АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7462/16 Справа № 208/8256/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Посунся (Колодяжна) Н.Є.
Категорія 59
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Посунся Н. Є.

суддів Баранніка О.П., Красвітної Т.П.

при секретарі Самокиша О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Дніпропетровськгаз», третя особа ОСОБА_3 про зобовязання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі ПАТ «Дніпропетровськгаз» просить скасувати рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 серпня 2016 року, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд, вивчивши доводи скарги, матеріали справи, вважає оскаржуване рішення законним, таким, що повинне бути залишене без змін, виходячи з наступного.

Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 18.01.2006 року між ОСОБА_2 і ПАТ «Дніпропетровськгаз» укладено договір на газопостачання будинку № 42 по вул. Леонтовича в м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, який належить ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності.

27.03.2015 року в будинку працівниками Дніпродзержинського

управління по експлуатації газового господарства був відключений газ

і складений акт, згідно якого причиною припинення газопостачання стала наявність заборгованості із оплати за газ в сумі 35 461,13 грн.

На звернення 07.09.2015 року позивача ОСОБА_2 до відповідача за роз*ясненням позивачеві були надані: розрахунок нарахувань за спожитий газ за період з 12.08.2014 р. по 06.01.2015 р. за самовільне відновлення газопостачання, довідку про фінансовий стан, згідно якої борг становить 36 256,13 грн. та ксерокопія Акту про припинення газопостачання від 12.08.2014 року.

Задовольняючи вимоги про зобов*язання відповідача своїми коштами і силами підключити житловий будинок позивача та третьої особи до газопостачання та поновити надання таких послуг, суд 1-ї інстанції, повно та всебічно з*ясувавши фактичні обставини справи, обгрунтовано виходив з такого.

За твердженнями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 оплата за газ вносилась щомісячно, про що свідчать квитанції, борг відсутній.

Відключення газу було проведене в порушення вимог п. 19 Правил надання населенню послуг з газопостачання. Жодного попередження про наявність боргу та його розміри позивачеві направлено не було, не мав місце і факт відключення будинку від газопостачання в серпні 2014 року.

Судом встановлено, що Акт від 12.08.2014 року про припинення газопостачання позивачем не підписувався і при відключенні газу він присутній не був. Вказаний факт підтверджений висновком судової почеркознавчої експертизи від 15.01.2016 р., згідно якого підпис в графі «Абонент/копию акта получил» в Акті від 12.08.2014 р. про припинення газопостачання до будинку № 42 по вул. Леонтовича виконаний не ОСОБА_2, а іншою особою.

Доказом, який підтверджує, що газопостачання будинку в серпні 2014 року не було припинене, а, відповідно, і не було факту самовільного його відновлення, суд вірно вважав протиріччя, допущене відповідачем, а саме: згідно Акту від 27.03.2015 року причиною припинення газопостачання стала наявність заборгованості, а не самовільне відновлення газопостачання, крім того, мала місце регулярна щомісячна оплата за спожитий газ за період, в якому нібито відбулося відключення, що підтверджується відповідними квитанціями. Зазначене відповідач не оспорив. Позов про стягнення наведеної суми заборгованості до цього часу не предявляв.

За таких обставин райсуд обгрунтовано вважав Акт від 12.08.2014 року таким, що не може бути прийнятий за належний дійсний доказ.

В той же час, суд правильно критично оцінив Акт від 06.01.2015 р. про самовільне підключення до газопостачання як такий, що складений без участі споживача, де показання лічильника на момент його перевірки на 721 куб.м більше, ніж позивачем було використано за цей період, та з огляду на відсутність факту припинення газопостачання у 2014році та з 06.01.2015 р. по 27.03.2015 р.

Виходячи з того, що пояснення допитаних в якості свідків працівників відповідача спростовуються наявними в справі письмовими доказами або прямо протирічать їм, - райсуд обгрунтовано не взяв їх до уваги в якості доказів.

На підставі усих встановлених обставин та доказів, райсуд прийшов до правильного висновку про безпідставність нарахування відповідачем позивачеві збитків саме за самовільне відновлення газопостачання в сумі 36 256,13 грн.

В цій частині доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що обставини, повязані із наявністю або відсутністю заборгованості за спожитий природний газ, можуть доводитись лише при предявленні відповідачем вимог про їх стягнення з ОСОБА_2, а тому висновки суду не знаходяться у відповідності до ст. 15 ЦПКУ, - не можна визнати обґрунтованими, оскільки висновки суду щодо спірної суми не стосувались саме суми заборгованості за надані послуги, а зроблені відносно цієї суми в якості нарахування за самовільне відключення.

У відповідності до вимог ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», зважаючи на те, що неправомірними діями відповідача позивачеві завдано моральної шкоди, її тривалість, характер та тяжкість, райсуд стягнув з відповідача моральну шкоду у розмірі 5000 грн..

.

Встановивши, що обєкт споживача перебуває у власності його та ОСОБА_3 В, а при укладенні Договору з одним із співвласників не була взята письмова згода іншого співвласника- Вальовської В,- суд прийшов до вірного висновку, що договір на газопостачання відповідачем укладений в порушення вимог Правил надання населенню послуг з газопостачання, а тому зобов*язав відповідача внести до Договору від 18.01.2006. відмітку про згоду ОСОБА_3 В на його укладення.

Посилання у скарзі на пропуск позивачем позовної давності є помилковим, оскільки початком перебігу встановленого законом 3-річного строку давності є час, коли особа дізналась про порушення своїх прав, а в даному випадку- це березень 2015року, - то такий строк не є пропущеним.

Доводи про незаконність стягнення моральної шкоди з підстав, що така шкода стягується за завдання шкоди майну споживача або її завдання каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю, - протирічать чинному на 2015рік законодавству, яке передбачало відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ПАТ «Дніпропетровськгаз» відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала чинна з моменту проголошення, може бути оскаржена у 20-денний строк у касаційному порядку.

Головуючий Н.Є. Посунся

Судді: О.П. Бараннік

ОСОБА_4