АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1282/16 Справа № 0417/9720/12 Головуючий у 1 й інстанції - Шклярука Д.С. Доповідач - Варенко О.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Варенко О.П.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2012 року позивач звернувся до суду з зазначеною позовною заявою, яку уточнив в ході розгляду справи, до відповідача.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилається на те, що з вересня 1986 року по 29 квітня 2011 року перебував у шлюбі з відповідачем.

В період шлюбу та до фактичного припинення шлюбних відносин їхньою родиною була набута квартира за адресою: АДРЕСА_1

Квартира була приватизована на трьох членів їхньої сім'ї: на нього, відповідачку та їхню доньку ОСОБА_4, по 1/3 частині кожному.

За викладених обставин вважає, що відповідачка повинна компенсувати йому вартість 1/3 частини квартири, оскільки після розірвання шлюбу він не може проживати із нею в спірній квартирі.

Також в період шлюбу вони придбали автомобіль «MAZDA 6». Він вважає, що повинен компенсувати відповідачці 1/2 вартості вказаного автомобіля, а сам автомобіль залишити за собою.

На підставі викладеного просить суд: визнати за ним право власності на спільний автомобіль НОМЕР_1, зобов'язавши його сплатити на користь відповідачки 1/2 частку вартості автомобіля (37560,40 грн.); зобов'язати відповідача виплатити на його користь 1/3 вартості квартири (168236,00 грн.), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та визнати за ОСОБА_2 право власності на цю 1/3 частину квартири, за умови виплати йому 1/3 вартості належної йому частини квартири.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2015 року позовні вимоги задовольно.

Поділено спільне сумісне майно подружжя між ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на автомобіль НОМЕР_1, в цілому, стягнувши із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1/2 частку його вартості - 37560 (тридцять сім тисяч п'ятсот шістдесят) грн. 40 коп., та припинивши їхнє право спільної сумісної власності на цей автомобіль.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 компенсацію вартості 1/3 частки спільної квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, в розмірі 168236 (сто шістдесят вісім тисяч двісті тридцять шість) грн. 00 коп.

Припинено право власності ОСОБА_3 на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1, визнавши право власності на неї за ОСОБА_2.

Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погодившись з зазначеним рішенням, відповідач звернулась до суду з апеляційною скаргою, в який, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить змінити рішення суду першої інстанції, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі.

Вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, керуючись ст.ст.70-71 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України, виходив із того, що поділ у натурі спільного майна (квартири та автомобіля) з технічної точки зору є неможливим та вважав можливим поділити майно сторін шляхом визнання за позивачем права власності на спільний автомобіль НОМЕР_1, в цілому за умови сплати на користь відповідачки 1/2 частки вартості автомобіля (37 560, 40 грн.), а також вважав необхідним стягнути з відповідача на користь позивача 1/3 частину вартості спірної квартири (168236,00 грн.), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та визнати за ОСОБА_2 права власності на цю 1/3 частину квартири (загалом на 2/3).

Проте, з даними висновками та рішенням суду першої інстанції погодитись неможливо з огляду на наступне:

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 06 вересня 1986 року по 29 квітня 2011 року (т.1, а.с. 7-9, 82).

ОСОБА_3, ОСОБА_2 та їхній доньці ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1. Вказане майно їхньою родиною було набуте на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», а свідоцтво про право власності на житло видане згідно з розпорядженням (наказом) від 04 січня 1996 року № 3/15-96 (т.1, а.с. 10).

Спірна квартира має 57,7 кв. загальної площі усіх приміщень, з яких загальна - 54,9 кв.м., житлова - 31,6 кв.м., допоміжна 23,3 кв.м., та площа літніх приміщень 2,8 кв.м. (т.1, а.с. 43). Квартира розташована на 9 поверсі 16 поверхового будинку та має дві житлові кімнати 15,6 кв.м., і 16,0 кв.м.

Згідно з висновком № 1206/1207-14 судової будівельно-технічної експертизи (т.2, а.с. 57) ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 на час оцінки становить 504707,00 грн., вартість 1/3 частини - 168236,00 грн.

Виділення в натурі 1/3 частини зазначеної квартири з технічної точки зору неможливе.

Окрім квартири, під час шлюбу сторони набули у власність автомобіль «Mazda 6», 2006 року випуску, н/з НОМЕР_2, право власності на який було зареєстровано за відповідачкою та про що було видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 (т.2, а.с. 39).

Автомобіль було придбано за 138300,00 грн. на підставі укладеного між відповідачкою та ТОВ «Сервіс-Центр «Альфа» договору купівлі-продажу № 234 від 19 травня 2006 року (т.1, а.с. 12, т.2, а.с, 35, 36).

Згідно з висновком № 2800-13 від 21.11.2013 року експертного дослідження автотоварознавця по визначенню ринкової вартості колісного транспортного засобу (т.2, а.с. 41), вартість спірного автомобіля «Mazda 6», 2006 року випуску, н/з НОМЕР_2 становить 75120,79 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Поділ спільного майна подружжя, згідно роз'яснень, наведених у п.п. 22-24, 29 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи та те, що знаходиться у третіх осіб.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визнано домовленістю між ними або шлюбним договором.

За ч. 1 ст. 71 СК України, майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

За змістом ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

В позовній заяві позивачем не заявлялись вимоги про визнання автомобіля НОМЕР_1 та 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 об'єктами права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3, ОСОБА_5 Судом також не визнано, що автомобіль НОМЕР_1 та 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 є об'єктами права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3, ОСОБА_5, але припинено право спільної сумісної власності подружжя на них.

Відповідно до частин 1- 2 статті 364 Цивільного кодексу України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, ОСОБА_2 та їхній доньці ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1, проте, рішення у справі ухвалено без залучення доньки сторін, що порушує її права співвласника спірної квартири.

Пунктом 25 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року за №11 «Про практику застосування судами законодавства про розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Згоду на отримання грошової компенсації за автомобіль відповідач не надавала.

Оскільки суд першої інстанції не взяв до уваги наведені обставини та норми закону, що регулюють встановлені правовідносини, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2015 року - скасувати і ухвалити нове.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова