Справа № 570/3483/15-ц
Номер провадження 2/570/164/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2016 року

Рівненський районний суд Рівненської області:

в особі судді Кушнір Н.В.

з участю позивача ОСОБА_1,

його представника ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

при секретарі судового засідання Бардабуш В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області ( м.Рівне вул.П.Могили 24 ) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання особи такою ,що втратила право користування житлом,

в с т а н о в и в :

покликаючись на те, що реєстрація відповідачів створює йому як власнику житла перешкоди, при тому, що вони з 2001 року не проживають за зазначеною адресою, позивач у поданій до суду 27 серпня2015 року заяві просить визнати їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням в будинку №35 по вул.Рівненській в с.Великий Житин Рівненського району Рівненської області

Позивач та його представник в суді позов підтримали повністю та по аналогічних мотивах. Показали, що за час слухання справи один з первісних відповідачів син позивача добровільно знявся з реєстрації за вказаною адресою, тому мають претензії лише до невістки та внука.

Представник відповідача не заперечує проти обставин справи, але вважає, що діду позбавляти єдиного онука права проживання не по-людськи.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, показання свідків, з»ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, суд дійшов таких висновків.

Вимоги ст.214 ЦПК Кодексу зобов»язують суд під час ухвалення рішення вирішити такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до ст.16 цього кодексу звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши спосіб захисту позивач в силу ст.ст.10, 60 ЦПК України, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Як встановлено судом, підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, позивач є власником житлового будинку з надвірними будівлями № 35 по вул.Рівненській в с.Великий Житин Рівненського району Рівненської області. Відповідачі, які є невісткою та онуком, не проживають у вказаному будинку з 2001 року, проживаючи в Іспанії, щорічно влітку приїжджаючи в України. Цьогоріч ні невістка, ні онук по приїзду за вказаною адресою не проживали, їх речі там відсутні. Згідно відповіді з адресного бюро, довідки з місця реєстрації відповідач залишається зареєстрованим за вказаною адресою.

Факт непроживання у вказаному будинку відповідачів підтверджується показаннями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судовому засіданні, актом перевірки факту непроживання від 08 липня 2015 року.

Згідно змісту ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно її позбавлений, право приватної власності є непорушним. Аналогічний висновок викладений і в ч.1 ст.321 ЦК України та ст.1 Першого протоколу Конвенції.

Ст.9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно дост.ст.317, 319, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Принцип непорушності права приватної власності означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону незалежно від волі інших осіб. Ці норми гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому. Відповідно до положень цих норм власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Згідно ст.405 ЦК України член сім'ї власника втрачає право на користування житлом в будинку (квартирі), що належить громадянину на праві власності, у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю сторін.

Судом з'ясовано, що відповідачі більше року не проживають за вказаною адресою, однак в добровільному порядку шляхом подачі відповідної заяви до органів реєстрації з реєстраційного обліку не знімаються, у зв'язку з чим позивач змушений звернутись до суду з позовом, оскільки така формальна реєстрація відповідачів створює певні перешкоди та обмежує можливості позивача у повноцінному володінні, користуванні та розпорядженні зазначеним нерухомим майном. Грунтуються на матеріалах справи доводи позивача про те, що відповідачі добровільно переїхали проживати в інше помешкання, забравши при цьому всі свої речі з вказаного будинку. Протягом всього часу всі витрати по догляду за будинком несе позивач. Судом не встановлено обставин, які перешкоджали б визнанню відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Враховуючи те, що відповідачі добровільно виселилися і припинили мешкати у вказаному житловому будинку, а позивач є його власником, в якому відповідачі залишаються зареєстрованими й на час розгляду справи, чим порушується право власності позивача, тому позовна вимога про визнання їх такими, що втратили право користування житлом ґрунтується на вимогах закону і підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Разом з тим, дане питання не було предметом судового розгляду, оскільки позивач не заявляв такої позовної вимоги, тому в силу принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у ст.11 ЦПК України, вказані витрати позивачу не відшкодовуються.

На підставі наведеного, ст.41 Конституції України, ст.ст.391, 405 ЦК України, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 213-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

задоволити цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання особи такою ,що втратила право користування житлом.

Визнати ОСОБА_7, ОСОБА_8 такими, що втратили право користування житловим приміщенням в будинку №35 по вул.Рівненській в с.Великий Житин Рівненського району Рівненської області.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені 24 лютого 2016 року. Повний текст виготовлено 25 лютого 2016 року.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд Рівненської області в 10-денний строк з дня у зв"язку із застосуванням судом ст.209 ЦПК України отримання копії рішення.

Суддя Кушнір Н.В.