Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Висоцької В.С., Колодійчука В.М., Умнової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 2 грудня 2015 року,

встановила:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, мотивуючи тим, що згідно договорів дарування від 24 жовтня 2013 року вона відчужила своєму сину ОСОБА_5, відповідачу у справі, житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 та земельні ділянки площами 0,05 га та 0,0933 га, розташовані за цією ж адресою. Рішенням суду договір дарування вказаного житлового будинку визнано недійсним.

Посилаючись на те, що договорів дарування земельної ділянки площею 0,0933 га, яка знаходиться по АДРЕСА_1 у

м. Хмельницькому був укладений нею під впливом помилки, оскільки метою укладення договору було надання їй довічного догляду з боку відповідача, а не просто обдарування його майном, просила визнати його недійсним.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 2 грудня 2015 року, позов задоволено.

Визнано недійсним договір дарування земельної ділянки, площею 0,0933 га, яка розташована по АДРЕСА_1, у м. Хмельницькому, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, укладений 24 жовтня2013 рокуОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Хмельницької області Лаврентьєвим Ю.В. (реєстраційний № 1609). Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Сам по собі факт прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз'яснення нотаріусом суті договору не може бути підставою для відмови в задоволенні позову про визнання цього договору недійсним.

Задовольняючи позов, вірно застосувавши положення ч. 3 ст. 203, статей 229, 717 ЦК України, оцінивши надані сторонами докази (ст. 212 ЦПК України), суди прийшли до правильного висновку про те, що при укладенні договору дарування земельної ділянки площею 0, 0933 га позивач помилялась стосовно обставин, які мають істотне значення щодо правової природи договору, прав та обов'язків сторін.

Висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України викладеній в постанові № 6-202цс15 від 21 жовтня 2015 року, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 2 грудня 2015 року, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.С. Висоцька

В.М.Колодійчук

О.В. Умнова