Справа № 758/6115/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2016 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Шаховніної М. О. ,

при секретарі - Якимович К. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Товариства з обмеженою відповідальністю «ДАЛІЯ», Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАНДІНВЕСТГРУП», Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна група «БАЗУС», Товариства з обмеженою відповідальністю «Каскад», Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-виробнича компанія фірма «Київська Русь», ОСОБА_2, Національного Банку України про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ "Банк "Київська Русь" про стягнення банківського вкладу.

14 липня 2015 року позивач надав заяву про уточнення позовних вимог та про залучення до участі у справі в якості співвідповідачів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ТОВ «ДАЛІЯ», ТОВ «ГРАНДІНВЕСТГРУП», ТОВ «Інвестиційна група «БАЗУС», ТОВ «Каскад», ТОВ «Торгово-виробнича компанія фірма «Київська Русь», ОСОБА_2, Національного Банку України.

Свої вимоги мотивує тим, що 10 вересня 2014 року між ним та відповідачем був укладений договір № 101201-49.3 банківського вкладу в іноземній валюті "Супер-вклад". На підставі договору він надав, а банк прийняв на зберігання грошові кошти у формі депозитного вкладу в сумі 26 800 дол. США, строком до 10 квітня 2015 року, з процентною ставкою 11% річних.

Зазначив, що 12 березня 2015 року та 16 березня 2015 року він звертався до відповідача з вимогою, в якій просив достроково повернути внесену суму вкладу та розірвати договір, однак ПАТ "Банк "Київська Русь" вклад не повернув та ніякої відповіді на звернення не надав.

В уточненій заяві позивач вказав, що лише 22 червня 2015 року відповідачем-2 було повернуто йому частину вкладу у розмірі 72, 43 дол. США та 27 липня 2015 року повернуто 8 991,09 дол. США.

Крім того, зазначив, що оскільки ТОВ «ДАЛІЯ», ТОВ«ГРАНДІНВЕСТГРУП», ТОВ «Інвестиційна група «БАЗУС», ТОВ «Каскад», ТОВ «Торгово-виробнича компанія фірма «Київська Русь», ОСОБА_2 є власниками істотної участі ПАТ «Банк «Київська Русь», тому вони повинні нести солідарну відповідальність перед позивачем згідно ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Посилаючись на вищевикладені обставини, ст. 1060 ЦК України, уточнивши позовні вимоги позивач просив стягнути солідарно з ПАТ «Банк «Київська Русь», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ТОВ «ДАЛІЯ», ТОВ «ГРАНДІНВЕСТГРУП», ТОВ «Інвестиційна група «БАЗУС», ТОВ «Каскад», ТОВ «Торгово-виробнича компанія фірма «Київська Русь», ОСОБА_2, Національного Банку України на свою користь кошти за договором банківського вкладу у розмірі 17 736, 48 дол. США, пеню у сумі 468,80 дол. США та 3% річних від простроченої суми у розмірі 385, 32 дол. США.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача-1 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у його задоволенні. Пояснив, що оскільки вимоги позивача є вимогами кредитора, а тому не можуть бути виконані відповідачем в силу положень ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", у зв'язку із введенням у ПАТ "Банк "Київська Русь" тимчасової адміністрації (а.с. 14, 75-76).

Представник ТОВ «ДАЛІЯ» заперечувала проти позову з підстав того, що ТОВ «ДАЛІЯ» не є стороною договору банківського вкладу, а тому не має жодного відношення до нього та не може відповідати за його невиконання ПАТ "Банк "Київська Русь" (а.с. 170-173).

Представник ТОВ «ГРАНДІНВЕСТГРУП», ТОВ «Інвестиційна група «БАЗУС», ТОВ «Торгово-виробнича компанія фірма «Київська Русь» у судовому засіданні заперечувала проти позову, посилаючись на його незаконність. Зазначила, що її довірителі є акціонерами ПАТ "Банк "Київська Русь", а не істотними учасниками, а тому вимоги до них про стягнення суми коштів є необґрунтовані.

Представник ОСОБА_2 просив відмовити у задоволенні позову, оскільки позовні вимоги порушують порядок повернення вкладникам коштів за вкладами, який регламентований законодавством України, а саме Законом України «Про систему гарантування вкладів». Право фізичної особи на звернення до суду з вимогами у поряду п. 5 ст. 52 Закону не передбачено. Вимоги вкладників, у яких вклад перевищує гарантовану суму задовольняються у порядку черговості відповідно до Закону (а.с. 82-85).

Представник Національного Банку України (далі- НБУ) у судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав то просив відмовити у їх задоволенні, посилаючись на його необґрунтованість. Пояснив, що НБУ не є стороною в договірних відносинах між позивачем та відповідачем-1. Крім того, позовні вимоги до НБУ позивач обґрунтовує тим, що Національний банк України, втрутившись в господарську діяльність ПАТ «Банк «Київська Русь», призвів до погіршення фінансового становища останнього, зниження рівня ліквідності, встановив реальну загрозу втрати платоспроможності, однак НБУ діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України ( а.с. 97-102).

Заслухавши пояснення представника позивача, представників відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10 вересня 2014 року між позивачем та ПАТ «Банк «Київська Русь» був укладений договір № 101201-49.3 банківського вкладу в іноземній валюті "СУПЕР-вклад" (а.с. 4).

Відповідно до п. 2.1. - 2.4. позивач надав, а відповідач прийняв на зберігання грошові кошти у формі депозитного вкладу в сумі 26 800 дол. США, строком до 10 квітня 2015 року, з процентною ставкою 11% річних.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на виконання умов договору було внесено депозитні кошти на рахунок ПАТ "Банк "Київська Русь", що підтверджується меморіальним ордером № 2248 від 10 вересня 2014 року (а.с. 5).

12 березня 2015 року та 16 березня 2015 року позивач звертався до ПАТ "Банк "Київська Русь" з заявою про дострокове розірвання договору банківського вкладу та повернення суми вкладу, відсотків (а.с. 6-7), однак відповіді відповідач-1 на звернення позивача не надав.

22 червня 2015 року відповідачем-2 було повернуто позивачу частину вкладу у розмірі 72, 43 дол. США та 27 липня 2015 року повернуто 8 991,09 дол. США (а.с. 89-91).

У зв'язку з тим, що відповідачем-1 не повернуто кошти за договором № 101201-49.3 від 10.09.2014 року у розмірі 17 736,48 дол. США, а відповідачі ТОВ «ДАЛІЯ», ТОВ«ГРАНДІНВЕСТГРУП», ТОВ «Інвестиційна група «БАЗУС», ТОВ «Каскад», ТОВ «Торгово-виробнича компанія фірма «Київська Русь», ОСОБА_2 є власниками істотної участі ПАТ «Банк «Київська Русь», тому повинні нести солідарну відповідальність перед позивачем згідно ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Судом встановлено, що Рішенням Виконавчої Дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 61 від 19 березня 2015 року з 20 березня 2015 року по 19 червня 2015 року включно в ПАТ "Банк "Київська Русь" було запроваджено Тимчасову адміністрацію (а.с. 17).

Згідно з главою 16 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та розділом 8 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачений спеціальний порядок задоволення вимог кредиторів.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 110 ЦК України особливість ліквідації банків встановлюється законом про банки і банківську діяльність.

Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» ліквідацію банку визначено як процедуру припинення функціонування банку як юридичної особи відповідно до положень цього Закону та Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до положень ст. 77 цього ж Закону Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону.

Судом встановлено, що стосовно відповідача триває ліквідаційна процедура відповідно до положень Закону.

Статтею 45 Закону визначено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Відповідно до вимог ст. 48 Закону уповноважена особа Фонду не пізніше ніж через три дні з дня свого призначення складає перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду та складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до ч. 2 ст. 45 цього Закону уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами (ст. 49 Закону).

У подальшому протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Згідно з положеннями п. 4 ч. 1 ст. 52 Закону кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів-фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом у четвергу чергу.

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку, що в межах ліквідаційної процедури банку статусу кредитора набувають дві категорії осіб:

1) фізичні особи-вкладники у межах гарантованої Фондом суми відшкодування;

2) особи, вимоги яких заявлені протягом 30 днів з дня опублікування відомостей (про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду), та які акцептовані та включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Встановлено, що у ПАТ «Банк «Київська Русь» запроваджено тимчасову адміністрацію, а тому Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальним, всі інші закони України можуть застосовуватись до правовідносин з банком лише в тій частині, що не суперечить положенням спеціального закону.

Процедура ліквідації банківської установи, зокрема повернення коштів вкладникам неплатоспроможного банку, здійснюється відповідно до вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначив, що із заявою про повернення суми вкладу та відсотків за договором він звертався до ПАТ «Банк «Київська Русь», а саме 12 березня 2015 року.

З позовом до ПАТ "Банк "Київська Русь" про стягнення коштів ОСОБА_1 звернувся 28 травня 2015 року.

Обставин звернення протягом 30 днів із вимогами кредитора щодо повернення коштів до уповноваженої особи Фонду (ліквідатора) позивачем не доводилось та судом встановлено не було.

Позивач до уповноваженої особи Фонду (ліквідатора) з заявою про повернення коштів не звертався.

Оскільки ч. 4 ст. 49 Закону передбачено вирішення у судовому порядку будь-яких спорів саме щодо акцептування вимог кредиторів, відсутність такої кредиторської вимоги з боку ОСОБА_1, заявленої ліквідатору у визначених законом порядку та строки, унеможливлює захист прав позивача в судовому порядку та є підставою для відмови в позові.

Звертаючись до суду з позовом до відповідачів ТОВ «ДАЛІЯ», ТОВ«ГРАНДІНВЕСТГРУП», ТОВ «Інвестиційна група «БАЗУС», ТОВ «Каскад», ТОВ «Торгово-виробнича компанія фірма «Київська Русь», ОСОБА_2, позивач вказував, що вони є власниками істотної участі ПАТ «Банк «Київська Русь», тому повинні нести солідарну відповідальність перед позивачам згідно ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Зазначені доводи позовної заяви суд не бере до уваги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» власники істотної участі зобов'язані вживати своєчасних заходів для запобігання настання неплатоспроможності банку. Пов'язана з банком особа за порушення вимог законодавства, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України, здійснення ризикових операцій, які загрожують інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, або доведення банку до неплатоспроможності несе цивільно-правову, адміністративну та кримінальну відповідальність. Пов'язана з банком особа, дії або бездіяльність якої призвели до завдання банку шкоди з її вини, несе відповідальність своїм майном. Якщо внаслідок дій або бездіяльності пов'язаної з банком особи банку завдано шкоди, а інша пов'язана з банком особа внаслідок таких дій або бездіяльності прямо або опосередковано отримала майнову вигоду, такі особи несуть солідарну відповідальність за завдану банку шкоду.

Згідно ст. 52 Закону для цілей цього Закону пов'язаними з банком особами є: 1) контролери банку; 2) особи, які мають істотну участь у банку, та особи, через яких ці особи здійснюють опосередковане володіння істотною участю у банку; 3) керівники банку, керівник служби внутрішнього аудиту, керівники та члени комітетів банку; 4) споріднені та афілійовані особи банку, у тому числі учасники банківської групи; 5) особи, які мають істотну участь у споріднених та афілійованих особах банку; 6) керівники юридичних осіб та керівники банків, які є спорідненими та афілійованими особами банку, керівник служби внутрішнього аудиту, керівники та члени комітетів цих осіб; 7) асоційовані особи фізичних осіб, зазначених у пунктах 1-6 цієї частини; 8) юридичні особи, в яких фізичні особи, зазначені в цій частині, є керівниками або власниками істотної участі; 9) будь-яка особа, через яку проводиться операція в інтересах осіб, зазначених у цій частині, та на яку здійснюють вплив під час проведення такої операції особи, зазначені в цій частині, через трудові, цивільні та інші відносини.

Згідно ст. 2 Закону істотна участь - пряме та/або опосередковане володіння однією особою самостійно чи спільно з іншими особами 10 і більше відсотками статутного капіталу та/або права голосу акцій, паїв юридичної особи або незалежна від формального володіння можливість значного впливу на управління чи діяльність юридичної особи. Особа визнається власником опосередкованої істотної участі незалежно від того, чи здійснює така особа контроль прямого власника участі в юридичній особі або контроль будь-якої іншої особи в ланцюгу володіння корпоративними правами такої юридичної особи; контролер - фізична або юридична особа, щодо якої не існує контролерів - фізичних осіб та яка має можливість здійснювати вирішальний вплив на управління або діяльність юридичної особи шляхом прямого та/або опосередкованого володіння самостійно або спільно з іншими особами часткою в юридичній особі, що відповідає еквіваленту 50 чи більше відсотків статутного капіталу та/або голосів юридичної особи, або незалежно від формального володіння здійснювати такий вплив на основі угоди чи будь-яким іншим чином.

Позивач не надав згідно вимог ст. ст. 58- 60 ЦПК України належні та допустимі докази, що ТОВ «ДАЛІЯ», ТОВ«ГРАНДІНВЕСТГРУП», ТОВ «Інвестиційна група «БАЗУС», ТОВ «Каскад», ТОВ «Торгово-виробнича компанія фірма «Київська Русь», ОСОБА_2 прямо та/або опосередковано володіють самостійно чи спільно з іншими особами 10 і більше відсотками статутного капіталу та/або права голосу акцій, паїв юридичної особи або незалежна від формального володіння можливість значного впливу на управління чи діяльність юридичної особи.

Відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Для застосування такого заходу відповідальності як відшкодування шкоди слід встановити як наявність у діях винної особи усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки), так і ступінь вини у розумінні статті 1193 ЦК України.

Доведення шкоди, а також причинний зв'язок між цією шкодою та діями відповідачів (ТОВ «ДАЛІЯ», ТОВ«ГРАНДІНВЕСТГРУП», ТОВ «Інвестиційна група «БАЗУС», ТОВ «Каскад», ТОВ «Торгово-виробнича компанія фірма «Київська Русь», ОСОБА_2.) в силу ст. ст. 10, 60 ЦПК України покладається на позивача.

Виходячі з наведено, та враховуючи, що згідно положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, позивач не довів неправомірність дій (бездіяльність) відповідачів та наявність причинно-наслідкового зв'язку між такими діями чи бездіяльністю та завданої шкоди.

Позовні вимоги до Національного банку України позивач обґрунтовує тим, що Національний банк України, втрутившись в господарську діяльність ПАТ «Банк «Київська Русь», призвів до погіршення фінансового становища останнього, зниження рівня ліквідності, встановив реальну загрозу втрати платоспроможності.

Вказані посилання не знаходять свого підтвердження, виходячи з наступного.

У ст. 5 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що банки є економічно незалежними. Органам державної влади і органам місцевого самоврядування забороняється будь-яким чином впливати на керівництво чи працівників банків у ході виконання ними службових обов'язків або втручатись у діяльність банку, за винятком випадків, передбачених законом.

Згідно з ч. 4 ст. 4 Закону України «Про Національний банк України» та ч. 3 ст. 5 Закону України «Про банки і банківську діяльність» Національний банк України не відповідає за зобов'язаннями банків, а банки не відповідають за зобов'язаннями Національного банку України, якщо інше не передбачене законом або договором.

Національний банк України здійснює банківський нагляд у формі інспекційних перевірок та безвиїзного нагляду (ст. 67 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

За результатами безвиїзного банківського нагляду за діяльністю ПАТ «Банк «Київська Русь» було встановлено, що останній не виконав програму капіталізації у строк, який був передбачений у програмі капіталізації, поданій ПАТ «Банк «Київська Русь» до НБУ та затвердженій НБУ та було встановлено неспроможність учасників ПАТ «Банк «Київська Русь» забезпечити рівень капіталізації ПАТ «Банк «Київська Русь» згідно з програмою.

Враховуючи викладене, НБУ здійснював банківський нагляд за діяльністю ПАТ «Банк «Київська Русь», застосовуючи до останнього заходи впливу.

Отже, заходи впливу, застосовані до ПАТ «Банк «Київська Русь» направлені лише на зазначений банк, а позивачем не надано доказів причинно-наслідкового зв'язку між його втратами та діями Національного банку України.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, а тому задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 525, 526, 610-612, 1058, 1060, 1061 ЦК України, Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст. 5, 52, 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст. ст. 3, 10, 11, 56, 57, 58, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва шляхом подання через Подільський районний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М. О. Шаховніна