Справа №576/2447/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.16 Глухівський міськрайонний суд Сумської області в складі: головуючого судді Васяновича В.М.,

при секретарі Плотніковій О.С., з участю позивача-відповідача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2,

представника відповідача-позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Глухів справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В: Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що з 10 вересня 2003 року по 22 грудня 2007 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_4 і в період шлюбу 25 травня 2006 року ними було придбано квартиру №1 на вул. Спаська, 56, в м. Глухів. Також мотивує позов тим, що після розірвання шлюбу в 2007 році вони з відповідачем продовжували проживати разом як подружжя, перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах, а 01 червня 2015 року той вигнав її з будинку, пославшись на те, що це його будинок, та показав документи, в яких він вказаний власником спірної квартири. Крім того, позивачка посилається на те, що під час купівлі квартири ОСОБА_4 був сам, а їй повідомив, що оформив квартиру на двох, і переконалася, що квартира, яка була придбана в період шлюбу з відповідачем, оформлена лише на нього тільки після отримання відповідної довідки в КП «Глухівське БТІ», тому просить суд визнати квартиру №1 на вул. Спаська, 56, в м. Глухів спільною сумісною власністю її та відповідача ОСОБА_4 У подальшому позивачка, пославшись на те, що з дня придбання квартири й до 01.06.2015 р. не піднімалося питання про те, що вона належить лише відповідачу, і тільки після отримання відповідної довідки КП «Глухівське БТІ» переконалася, що квартира оформлена лише на відповідача, просила поновити їй строк на подання позовної заяви.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2. підтримали позовні вимоги у повному обсязі, пославшись на обставини, викладені у позовній заяві, а у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 просили відмовити. Крім того, позивачка суду пояснила, що після розірвання шлюбу, забравши свої речі, вона пішла від відповідача, але приблизно через одну неділю повернулася, й вони знову стали прживати в цій квартирі однією сімєю. Також під час судового розгляду справи її представник ОСОБА_2 заявив, що складання відповідачем зустрічної позовної заяви, в якій він фактично оспорює право його довірительки на вищевказану квартиру, можливо і є початком перебігу позовної давності, про яку зазначив відповідач.

Відповідач ОСОБА_4 проти позову заперечив та звернувся до суду із зустрічним позовом, пославшись на те, що відповідно до ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності, а тому між ними відсутній спір про право. Крім того, мотивував зустрічний позов тим, що дійсно спірна квартира №1 на вул. Спаська, 56, в м. Глухів була спільною сумісною власністю подружжя у складі її та ОСОБА_1В, у звязку з чим вона мала право на звернення до суду із заявою про її поділ, а не вимагати того, що і так законодавчо встановлено. Також посилається на те, що відповідно до ст. 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки, а шлюбні відносини між ними припинені ще 22 грудня 2007 року і вже минуло майже вісім років з дня виникнення у ОСОБА_1 права заявляти претензії про поділ майна, що могло бути їх спільною сумісною власністю, однак, вона не лише не наводить поважності причин пропуску позовної давності, а й не просить їх поновити. Крім того, під час купівлі-продажу квартири вона була присутня у нотаріуса, де подавала відповідну заяву, і ще 25.05.2006 р. їй було відомо про придбання цього житла. Також зустрічний позов мотивовано тим, що з 2003 року по 2007 рік їх подружні стосунки були лише формальними, бо спільного господарства вони не вели, а з 2010 року він (позивач) взагалі проживає з іншою жінкою, і спірна квартира була придбана ним на особисті кошти, а ОСОБА_1 не брала жодної участі в утриманні квартири та має власне житло квартиру №37 на вул. 70 років Жовтня, 4, в м. Глухів, тому просив визнати за ним право особистої приватної власності на спірну квартиру.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 підтримав зустрічний позов та заперечив позовні вимоги за первісним позовом ОСОБА_1, пославшись на обставини, викладені у зустрічній позовній заяві.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачки, представників сторін, суд вважає, що у задоволенні позову ОСОБА_1 та зустрічного позову ОСОБА_4 необхідно відмовити з таких підстав.

Так, в суді встановлено, що ОСОБА_4 (дошлюбне прізвище Ковтун) Н.В. і ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 вересня 2003 року, який розірвано 22 грудня 2007 року.

З договору купівлі-продажу, посвідченого 25.05.2006 р. приватним нотаріусом Глухівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 (реєстр. №983) вбачається, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 продали, а ОСОБА_4 купив квартиру №1 на вул. Спаська, 56, в м. Глухів. Також в суді встановлено, що під час укладення цього договору ОСОБА_1 надала нотаріусу письмову заяву про згоду на його укладення ОСОБА_4, й дані обставини сторонами не оспорюються.

Згідно ст.ст. 60, 71 СК України та ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності й ділиться між ними в натурі.

А ч.2 ст. 72 СК України передбачено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки, яка обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Відповідно ж до положень ст.ст. 3,15 ЦПК України кожна особа може звернутися до суду в порядку цивільного судочинства за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Аналогічні положення містяться і в ст.ст. 15, 16 ЦК України.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання субєктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

При цьому за змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Разом з тим позивачка, посилаючись на те, що відповідач вигнав її зі спірного будинку 01 червня 2015 року, не надала суду жодних доказів, які б це підтвердили, а відповідач дану обставину в суді заперечив. Судом не приймаються й її доводи про те, що лише після отримання довідки з КП «Глухівське БТІ» вона дізналася про те, що квартира оформлена тільки на відповідача, оскільки сам факт оформлення майна на одного з подружжя ще не свідчить про те, що той є його єдиним власником. Безпідставним суд вважає й посилання на те, що факт складання ОСОБА_4 зустрічної позовної заяви, в якій він оспорює її (позивачки) право на квартиру, що є їх спільною сумісною власністю, і є, можливо, початком перебігу строку позовної давності, оскільки на час звернення позивачки до суду з відповідною позовною заявою вона не довела, що її право на спірну квартиру, яку було придбано в період шлюбу, було порушено відповідачем. Зважаючи на викладене, у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 необхідно відмовити за його необґрунтованістю. В той же час, суд вважає безпідставними й посилання відповідача за первісним позовом і позивача за зустрічним позовом ОСОБА_4 на те, що оскільки шлюбні відносини між ним та ОСОБА_1 були припинені ще 22.12.2007 р., то вже минуло вісім років з дня виникнення у неї права заявляти вимоги про поділ майна, яке могло бути їх спільною сумісною власністю, а до таких вимог відповідно до ст. 72 СК України застосовується позовна давність у три роки після розірвання шлюбу, виходячи з наступного.

Так, ч.2 ст. 72 СК України, на яку він послався, передбачено, що вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки, яка обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Однак, той факт, що з часу розірвання шлюбу між сторонами пройшло більше 3 років, не є підставою для припинення права власності одного з подружжя на майно, що є обєктом права їх спільної сумісної власності. При цьому посилання ОСОБА_4 на пропуск ОСОБА_1 строків позовної давності, бо ще 25.05.2006 р. їй було достеменно відомо про придбання ним спірної квартири, так як у цей день вона подала заяву нотарісу про свою згоду на її придбання, суд вважає безпідставними, виходячи з наступного. Так, відповідно до положень ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення, має бути нотарільно засвідчена згода другого з подружжя.

А в суді встановлено, що дійсно 25.05.2006 р. ОСОБА_1 надавала нотаріально посвідчену згоду на купівлю її чоловіком ОСОБА_4 нерухомості квартири та земельної ділянки на вул. Спаська, 56/1, в м. Глухів (а.с. 88), й дані обставини сторонами не заперечуються, а тому відповідно до ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Однак, надання такої згоди жодним чином не свідчить про те, що з цього часу було порушено право ОСОБА_1 на спірну квартиру, а лише підтверджує той факт, що другий з подружжя (ОСОБА_4В.), на якого її було оформлено, діяв в інтересах сімї.

Також ст. 60 СК України встановлено презумпцію виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям у шлюбі, й обовязок доведення тієї обставини, що майно, придбане у шлюбі є особистою власністю одного з подружжя, покладений на останнього.

А відповідно до п.3 ч.1 ст. 57 цього Кодексу майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Суд вважажє, що позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_8 не доведено, що він придбав спірну квартиру за свої особисті кошти. Так, з долученого до справи договору іпотеки, укладеного 26.05.2006 р. між АППБ «Аваль» та ОСОБА_4, вбачається, що для забезпечення останнім своїх зобовязань за кредитним договором від 26.05.2006 р., згідно якого ним отримано в кредит 10000 доларів США, ОСОБА_4 передав в іпотеку квартиру №1 на вул. Спаська, 56, в м. Глухів (а.с. 38).

А за змістом ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї. Однак ОСОБА_4 не надано суду жодних доказів того, що він погашав цей кредит особистими коштами. Також ним не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що кошти, виручені від продажу його матірю ОСОБА_9 квартири №17 на вул. Києво-Московська, 41, в м. Глухів (а.с. 39), були витрачені саме на придбання спірної квартири і надавалися йому особисто, а не їх сімї.

Відповідно ж до ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. А ст. 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, а розпоряджання таким майном може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

За таких обставин суд приходить до висновку, що у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 теж необхідно відмовити, оскільки ним не було доведено, що спірна квартира була придбана ним за особисті кошти.

Зважаючи на те, що судом відмовлено задоволенні первісного та зустрічного позову, то згідно положень ст. 88 ЦПК України сторонам необідно відмовити й у відшкодуванні понесених судових витрат. На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В: Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя.

Також відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності на нерухоме майно. На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Сумської області через Глухівський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя