У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Кадєтова О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 29 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 11 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, Вінницько-Хутірська сільська рада Вінницького району Вінницької області, приватний нотаріус Вінницького районного нотаріального округу Надольська ТамараПетрівна, про визнання договору дарування частини будинку недійсним,

в с т а н о в и в :

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідно до договору дарування частини житлового будинку від 26 липня 2004 року, дарувальником по якому від імені її матері - ОСОБА_7 за довіреністю діяв відповідач ОСОБА_3, подаровано обдарованому - ОСОБА_4 41/100 частину житлового будинку АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 вважає, що зазначений вище договір було посвідчено нотаріусом з порушенням вимог ч. 3 ст. 238 ЦК України, оскільки її мати не була присутня при його посвідченні і тому не знала про його зміст та наслідки.

Позивач зазначала, що після смерті її батька у 2002 році, ОСОБА_3 почав залякувати та чинити психологічний тиск на її матір, в результаті чого та віддала ОСОБА_3 всі документи на будинок, у якому вони з позивачем проживали, погодившись на умови, що відносно зазначеного будинку буде укладений договір довічного утримання.

Крім того, на підставі договору дарування від 09 грудня 2005 року її мати подарувала іншу частину житлового будинку АДРЕСА_1, а саме - його 59/100 частин, своєму племіннику - ОСОБА_4, тому позивач вважає, що її мати не могла свідомо вчинити вказані правочини, адже вона чітко усвідомлювала, що ОСОБА_2 у такому разі залишається взагалі без житла.

У 2007 році померла ОСОБА_7 і позивач залишилася проживати у спірному будинку одна. У 2010 році ОСОБА_3 підселив до неї у вищевказаний будинок своїх родичів, які над нею знущаються, через що ОСОБА_2 неодноразово зверталась до правоохоронних органів за захистом.

Від правоохоронних органів позивач дізналася про обставини договорів дарування та про те, що на даний час ОСОБА_4 продав спірний будинок ОСОБА_8 і та є його власником.

Посилаючись на наведене, позивач просила суд поновити їй строк позовної давності та визнати договір дарування 41/100 частини будинку АДРЕСА_1 від 26 липня 2004 року - недійсним.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 29 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 11 січня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов, мотивуючи свої вимоги порушенням судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Згідно ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що вказаний договір не порушує будь-яких прав, свобод чи інтересів позивача так як власником будинку на час укладення договору була ОСОБА_7, яка при житті розпорядилася будинком на власний розсуд.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку, що судами при розгляді справи допущено неправильне застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права, які передбачені ст. ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

На підставі наведеного та керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,-

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, Вінницько-Хутірська сільська рада Вінницького району Вінницької області, приватний нотаріус Вінницького районного нотаріального округу Надольська Тамара Петрівна, про визнання договору дарування частини будинку недійсним.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ О.В. Кадєтова