АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1958/16 Справа № 189/1766/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Лукінова К.С. Доповідач - Черненкова Л.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2016 року м. Дніпропетровськ Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Черненкової Л.А.

суддів - Петешенкової М.Ю., Пономарь З.М.

при секретарі - Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої внаслідок злочину, -

В С Т А Н О В И Л А:

16 липня 2015 року ОСОБА_3 і ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом про стягнення з відповідача відшкодування завданих матеріальних та моральних збитків внаслідок злочину, за яким просили суд стягнути з відповідача на користь ОСОБА_3 завдану внаслідок скоєння злочину матеріальну шкоду в сумі 37 178,84 грн. та моральну шкоду в сумі 3 000 грн.; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_4 завдану внаслідок скоєння злочину матеріальну шкоду в сумі 20 164,64 грн. та моральну шкоду в розмірі 5000 грн. Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_2 10.05.2014 року близько 19.00 год. перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, керував автомобілем "Hyndai pony" д.н. НОМЕР_1, чим порушив вимоги п.2.9 Правил дорожнього руху. В результаті ДТП з вини відповідача ОСОБА_4 було спричинено тілесні ушкодження, в результаті чого, ним було витрачено на своє лікування 20164,64 грн. згідно чеків. Також в результаті неправомірних дій відповідача ОСОБА_2 було пошкоджено належний ОСОБА_3 автомобіль "Hyndai pony" д.н. НОМЕР_1, внаслідок чого збитки становлять 37178,84 грн, згідно експертного висновку №023/11 від 15.11.2014 року, що знаходиться в матеріалах кримінального провадження. Крім того, діями ОСОБА_2 була спричинена позивачам моральна шкода, яка виразилась: в моральних та психічних стражданнях. які виникли у зв'язку з лікуванням та переживаннях пов'язаних з відшкодуванням додаткового часу та додаткових фізичних і психологічних зусиль для збору та подачі в суд відповідних документів. Внаслідок чого позивач ОСОБА_4 просить стягнути на свою користь моральну шкоду в розмірі 5000 грн., ОСОБА_3 на свою користь 3000 грн.

Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2015 року ухвалено: позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - задовольнити частково; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в сумі 37178,84 гривень та моральну шкоду в сумі 3000 гривень; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду в сумі 17542,26 гривень; стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 547,21 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та винести нове рішення, в якому відмовити в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції у повній мірі не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що у відповідності до вироку Покровського районного суду Дніпропетровської області від 23.01.2015 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Згідно довідки виданої КЗ "Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечнікова" від 02.12.2015 року виданої ОСОБА_4 з переліком лікарських засобів і виробів медичного призначення, сума збитків становить 17542,26 гривень. Згідно висновку експерта №023/11 від 15.11.2014 року вартість матеріальної шкоди причиненої власнику автомобіля "Hyndai pony" д.н. НОМЕР_1 ОСОБА_3 станом на 11.05.2014 року складає 37178,84 грн.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем ОСОБА_4 підтверджено той факт, що внаслідок дій відповідача йому спричинено матеріальну шкоду в розмірі 17542,26 грн., внаслідок чого позовні вимоги в цій частині доведено частково. Дана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача ОСОБА_4 в якості відшкодування матеріальної шкоди. Позивачем ОСОБА_3 в особі його представника ОСОБА_4 підтверджено той факт, що внаслідок дій відповідача йому спричинено матеріальну шкоду в розмірі 37178,84 грн., внаслідок чого позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та з урахуванням розміру позовних вимог заявлених у позові в розмірі 37178,84 грн., з відповідача на користь позивача підлягає стягненню в розмірі 37178,84 грн. в якості відшкодування матеріальної шкоди. Оскільки позивач ОСОБА_4 відмовився від позову в частині стягнення моральної шкоди, то з відповідача суд не стягую моральну шкоду спричинену ОСОБА_4 Оскільки вина відповідача у завданні шкоди ОСОБА_3 доведена, моральна шкода підлягає стягненню з відповідача. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує тяжкість завданої позивачу душевної травми, характер і глибину душевних та фізичних страждань позивача, суд вважає, що з відповідача слід стягнути моральну шкоду в розмірі 3000 грн., яка на думку суду, буде адекватною нанесеній моральній шкоді.

Але з висновками суду першої інстанції погодитись повністю не можна, оскільки суд не повно з'ясував обставини, що мають значення у справі, які суд вважає встановленими, неправильне застосування судом норм матеріального права, суд не застосував матеріальний закон, який підлягає застосуванню, що призвело до неправильного вирішення справи.

При ухваленні рішення відповідно до вимог статей 212-214 ЦПК України суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте зазначеним вимогам ухвалене судом рішення не відповідає.

Суд першої інстанції взагалі не з'ясовував, яким чином автомобіль належний на праві власності ОСОБА_3 був на час ДТП в користуванні ОСОБА_4, та на підставі чого керував вказаним автомобілем відповідач, вирішуючи питання про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП джерелом підвищеної небезпеки, суд першої інстанції взагалі не застосував норму закону, яка регулює дані правовідносини, а саме статтю 1187 ЦК України.

Суд першої інстанції не досліджував висновок експерта щодо визначення розміру відшкодування шкоди внаслідок пошкодження автомобіля в результаті ДТП та не надав цьому висновку оцінки, а тому безпідставно не врахував роз'яснення п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992 року N 6.та не вирішив питання про передачу автомобіля відповідачу у разі стягнення з останнього ринкової вартості автомобіля.

Визначаючи розмір матеріальної шкоди на придбання ліків ОСОБА_4, суд не перевірив надані докази, не надав їм оцінки та не провів розрахунок суми, яка належить до стягнення з відповідача.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України апеляційний суд під час розгляду в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Колегія суддів вважає, що вказані порушення призвели до неправильного вирішення справи, тому суд апеляційної інстанції на підставі п. 4 ч. 1 ст.309 ЦПК України вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні з наступних підстав.

Спірні правовідносини виникли між сторонами у справі щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди спричиненої відповідачем внаслідок скоєння злочину у зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою.

Колегія суддів встановила і це підтверджується матеріалами справи, що згідно вироку Покровського районного суду Дніпропетровської області від 23.01.2015 року відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Вказаним вироком суду встановлено, що ОСОБА_2 10 травня 2014 року близько 19:00 години, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, керував автомобілем «Hyundai Pony» д.н. НОМЕР_1, чим порушив вимоги п.2.9 Правил дорожнього руху: «Водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння». Рухаючись у вказаний час на даному автомобілі по вулиці Шкільній в с. Великомихайлівка Покровського району Дніпропетровської області, водій ОСОБА_2 не вибрав безпечну швидкість руху, чим порушив п. 12.1 Правил дорожнього руху: «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», в результаті чого не впорався з керуванням автомобіля, виїхав на праве узбіччя дороги, та допустив наїзд на бетонну опору № 10 лінії електромереж Л-21. В результаті наїзду пасажиру цього автомобіля ОСОБА_4 були спричинені тілесні ушкодження, які відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоров'я понад три тижні (а.с.5-7).

Апеляційний суд встановив, що позивач ОСОБА_4 на підставі довіреності власника вказаного автомобіля ОСОБА_3 від 17 вересня 2010 року, посвідченої приватним нотаріусом Покровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Головко М.Г., зареєстрованої в реєстрі за № 2001 зі строком дії до 17 вересня 2015 року, - володів автомобілем марки Хюндай Поні,1993 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого Покровським МРЕВ ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області, який належить на праві власності позивачу ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_2, виданого Покровським МРЕВ ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області 10.02.2005 року (а.с.4).

Згідно вказаного вироку суду та пояснень ОСОБА_4 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції встановлено, що 10 травня 2014 року ОСОБА_4 приїхав на автомобілі, який належить ОСОБА_3 на праві власності, до свого давнього знайомого відповідача ОСОБА_2 з приводу ремонту автомобіля. На подвір'ї будинку, де ніхто не живе, вони розпивали спиртні напої. Після чого, ОСОБА_4 вирішив у вказаному автомобілі відпочити та заснув. Прокинувся, коли його вже забирала швидка допомога. Він не дозволяв ОСОБА_2 керувати своїм автомобілем. За розглядом кримінальної справи ОСОБА_2 свою вину визнав повністю, пояснював, що після розпиття спиртних напоїв нічого не пам'ятає, однак визнав, що за кермом був він. За вироком суду ОСОБА_2 позбавлено право керувати транспортними засобами строком на 2 роки, однак з матеріалів справи не вбачається, що він мав водійські права, хоча позивач ОСОБА_4 стверджує, що ОСОБА_2 на час ДТП водійські права мав. Не встановлено, що відповідач має застраховану цивільно-правову відповідальність.

Згідно до вимог статті 1187 ЦК України "Відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" ч.1 - джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб; ч.2 - шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку; ч.3 - особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов'язана відшкодувати її на загальних підставах; ч.4 - якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення; ч.5 - особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Особливі правила ст. 1187 ЦК України діють тільки тоді, коли шкода завдана тими шкідливими властивостями об'єкту, завдяки яким діяльність з ним визнається джерелом підвищеної небезпеки. Суб'єктом відповідальності за вказаною статтею є володілець об'єкта, діяльність з яким створює підвищену небезпеку, під яким слід розуміти особу, що на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Для вирішення питання про притягнення тієї чи іншої особи до відповідальності за ст. 1187 ЦК треба визначити дві основні ознаки володільця: юридичну та матеріальну (фактичну). Юридична ознака означає, що володільцем визнається тільки та особа, яка володіє об'єктом, діяльність з яким створює підвищену небезпеку, на відповідній правовій підставі: право власності, інше речове право, договір оренди, доручення, підряду тощо. Матеріальна або фактична ознака володільця джерела підвищеної небезпеки означає, що особа повинна здійснювати фактичне володіння (експлуатацію, використання, зберігання, утримання) небезпечних об'єктів. Як правило, обидві ознаки володільця джерела підвищеної небезпеки повинні мати місце, крім випадків, передбачених в законі.

Статтями 1166, 1167 ЦК Українивизначено, що майнова та моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом вказаних норм зобов'язання з відшкодування шкоди - це такі цивільно-правові зобов'язання, в яких потерпіла сторона (кредитор) має право вимагати від боржника (заподіювача шкоди) повного відшкодування протиправно завданої шкоди шляхом надання відповідного майна в натурі або відшкодування збитків.

При цьому нормами глави 82 ЦК Україникрім прямого обов'язку винної особи відповідати за спричинену шкоду, визначені також певні випадки, коли залежно від обставин події, за яких її завдано, та особи заподіювача, потерпілому замість заподіювача шкоди або спільно із ним відшкодовує шкоду інша особа.

Аналізуючи вказані норми закону та обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що до спірних правовідносин слід застосувати ч.ч.3,4 статті 1087 ЦК України, оскільки факту дорожньо-транспортної пригоди за участю відповідача, який без згоди володільця автомобіля керував автомобілем, сприяла недбалість позивача ОСОБА_4, який внаслідок алкогольного сп'яніння не контролював зберігання джерела підвищеної небезпеки, яким він володів на підставі довіреності власника, в результаті чого виникла можливість у відповідача в стані алкогольного сп'яніння керувати автомобілем за наслідками чого відбулась дорожньо-транспортна пригода.

В результаті вказаної ДТП автомобіль, належний ОСОБА_3, був пошкоджений, а ОСОБА_4 спричинено тілесні ушкодження.

Згідно висновку експерта № 023/11 експертного автотоварознавчого дослідження по факту аварійних пошкоджень автомобіля "Hyndai pony" реєстраційний номер НОМЕР_1 від 15 листопада 2014 року, - вартість матеріальної шкоди причиненої власнику автомобіля "Hyndai pony" д.н. НОМЕР_1 ОСОБА_3 станом на 11.05.2014 року складає 37 178,84 грн.(а.с.53-59).

Досліджуючи вказаний висновок експерта, колегія суду встановила, що вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля складає суму в розмірі 59 441,77 грн., що більше аніж ринкова вартість цього автомобіля - 37 178,84 грн. Експерт зазначив, що економічно є недоцільним відновлення такого ТЗ, а отже вартість матеріальної шкоди визначається його ринковою вартістю в сумі 37 178,84 грн.

Згідно з роз'ясненнями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992 року N 6при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв'язку із заподіянням шкоди майну.

Постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодувати вартість майна, що не може використовуватись за призначенням, проте має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Позивач ОСОБА_4 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції погодився з тим, що пошкоджений автомобіль, який після ДТП не був відремонтований, слід повернути відповідачу.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення в частині задоволеного позову ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди, зазначивши: зобов'язати ОСОБА_3 передати у власність ОСОБА_2 автомобіль Хюндай Пони, 1993 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, належного ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 10.02.2005 року у зв'язку із стягненням на його користь з ОСОБА_2 ринкової вартості вказаного автомобіля.

В іншій частині вирішення цього позову судом першої інстанції, - слід залишити без змін, оскільки інший розмір матеріальної шкоди не доведений за розглядом справи, а визначений судом розмір моральної шкоди не оспорюється апелянтом та має оціночний характер.

Згідно з ч. 1 ст. 1195 ЦКфізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому, зокрема, додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, колегія суддів встановила, що належними та допустимими доказами, а саме: квитанціями від 21 травня 2014 року та чеками (а.с. 61,60) підтверджені додаткові витрати позивачем на придбання ліків та препаратів для відновлення здоров'я після ДТП, а саме: в сумі 12 279,58 грн. (10 250 + 131,18 + 215,80 + 85,50 +341,10 + 405 + 210 + 160 + 351 + 82,60 + 47,40 = 12 279,58), тобто в цій частині позов на суму 20 164,64 грн. є недоведений, оскільки витрати, які не стосуються саме придбання необхідних ліків та препаратів на відновлення здоров'я після дорожньо-транспортної пригоди, що повинно бути підтверджено висновком лікарів про призначення та використання лікарських засобів, однак надані позивачем ОСОБА_4 чеки не відповідають в повній мірі довідці медичного закладу (а.с.50-51) та відсутні докази у необхідності витрат, які зазначені позивачем.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що слід змінити рішення суду першої інстанції в частині задоволеного позову ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди, зменшивши розмір присудженої до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 грошової суми до 12 279,58 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, оскільки підстав для скасування рішення суду та відмови у задоволенні позову не встановлено і доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду в цій частині рішення суду, яке залишається без змін.

Згідно ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на це, з урахуванням того, що зміна рішення суду не впливає на розподіл судових витрат, здійсненого судом першої інстанції, то підстави до нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст.303,307, п.п.1-4 ч.1 ст.309, ст.316, ч.1 ст.218 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2015 року -

змінити в частині задоволеного позову ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди, зменшивши розмір присудженої до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 грошової суми до 12 279,58 грн. (дванадцять тисяч двісті сімдесят дев'ять гривень 58 копійок);

змінити в частині задоволеного позову ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди, зазначивши:

Зобов'язати ОСОБА_3 передати у власність ОСОБА_2 автомобіль Хюндай Пони, 1993 року випуску, колір зелений, тип ТЗ Седан, шасі № НОМЕР_3, державний номерний знак НОМЕР_1, належному ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 10.02.2005 року у зв'язку із стягненням на його користь з ОСОБА_2 ринкової вартості вказаного автомобіля.

В іншій частині рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2015 року - залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Л.А. Черненкова

Судді М.Ю. Петешенкова

З.М. Пономарь