.2007 р., в розмірі 779 971,64 грн. і складається з 447 994.02 грн. - тіла кредиту та 332 977,62 грн.- відсотків звернути стягнення на предмет іпотеки трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_2, шляхом її продажу на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна в м.Тернополі, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій

Рішення суду щодо звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає примусовому виконанню у період дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ "Дельта Банк" судовий збір у розмірі 1 827 грн. (одна тисяча вісімсот двадцять сім гривень).

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено протягом двадцяти днів в касаційному порядку.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області О.І. Ткач