Провадження № 2/344/1876/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2016 м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.О.

за участі секретаря Прокопів С.Р.

позивача ОСОБА_1, її представників ОСОБА_2, ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4, її представника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування витрат на придбання квартири, -

ВСТАНОВИВ:

в позові вказано, що відповідачка є колишньою невісткою позивачки, 14/02/2011 р. придбала квартиру АДРЕСА_1 міської ради. Після реєстрації шлюбу відповідачка запропонувала позивачці сплати за неї частково грошові кошти на оплату вартості квартири за обіцянку в реєстрації в майбутньому на позивачку права на 1/2 частки в праві на спірну квартиру. Позивачка 14/12/2012 р. сплатила за умовами їх домовленості на користь банку 3400 Євро та 300 Євро без квитанції. Тому позивачка просила суд стягнути з відповідачки на свою користь 160000 гривень.

В судовому засіданні позивачка та її представники підтримали позов. Позивачка надала пояснення про те, що відповідачка завагітніла і після цього регулярно просила погасити кредит, оскільки мала намір використати відпустку по догляду за дитиною і передбачала, що не матиме змоги погасити кредит; відповідачка обіцяла повернути спірні грошові кошти, або зареєструвати на позивачку право на 1/2 частки на спірну квартиру, але розірвала шлюб із сином позивачки та не пускає сина позивачки в свою квартиру; визнала, що її підпис поставлено на квитанції «Мегабанк» про обмін валюти; під час платежу спірних грошових коштів очікувала на вулиці, оскільки так зробити їй наказала відповідачка.

Представник позивача ОСОБА_2 надав суду пояснення про те, що його дружина працювала в банку, в якому було сплачено позивачкою спірні грошові кошти; відповідачка завагітніла і просила допомогти повернути позику банку, оскільки їй погрожували скороченням, представник особисто передав відповідачці грошові кошти позивачки, яка очікувала на вулиці, перед банком, гроші було внесено на виплату позики відповідачки за рахунок грошових коштів позивачки.

Відповідачка заперечила позов з тих підстав, що 14/12/2011 р. вона придбала квартиру; спірні грошові кошти було внесено представником позивача, її чоловіком, позивачки не було в банку, вона очікувала на вулиці, перед банком, оскільки банк закривався, чоловік відповідачки прийшов в банк особисто і вніс спірні грошові кошти від імені своєї матері, оскільки в майбутньому мав намір вимагати їх повернення назад, відповідачка просила привезти в банк грошові кошти відповідачки, а не своєї матері; відповідачка просила касира прийняти грошові кошти від її чоловіка, оскільки банк вже закривався; відповідачка не обіцяла дарувати право на частку в квартирі.

В письмовому запереченні проти позову відповідачка вказала, що сплата позивачкою на її користь 65000 гривень не є доказом існування між ними домовленостей і зобов`язань.

Судом встановлено наступні обставини.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 14/02/2011 р. ОСОБА_6 придбала у ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_1 міської ради.

Відповідно до свідоцтва про шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб в червні 2012 року.

Відповідно до квитанції №121 від 14/12/2012 р. ОСОБА_1 сплатила 65000 гривень на користь ОСОБА_4 з метою поповнення поточного рахунку для погашення кредиту.

14/02/2011 р. ПАТ «ОТП банк» та ОСОБА_6 уклали кредитний договір для придбання нерухомого майна.

Відповідно до копій відомостей про застраховану особу за 2010-2012 р. відповідачка мала дохід за місцем роботи.

31/10/2011 р. ПАТ «ОТП банк» та ОСОБА_6 уклали договір банківського вкладу.

Відповідно до квитанції №2605_8 14/12/2012 р. ОСОБА_1 здійснила обмін 3400 Євро на 35972 гривень.

В судовому засіданні відповідачка заперечила укладення нею з позивачкою договору позики чи передачу права власності на частку у зазначеній квартирі в рахунок сплати за її кредитним договором. Однак позивачка надала суду пояснення про те, що належній їй грошові кошти та безпосередньо від її імені було сплачено в рахунок повернення позики відповідачки з розрахунку на наступне спільне проживання сина позивачки з відповідачкою.

Так, відповідно до п. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до п. 2 ст. 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Суду надано доказ сплати від імені позивачки на оплату за договором позики відповідачки в сумі 65000 гривень.

Разом з цим відповідно до п. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так само в ст. 10 ЦПК України вказано, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

В ст. 60 ЦПК України вказано, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Так позивачка не надала суду доказу того, що нею було передано відповідачці 160000 гривень.

Так само законом не передбачено можливості у збільшенні суми стягнення із 65000 гривень до 160 000 гривень з підстав зміни валютного курсу. Також позивачка не надала суду доказу того, що сторони визначили еквівалент зобов`язання у відповідній іноземній валюті.

При цьому позивачка не пред`являла до відповідачки позову про стягнення процентів за користування спірними коштами або встановленого індексу інфляції, не пред`являла позову із вказаних підстав.

Крім цього відповідно до ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків.

Відповідно до п. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 2 ст. 334 ЦК України переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв'язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов'язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно.

Відповідно до ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, законодавством визначено засіб доказування обставини передання майна (грошей, речі, майнового права тощо), а також встановлено, що обставина вчинення дії, з якою відповідно до ст. 202 ЦК України закон пов`язує виникнення, зміну або припинення права не може бути встановлена показаннями свідка.

Тому позивач неправомірно просила суд про допит свідків для встановлення обставин позики.

Так само відповідно до ст. 1051 ЦК України, якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Тому не можуть бути встановлені обставини отримання відповідачкою спірних грошових коштів в сумі їх еквіваленту до іноземної валюти в якості позики, як це в своїх поясненнях намагались розтлумачити позивачка та її представники.

В свою чергу використання зазначених доказів, означало б прийняття недопустимих доказів, що заборонено ст. 59 ЦПК України.

В п. 2 ст. 13 ЦК України зазначено, що при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (п. 3 ст. 13 ЦК України).

В п. 6 ст.13 ЦК України зазначено, що у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Відповідно до п. 3 ст. 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Таким чином позов в частині, яка не обґрунтована належним доказами не підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 2 ст. 88 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, а позов обґрунтовано в частині стягнення на суму 65000 гривень, тому відповідачка зобов`язана сплатити на користь держави на підставі Закону України «Про судовий збір» судовий збір в сумі 650 гривень.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд, -

УХВАЛИВ:

позов задовольнити частково;

стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 65000 гривень

стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в сумі 650 гривень.

в іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 10 днів з моменту його проголошення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Головуючий суддя С.О. Бородовський