Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 318/1020/15 Головуючий у 1 інстанції: Комишня Н.І.
№ провадження 22-ц778/3681/16 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2016 р. м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізькій області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Кримської О.М.,.

Дашковської А.В.,

за участю секретаря Мельник З.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного нотаріуса ОСОБА_3 на рішення Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 24 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: Акціонерне товариство «ОТП Факторинг», приватний нотаріус ОСОБА_3, про переведення прав покупця, скасування державної реєстрації та визнання права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2015 року ОСОБА_7 звернулась до суду з вищезазначеним позовом.

В обґрунтування позову зазначала, що 22 травня 2007 року між нею та ОСОБА_5 від імені якого на підставі довіреності діяла ОСОБА_8 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1. В договорі було зазначено, що будинок розташований на земельній ділянці розміром 1366 кв.м .Частину грошей вона одразу віддала на руки продавцю, решту грошей перерахував банк, з яким вона уклала договір іпотеки.

В подальшому вона дізналася, що земельна ділянка, яку вона вважала своєю на підставі слідування долі основної речі - житлового будинку, розміром 0,12 га була роздріблена на дві: 0,0566 га та на 0,0634 га. та частина земельної ділянки розміром 0,0566 га в кінці городу була продана ОСОБА_9 відповідно до договору купівлі-продажу від 06 жовтня 2014 року ОСОБА_6

Вважає, що ОСОБА_9 порушив зобов'язання, дані їй, бо вона сплатила йому обумовлену суму за купівлю у нього будинку, й земельної ділянки розміром 0,12 га., але він, отримавши повністю суму, пообіцявши після оформлення землевпорядних документів дооформити їх угоду до кінця, користуючись тим, що отримав два документи про право власності (на 0,0634 га - для обслуговування житлового будинку та 0,0566 га - для особистого селянського господарства), продав 0,0566 га фактично її землю сусіду ОСОБА_6.

Спірною земельною ділянкою (яка не знаходиться під будинком та яку було продано ОСОБА_6 ОСОБА_9) вона володіє з моменту укладання договору купівлі-продажу будинку - з 22 травня 2007 року, на власні гроші побудувала на своєму городі метало-каркасну конструкцію, вирощує там ранню городину, тобто є добросовісним користувачем. До того ж ОСОБА_9 ввів її в оману, приховавши той факт, що земля є приватизованою, отримав від неї повну суму, та користуючись юридичними хитрощами при виготовленні нових державних актів розділив землю таким чином, що весь її город з її балаганом, її об'єктами (парканом і свердловиною) продав ОСОБА_6. Вважає, що вона, а не ОСОБА_6 має переважне право купівлі земельної ділянки площею 0,0566 га.

Дії відповідачів завдали шкоди її здоров'ю: вона лишилась спокою, стала нервувати, намагалась шукати допомоги у фахівців права. Моральну шкоду оцінює в розмірі 7000 грн..

Посилаючись на зазначені обставини уточнивши позовні вимоги просила суд визнати за нею право власності на земельну ділянку розміром 0,0634 га, надану для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і спору, кадастровий номер НОМЕР_2 по АДРЕСА_1; визнати за нею право першочергової купівлі земельної ділянки розміром 0,0566 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_3, наданої для ведення особистого селянського господарства; перевести на неї права та обов'язки покупця за договором купівлі-продажу земельної ділянки розміром 0,0566 га; скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_6 на земельну ділянку розміром 0,0566 га, визнати за нею право власності на цю ділянку.

Рішенням Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 24 травня 2016 року позовну заяву задоволено. Визнано за ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку розміром 0,0634 га, надану для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і спору, кадастровий номер НОМЕР_2, розташовану за адресою: АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_4 право першочергової купівлі земельної ділянки розміром 0,0566 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_3, наданої для ведення особистого селянського господарства. Переведено з ОСОБА_6 на ОСОБА_4 права та обов'язки покупця за договором купівлі-продажу земельної ділянки розміром 0,0566 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_3, наданої для ведення особистого селянського господарства, як покупця за правом першочергової покупки. Скасовано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_6 на зазначену земельну ділянку розміром 0,0566 га, Визнано за ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку розміром 0,0566 га, Стягнуто зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 грошову суму 5 800 грн. Стягнуто зі ОСОБА_9, ОСОБА_6 судовий збір в сумі 794,80 грн.

Скасовано арешт, накладений ухвалою Кам'янсько-Дніпровського районного суду і 27.04.2015 року на земельну ділянку площею 0,0566 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_4, наданої для ведення особистого селянського господарства.

В апеляційній скарзі приватний нотаріус ОСОБА_3 зазначає, що рішення суду в частині визнання за ОСОБА_4 права першочергової купівлі-продажу земельної ділянки розміром 0, 0566 га для ведення особистого селянського господарства розташованої за адресою АДРЕСА_1, переведення права та обов'язків покупця за договором купівлі-продажу цієї земельної ділянки, скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_6 на земельну ділянку, визнання права власності на земельну ділянку за ОСОБА_4 ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить рішення суду в цій частині скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву. В іншій частині суове рішення первірити з врахуванням положень суду апеляційної інстанції передбачених ст. 303 ЦПК України.

Сторони та тртя особа до суду не з'явився повторно. Справа в суді апеляційної інстанції до розгляду призначалася двічі ( 22.09.2016 року, 25.10.2016 року) . Від ОСОБА_3, який належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, про що свідчить отримання ним судової повістки 29.09.2016 року (т. 2 а.с. 124 ) до апеляційного суду не з'явився , від нього до апеляційного суду надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, апеляційну скаргу підтримує в повному обсязі (т. 2 а.с. 133 ). Від ОСОБА_5 надійшла заява в якій він повідомив, що буде відсутній в судовому засіданні у зв"язку з перебуванням на роботі за кордоном (т. 2 а.с. 138 ). Представник ОСОБА_4 ОСОБА_10, яка представляє її інтереси на підставі договору про надання юридичних послуг від 02.03.2015 року належним чином повідомлена про час і місце розгляду справа, про що свідчить отримання нею судової повістки 28.09.2016 року ( а.с.т. 2 а.с. 123 ), а в силу п. 5 ст. 76 ЦПК України вручення судової повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається врученням повістки і цій особі, до апеляційного суду не з'явилася про причини неявка суд не повідомила. Інші сторони повідомлені про час і місце розгляду справи до апеляційного суду не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, та своєчасний розгляд цивільних справ.

Згідно з Конституцією ця мета реалізується через розгляд і вирішення цивільних справ, відповідно до вимог законодавства як щодо норм матеріального, так і процесуального права.

Справа має бути розглянута і вирішена без невиправданих зволікань, що уможливить надання особі своєчасного захисту її порушеного права.

У статті 304 ЦПК йдеться, що справи у апеляційному суді розглядаються за правилами, встановленими для розгляду судом першої інстанції, за винятками й доповненнями гл.12 ЦПК.

За ст.169 ЦПК дозволяє відкласти слухання справи тільки в межах строків визначених Кодексом.

З огляду на викладене та правових приписів ч.3,4 ст.169 ЦПК, повторна неявка до суду позивача чи відповідача, незалежно від причин, не є перешкодою для розгляду справи у апеляційному суді. З огляду на вищевикладене та у відповідності до ст.ст. 303-1, 305 ЦПК України, судова колегія ухвалила розглядати справу за відсутності учасників апеляційного розгляду, які не прибули в судове засідання.

В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Тому суд слухає справу за відсутності сторін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК УКраїни під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Судом установлено, що 22 травня 2007 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_9 від імені якого на підставі довіреності діяла ОСОБА_11 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1, посвідченого приватним нотаріусом Железняк О.І. за р. № 1375 В договорі було зазначено, що будинок розташований на земельній ділянці площею 1366 кв.м . та було роз"ясненол ст. 120 Земельного Кодексу України, ст. 377 ЦК України.

22 травня 2007 року ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки із ЗАТ « ОТП БАНК». Предметом іпотеки є нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, розташований на земельній ділянці площею 13660 кв. м. В пп. 3.2.1 вказано, що Іпотекодавець свідчить, що земельна ділянка не приватизована, в пп 3.1 договору іпотеки зазначено, що вищезазначена земельна ділянка стане власністю Іпотекодавця в майбутньому на підставі договору купівлі-продажу предмету Іпотеки.

Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серія НОМЕР_5 від 29.05.2001 року вбачається, що ОСОБА_9 передається у приватну власність земельна ділянка площею 0.12 га розташована на території АДРЕСА_1 для особистого підсобного господарства ( т. 1 а.с. 189).

Державним актом Серія НОМЕР_6 від 24.05.2012 року підтверджується право власності за ОСОБА_9 на земельну ділянку для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд розміром 0, 0634 га., яка розташована АДРЕСА_1 ( т. а.с. 188).

Державнитм актом Серія НОМЕР_7 від 24.05.2012 року підтверджується право власності за ОСОБА_9 на земельну ділянку розміром 0, 0566 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за цією ж адресою ( т. 1 а.с. 187).

Зазначені акти видані на підставі рішення Кам'янсько-Дніпровської міської ради № 58 від 20.03.2001 року та рішення Кам'янсько-Дніпровської міської ради № 33 від 26.04.2011 роу.

06 жовтня 2014 року приватним нотаріусом ОСОБА_3 було посвідчено договір купівлі-продажу земельної ділянки наданої для особистого селянського господарства розміром 0, 0566, яка розташована АДРЕСА_1 між ОСОБА_9 та ОСОБА_6

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України (в редакції, чинній на час набуття позивачем права власності на будинок) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Перехід права користування земельної ділянки при переході права власності на будівлю або споруду, які розташовані на ній, також визначається на підставі договору (ч. 2 ст. 120 ЗК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України (в редакції, чинній на час набуття позивачем права власності на будинок) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Аналіз змісту норм ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Таким чином, діє принцип цілісності об'єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. Тобто особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду має право на відповідну частину земельної ділянки на тих самих умовах, на яких воно належало попередньому власникові або користувачу, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року № 6-2цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

У п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" судам роз'яснено, що при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними після 31 грудня 2001 року в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до ст. 120 ЗК України 2001 року на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 року, згідно зі ст. 377 ЦК України, а з часу внесення змін до ст. 120 ЗК України Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Цивільного кодексу України" від 27 квітня 2007 року і згідно зі ст. 120 ЗК України, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування.

Згідно з п. 1.1 договору купівлі-продажу житлового будинку від 22.05.2007 року вбачається, що житловий будинок з надвірними спорудами, що відчужується, розташований на земельній ділянці розміром 1366 кв. м., приватизація земельної ділянки в розмірі 0.12 га для ведення особистого підсобного господарства була проведена ОСОБА_9 на підставі державного акту на праві приватної власності на землю від 29 травня 2001 року Серія НОМЕР_5.

Державним актом Серія НОМЕР_6 від 24.05.2012 року підтверджується право власності за ОСОБА_9 на земельну ділянку для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд розміром 0, 0634 га., а державним актом Серія НОМЕР_7 від 24.05.2012 року підтверджується право власності на земельну ділянку розміром 0, 0566 га для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до положень ст. 11 ЦПК України суд розгляда цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивач в позові просила визнати за нею право власності на земельну ділянку в розмірі 0,0634 га , визнати право першочергової купівлі земельної ділянки розміром 0, 0566 га та перевести на неї права та обов"язки покупця за договором купівлі-продажу від 06 жовтня 2014 року укладеного між ОСОБА_9 та ОСОБА_6, тим самим позивач фактично підтвердила, що до неї за договором купівлі-продажу від 22.05.2007 року перейшло право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та яка необхідна для їх обслуговування , що становить 0,0634 га

Виходячи з вищезазначених вимог закону та фактичних обставин справи, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо визнання за позивачем права власності на земельну ділянку розміром 0, 0634 га для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд розташованої за адресою АДРЕСА_1

Відповідно до положень ч. ч. 1, 4 ст. 362 ЦК України у разі продажу частки майна у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. У разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред"явити до суду позов про переведення на нього прав та обов"язків покупця.

Судом було встановлено, що Державним актом Серія НОМЕР_7 від 24.05.2012 року підтверджується право власності ОСОБА_9 на земельну ділянку розміром 0, 0566 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою в АДРЕСА_1 .

Зазначений акт недійсним ніким не визнавався.

Таким чином ст. 362 ЦК України до даних правовідносин судом застосована безпідставно, оскільки земельна ділянка розміром 0, 0566 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1 не є об"єктом права спільної власності, а відтак застосування переважного права на купівлю та переведення прав та обов'язків покупця також є безпідставно.

Проте суд першої інстанції у порушення ст. ст. 212 - 214, 316 ЦПК України на зазначені положення закону та фактичні обставини справи уваги не звернув, не з'ясував, які правовідносини сторін випливають з установлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, та дійшов помилкового висновку про задоволення позову в частині переважного права на купівлю вищезазначеної земельної ділянки та переведення прав та обов"язків покупця .

За таких обставин рішення суду в частині задоволення позову переважного права на купівлю вищезазначеної земельної ділянки та переведення прав та обов"язків покупця не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, щов силу ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування в цій частині з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні в позові.

В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

За таких обставин аргументи апеляційної скарги частково є виправданими.

У відповідності до положень ст. 88 ЦПК України суд присуджує позивачеві судові витрати понесенні ОСОБА_3 за подачу ним апеляційної скарги в розмірі 874 грн.28коп. ( т. 2 а.с. 78)

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 17, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу приватного нотаріуса ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 24 травня 2016 року у ці справі в частині задоволенн позову ОСОБА_4 про визнання за ОСОБА_4 права першочергової купівлі-продажу земельної ділянки розміром 0.0566 га для ведення особистого селянськогого господарства, Кадастровий номер НОМЕР_1 розташованої за адресою АДРЕСА_1, переведення з ОСОБА_6 на ОСОБА_4 права та обов'язків покупця за договором купівлі-прожу земельної ділянки від 06 жовтня 2014 роу розміром 0, 0566 га , скасування державної реєстрації права власносты за ОСОБА_6 на земельну ділянку, визнання права власності за ОСОБА_4 на земельну ділянку розміром0, 0566 га для ведення особистого селянськогг господарства, кадастровий номер НОМЕР_1 розташованої за адресою АДРЕСА_1 скасувати.

В цій частині ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позову.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнуути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати за подачу апеляційної скарги в розмірі 874 грн. 28 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте воно може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: