Справа № 521/4855/13
Провадження №2/521/1790/16
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«23» березня 2016 року
Малиновський районний суд м. Одеси
в складі: головуючого - судді Целуха А.П.,
при секретарі судового засідання Корнієнко Л.B.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом Прокурора Одеської місцевої прокуратури № 2 в інтересах держави в особі Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -
Позивач звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовною заявою до про ОСОБА_3, ОСОБА_2 стягнення заборгованості. Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач, посилався на те, що між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського міського відділення №7860 ВАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 02.11.2005 р. було укладено кредитний договір № 496 на суму 54 600 (пятдесят чотири тисячі шістсот) гривень 00 коп. строком до 02.11.2010 року. У забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором ВАТ «Державний ощадний банк України» 02.11.2005 р. укладено договір застави з ОСОБА_1 - предмет договору - автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель TRANSPORT, 1997 року випуску, кузов № K.WV1ZZZ70ZVH089731, обєм двигуна 2400 куб. cm. D, державний реєстраційний № НОМЕР_1, що належить власнику на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії КХС № 613605 та договір поруки № 496 з ОСОБА_2 від 02.11.2005 року. Проте в порушення прийнятих на себе зобовязань за кредитним договором, відповідач ОСОБА_1 в обумовлені договором строки, зобовязання по поверненню кредиту не виконувала, атому він разом з поручителем ОСОБА_2Л відповідають солідарно перед позивачем, і зокрема повинні відшкодувати банку заборгованість за кредитом, за відсотками по кредиту, за простроченими відсотками та пеню, що позивач просив стягнути солідарно з відповідачів. Крім того, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на користь держави державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення цивільного процесу.
Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 15.09.2011 року, позовні вимоги позивача задоволені у повному обсязі.
Не погоджуючись з зазначеним рішення відповідач ОСОБА_2 07 березня 2013 року подав до суду заяву про скасування заочного рішення.
28 березня 2013 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси, заяву ОСОБА_2 від 07 березня 2013 року про перегляд заочного рішення від 15 вересня 2011 року задоволено, справу призначено до розгляду в загальному порядку.
У судовому засіданні прокурор Одеської місцевої прокуратури № 2 уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитом у розмірі 106750,40 грн. та стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 солідарно витрати повязані зі сплатою судового збору на користь держави.
Представник ПАТ «Державний ощадний банк України» у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 та його представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, зазначили що підпис у договорі поруки не є підписом поручителя, у заявку з чим просили суд відмовити позивачу у задоволені позову.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причин своєї неявки суду не повідомив, клопотань щодо розгляду справи у його відсутності або про відкладення судового засідання не подавав. Заперечень на позов від нього не надходило.
Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов Прокурора Одеської місцевої прокуратури № 2 в інтересах держави в особі Публічного акціонерного товариства до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського міського відділення №7860 ВАТ «Ощадбанк»(правонаступник ПАТ «Державний ощадний банк України») та ОСОБА_1 02.11.2005 р. було укладено кредитний договір № 496 на суму 54 600 (пятдесят чотири тисячі шістсот) гривень 00 коп. строком до 02.11.2010 року. У забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором ВАТ «Державний ощадний банк України» 02.11.2005 р. укладено договір застави з ОСОБА_1 - предмет договору автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель TRANSPORT, 1997 року випуску, кузов № K.WV1ZZZ70ZVH089731, обєм двигуна 2400 куб. cm. D, державний реєстраційний № НОМЕР_1, що належить власнику на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії КХС № 613605 та договір поруки № 496 з ОСОБА_2 від 02.11.2005 року. Проте в порушення прийнятих на себе зобовязань за кредитним договором, відповідач ОСОБА_1 в обумовлені договором строки, зобовязання по поверненню кредиту не виконувала, а тому він разом з поручителем ОСОБА_2Л відповідають солідарно перед позивачем, і зокрема повинні відшкодувати банку заборгованість за кредитом, за відсотками по кредиту, за простроченими відсотками та пеню, у розмірі 106750,40 грн., що позивач просив стягнути солідарно з відповідачів.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобовязання повинне виконуватися належним чином згідно умов договору і вимог Цивільного кодексу України. Прийняті на себе зобовязання по договору не були виконані відповідачем. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).
У порушення умов вищевказаного кредитного договору, а також ст. ст. 509, 1054 ЦК України, відповідач прийнятих на себе кредитних зобов'язань, у частині своєчасного погашення заборгованості за кредитом і нарахованим по ньому відсоткам не виконав. Згідно зі ст. 1050 ЦК України, боржник, що не повернув вчасно кредитні кошти, зобов'язаний сплатити кредитору неустойку.
Згідно зі ст. 554 ЦК України за договором поруки ОСОБА_2 відповідає перед ПАТ «Державний ощадний банк України» як солідарний боржник по борговим зобов'язанням ОСОБА_1. Отже, ВАТ «Державний ощадний банк України» має право вимагати сплати заборгованості за кредитним договором від кожного з відповідачів, при цьому поручитель відповідає перед позивачем-кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник-відповідач, тобто, несе відповідальність за повернення основного боргу (кредиту), сплату нарахованих по ньому відсотків, штрафів, пені тощо.
Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобовязань. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення суми, якщо інший розмір процентів встановлений договором або законом.
Відповідно до ч.2 ст.ст. 1054, 1050 ЦК України у разі невиконання прийнятих на себе зобовязань позичальником банк отримує право вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту.
У звязку з чим, відповідачем заявлено клопотання щодо призначення судової почеркознавчої експертизи.
Ухвалою від 22 вересня 2015 року зазначено клопотання було задоволено, призначено судову почеркознавчу експертизу, оплату за проведення експертизи покласти на відповідача, розяснити положення ст. 146 ЦПК України про наслідки ухилення від участі в експертизі.
03 листопада 2015 року експертом науково дослідницького експертно - криміналістичного центру інституту судових експертиз, надіслано клопотання про надання оригіналів досліджуваного документа, вільних зразків підпису, здійснення оплати висновку експерта.
17 грудня 2016 року експертом науково дослідницького експертно - криміналістичного центру інституту судових експертиз, цивільна справа з повідомленням про неможливість проведення експертизи, повернута до суду.
Таким чином, відповідачем у порушення вимог ч. 1 ст. 146 ЦПК України, не надано експерту вільні зразки підпису відповідача, а також не здійснена оплата експертного висновку, що стало підставою для неможливості проведення експертизи.
Згідно ч. 1 ст.146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.
Окрім того, відповідно до ч. 6 ст. 147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст. 212 цього Кодексу.
Згідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.
Окрім того, будь-які інші докази та інші обставини, які б підтверджували, що відповідач , не виконував підпис у спірних документах відповідачем та його представником суду не надані та не доведені в процесі розгляду справи.
Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
В п.27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції " розяснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправя сторін та враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.
За таких обставин, враховуючи те, що відповідачем не доведений факт безпідставності позовних вимог, а також не спростовані доводи позивача щодо укладання договору поруки , суд вважав за можливе вирішити спір за наявними в матеріалах справи доказами.
Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Відповідно до ч. 1ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи
Частиною 1 статті 58 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Враховуючи вищевикладене та виходячи з системного аналізу наведених норм права, суд вважає що позивачем доведено у судовому засіданні ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог, а відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, на які він посилається як на підставу своїх заперечень, тому суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за позовом Прокурора Одеської місцевої прокуратури № 2 в інтересах держави в особі Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Окрім того ,відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Таким чином, з відповідачів у солідарному порядку слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 1067,50 грн.
Керуючись ст.ст. 11, 524, 525. 526, 530, 554, 610, 625, 1054 ЦК України, ст.ст. 15, 31, 88. 213, 214, 217, 224-225 ,-
Позов Прокурора Одеської місцевої прокуратури № 2 в інтересах держави в особі Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості- задовольнити в повному обсязі.
Стягнути з ОСОБА_1 ОСОБА_2 солідарно витрати повязані зі сплатою судового збору в сумі 1067,50 грн. на користь держави.
Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Малиновського районного суду міста Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ А.П.ЦЕЛУХ

23.03.16