Справа № 157/1275/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Гончарук О.Н.
Провадження № 22-ц/773/536/16 Категорія: 28 Доповідач: Стрільчук В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Стрільчука В.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Бовчалюк З.А.,

секретар судового засідання - Шугалова О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору будівельного підряду недійсним та відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Камінь-Каширського районного суду від 03 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що влітку 2012 року з метою ремонту свого будинку по АДРЕСА_1 він найняв бригаду майстрів-будівельників для проведення ремонтно-будівельних робіт у складі відповідача ОСОБА_2 та його односельчан ОСОБА_3 і ОСОБА_4 Дані особи під виглядом досвідчених майстрів-теслярів підрядились швидко, якісно і недорого поміняти закладні вінці будинку, перекрити дах, перепланувати дві кімнати, покласти підлогу за денну плату в сумі 200 грн. на кожного члена бригади. Отже між ним та відповідачем було укладено усний договір будівельного підряду.

Але, не маючи необхідної кваліфікації, бригада виконала свою роботу з серйозними порушеннями технології будівництва та істотними недоробками, за що отримала аванс в сумі 11210 грн., заволодівши таким чином його коштами шляхом шахрайства.

З приводу шахрайських дій відповідача, умисного знищення або пошкодження майна він неодноразово звертався до прокуратури Турійського району про порушення кримінальної справи, однак відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені не були.

Враховуючи викладене, просив визнати його потерпілим внаслідок кримінального правопорушення, визнати недійсним вказаний договір підряду та стягнути з відповідача на його користь 4814,50 грн. моральної шкоди, завданої неякісним ремонтом будинку.

Рішенням Камінь-Каширського районного суду від 03 лютого 2016 року у задоволенні позову відмовлено за безпідставністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати це рішення, покликаючись на обставини, викладені в позовній заяві, та порушення судом норм процесуального права

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких мотивів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом та за заповітом житлового будинку по АДРЕСА_1 (а. с. 47, 48).

Судом першої інстанції на підставі пояснень сторін встановлено, що за досягнутою між ними восени 2012 року усною домовленістю відповідач ОСОБА_2 та залучені ним ОСОБА_3 і ОСОБА_4 в кінці того ж року перекрили дах будинку позивача, відбудували у ньому перестінок, залили кругом нього відмостку, поклали у визначених кімнатах дощату підлогу, виконали інші ремонтно-будівельні роботи.

Оплата за роботу була визначена сторонами в сумі 200 грн. на кожного працівника за один день. Проектно-кошторисна документація на проведення ремонту будинку не виготовлялася. Ремонтно-будівельні роботи проводилися з використанням матеріалів, придбаних позивачем через довірених осіб.

Із складених відповідачем ОСОБА_2 розписок від 23 листопада, 8, 15 та 29 грудня 2012 року, 05 січня 2013 року (а. с. 49, 50, 51, 52, 53) вбачається, що отримуючи від позивача кошти за відпрацьовані дні, він зобов'язувався на випадок виявлення недоліків у виконаних ремонтно-будівельних роботах безоплатно їх усунути. При цьому в разі виявлення таких недоліків відшкодування моральної шкоди у цих розписках не обумовлювалося.

Згідно з поясненнями відповідача ОСОБА_2 він та залучені ним особи якісно виконали обумовлені договором роботи, однак у зв'язку із заборгованістю позивача за частину робіт в сумі 1200 грн. він у січні 2013 року розірвав укладений між сторонами усний договір, відмовившись від подальшого проведення ремонту. Цвіль підлоги пов'язана з тим, що позивач, знаючи про відсутність продух та сирість дошок, з яких вона виготовлена, не отоплював кімнат і не провітрював їх, хоча йому неодноразово наголошувалося на необхідності це робити.

Аналізуючи наведені обставини справи, слід дійти висновку про те, що сторони уклади усний договір, який містить ознаки договору будівельного підряду та договору підряду. Однак, враховуючи, що замовник ОСОБА_1 не надав підряднику проектно-кошторисну документацію, як це передбачено ст. 875 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України, до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правові норми, які регулюють договір будівельного підряду, а підлягають застосуванню загальні положення про підряд.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 853 цього Кодексу замовник зобов'язується прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі. Замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки).

Відповідно до ст. ст. 10, 60 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Свої позовні вимоги позивач ОСОБА_1 обґрунтував тим, що він уклав з відповідачем ОСОБА_2 усний договір підряду щодо ремонту належного йому на праві власності будинку і просить визнати його недійсним у зв'язку з прихованими недоліками. При цьому, зазначивши у позовній заяві, що виконані роботи він прийняв під тиском, позивач жодних доказів на підтвердження цієї обставини суду не надав.

Крім того, нормами законодавства не передбачено можливості визнання недійсним договору підряду у зв'язку з недоліками виконаних робіт.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Зазначених підстав для визнання укладеного між сторонами договору недійсним позивач не навів.

Виконана робота має відповідати якості, визначеній у договорі підряду, або вимогам, що звичайно ставляться, на момент передання її замовникові (ч. 2 ст. 857 ЦК України).

Відповідно до частин 1, 3 ст. 858 ЦК України, якщо робота виконана підрядником з відступами від умов договору підряду, які погіршили роботу, або з іншими недоліками, які роблять її непридатною для використання відповідно до договору або для звичайного використання роботи такого характеру, замовник має право, якщо інше не встановлено договором або законом, за своїм вибором вимагати від підрядника: 1) безоплатного усунення недоліків у роботі в розумний строк; 2) пропорційного зменшення ціни роботи; 3) відшкодування своїх витрат на усунення недоліків, якщо право замовника усувати їх встановлено договором. Якщо відступи у роботі від умов договору підряду або інші недоліки у роботі є істотними та такими, що не можуть бути усунені, або не були усунені у встановлений замовником розумний строк, замовник має право відмовитися від договору та вимагати відшкодування збитків.

Отже законом встановлено правові наслідки неналежного виконання підрядником робіт за договором і способи захисту порушених у зв'язку з цим прав замовника (при доведеності заявлених вимог). Однак ОСОБА_1 не скористався наданими йому можливостями захистити свої права в один з передбачених законом способів, а пред'явив позов про визнання договору підряду недійсним, який не підлягає задоволенню в силу наведених вище обставин справи та вимог законодавства.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. 2. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Заявивши вимогу про відшкодування моральної шкоди, ОСОБА_1 не надав суду доказів про наявність наведених вище встановлених законом підстав для такого відшкодування, а укладеним між сторонами договором не передбачалося відшкодування моральної шкоди у разі неналежного виконання робіт підрядником.

Вимога позивача про визнання його потерпілим від шахрайських дій відповідача не відноситься до встановлених статтею 16 ЦК України способів захисту особистого немайнового або майнового права та інтересу особи, а тому не підлягає задоволенню в порядку цивільного судочинства.

Виходячи з викладеного, давши вірну оцінку обставинам справи, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Ухвалою Камінь-Каширського районного суду від 03 лютого 2016 року правильно відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про призначення судової будівельно-технічної експертизи для встановлення розміру заподіяних йому матеріальних збитків, оскільки вимог про їх відшкодування позивач не заявляв. Тобто обставини, які можуть бути встановлені висновком такої експертизи, виходять за межі підстав і предмета позову, а відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог.

Клопотання про допит в судовому засіданні апеляційного суду свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не підлягає задоволенню, так як ОСОБА_3 і ОСОБА_4 допитані як свідки судом першої інстанції (а. с. 131-133), а встановлених ч. 2 ст. 303 ЦПК України підстав для їх повторного допиту позивач не навів. Також він не зазначив, для підтвердження яких обставин, що входять в предмет доказування, суду слід допитати як свідка ОСОБА_5

В апеляційній скарзі вірно зазначено про те, що одним з важливих напрямків соціальної політики держави є соціальний захист інвалідів, до яких відноситься позивач. Однак наведена обставина не стосується підстав і предмету заявленого ОСОБА_1 позову, а тому не впливає на правильність вирішення спору.

Письмове пояснення громадянки ОСОБА_6, яке надійшло до апеляційного суду засобами поштового зв'язку 29 березня 2016 року, про обставини проведення ремонту в будинку ОСОБА_1, не є допустимим письмовим доказом, перелік яких наведено у ч. 1 ст. 64 ЦПК України (документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них), а клопотання про допит вказаної особи як свідка позивач не заявляв.

Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення, постановленого з додержанням вимог матеріального і прцесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 відхилити, а рішення Камінь-Каширського районного суду від 03 лютого 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: