Номер провадження: 22-ц/785/330/16
Головуючий у першій інстанції Буран О.М.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2016 року м. Одеса

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі :

головуючого - судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Дрішлюка А.І., Процик М.В.,

при секретарі - Решетник М.С.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та розірвання кредитного договору,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «Приват Банк» та просив розірвати кредитний договір від 04.02.2010 року про отримання кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна» за НОМЕР_1 з цільовим призначенням для розрахунків за придбання продукції в різних торгівельних мережах, укладений між ним та ПАТ КБ «Приват Банк», зобов'язати ПАТ КБ «Приват Банк» перерахувати суму 5120,00 грн. з карткового рахунку невідомого клієнта Банку з останніми цифрами 4929 на рахунок ОСОБА_2

У позовній заяві посилався на те, що 04.06.2013 року через термінал Т8201035 по вул. Рекордній, у місті Одесі, за допомогою картки з останніми цифрами - 8826, позивач вніс залишок боргу за кредитом у розмірі 5120 грн., про що ним було отримано відповідний чек. З невідомих причин, термінал перерахував вказані кошти на необізнану картку з останніми цифрами - 4929, про що видав чек. На своє звернення з приводу невірної роботи терміналу і безпідставного перерахування коштів на карту невідомого клієнта, отримав відповідь, що вина банку в цьому відсутня, тому він вимушений звернутися до суду.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 02.07.2015 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2

У апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 04.02.2010 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приват Банк» було укладено кредитний договір, за умовами якого він отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ОСОБА_2 було отримано кредитну картку «Універсальна» за НОМЕР_1 з цільовим призначенням для розрахунків за придбання продукції в різних торгівельних мережах.

За поясненнями позивача, 04.06.2013 року через термінал TS201035 по вул. Рекордній, у місті Одесі, за допомогою картки з останніми цифрами - 8826, він вніс залишок боргу за кредитом у розмірі 5120 грн., на підтвердження здійснення операції було видано чек про зарахування коштів на картковий рахунок з останніми цифрами - 4929, який не належить ОСОБА_2

З приводу таких обставин ОСОБА_2 звертався до ПАТ КБ «Приват Банк», та за відповіддю останнього карта з останніми цифрами - 8826, належна ОСОБА_2, 04.06.2013 року в термінал не заводилась, проте купюрами номіналом 100грн. та 20грн. було поповнено карту з останніми цифрами - 4929. Збоїв у роботі терміналу не встановлено, операція пройшла успішно і карту, яку вводив клієнт в термінал, була поповнена.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що особу, яка вчинила банківську операцію з переказу коштів ніяким чином не можливо ідентифікувати, і для задоволення вимог про розірвання договору у разі істотної зміни обставин необхідно наявність одночасно всіх умов, передбачених ст.652 ЦК України.

Висновок суду про відмову у задоволенні позову є вірним, проте до нього суд прийшов шляхом невірного правового обґрунтування, тому рішення суду підлягає зміні в частині обґрунтування мотивів у задоволенні позову.

Відповідно до п. 32.3.1., 32.3 та п.33.2 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі помилкового переказу суми переказу на рахунок неналежного отримувача, що стався з вини банку, цей банк-порушник зобов'язаний негайно після виявлення помилки переказати за рахунок власних коштів суму переказу отримувачу. Платник несе відповідальність за відповідність інформації, зазначеної ним в документі на переказ, суті операції, щодо якої здійснюється цей переказ. Банки зобов'язані виконувати доручення клієнтів, що містяться в документах на переказ, відповідно до реквізитів цих документів та з урахуванням положень, встановлених пунктом 22.6 статті 22 цього Закону.

Таким чином, в основу відповідальності осіб при виниклих зобов'язаннях покладений принцип вини учасника зобов'язання.

За наслідками службового розслідування, проведеного ПАТ КБ «Приватбанк» за заявою ОСОБА_2 в 2013 році, помилок у роботі терміналу під час переказу коштів в розмірі 5120 грн. не виявлено (а.с.6), і належних та допустимих доказів наявності вини банку в помилковому перерахуванні коштів не надано, так само як і не надано доказів того, що особу платника було авторизовано через термінал шляхом використання карти ОСОБА_2, відтак правові підстави задоволення вимог позивача про зобов'язання ПАТ КБ «Приватбанк» перерахувати кошти в розмірі 5120 гривень з карткового рахунку клієнта банку з останніми цифрами - 4929 відсутні.

Такі обставини як наявність саме у ОСОБА_2 оригіналу квитанції про сплату коштів в розмірі 5120 грн., послідовність викладення виниклих фактичних обставин, звернення до ПАТ КБ «Приватбанк» з приводу виниклої ситуації, а також до правоохоронних органів, дають підстави вважати, що кошти в розмірі 5120 грн. були перераховані саме ним, а не іншою особою, проте самі по собі не виключають здійснення ним помилки під час внесення інформації до терміналу для авторизації.

Враховуючи такі обставини, ОСОБА_2 не позбавлений права звернення із вимогами до особи, на картковий рахунок якої помилково були внесені кошти на відповідних правових підставах, зокрема ст.1212 ЦК України.

Стосовно вимог про розірвання кредитного договору, то колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

За змістом та умовами кредитного договору між сторонами банк надав банківські послуги у вигляді користування грошовими коштами на умовах платності та строковості, боржник взяв не себе зобов'язання виконувати умови договору належним чином у встановлений строк. Оскільки факту помилкового перерахування коштів через провину банку не встановлено, то правові підстави вважати встановленим факт істотного порушення умов договору від 04.02.2010 року банком відсутні.

Доводи про порушення банком ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо приховування банком інформації про особу держателя картки, на яку були перераховані кошти, відмові у проведенні об'єктивного розслідування, не охоплюються умовами укладеного кредитного договору, тому не мають наслідком його розірвання, і є невірно обраним способом захисту прав при виниклих правовідносинах.

Водночас наведені доводи можуть бути самостійною підставою звернення із відповідним позовом, зокрема щодо відшкодування збитків, яких зазнав ОСОБА_2 внаслідок виниклих обставин.

Керуючись ст.ст.304,п.3ч.1ст.307,309,313,314,316,317,319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02 липня 2015 року змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позову, в решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: