Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/4966/15-ц
Провадження №: 2/332/82/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 р. Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Шалпегіної О.Л.

при секретарях Чухрай М.М., Кравець І.В.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщені суду у м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_5 про усунення від права на спадщину,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_5 про усунення від права на спадщину.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що 23.05.2015 року помер її чоловік ОСОБА_6 За життя останнього його донька ОСОБА_3 ухилялась від надання допомоги тяжко хворому батькові, не підтримувала з ним родинних відносин, ухилялась від спілкування з ним. На підставі викладеного, посилаючись на ч. 5 ст. 1224 ЦК України, позивач просила суд усунути ОСОБА_3 від права на спадщину за законом після смерті її батька - ОСОБА_6

Позивач у судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі та пояснила, що коли стало відомо про онкологічне захворювання її чоловіка ОСОБА_6, вона зателефонувала відповідачеві з проханням приділити увагу батьку. У грудні 2012 р. хвороба чоловіка загострилась та померлий став потребувати сторонньої допомоги, а після отриманої травми хребта йому було важко ще й пересуватись. Протікання хвороби супроводжувалось тим, що чоловік не міг сам їсти, не повністю відкривав рота, постійне виділення гною зі свищів потребувало заміни антисептичних повязок. Позивач працювала, також займалась присадибною ділянкою та торгувала овочами на ринку, щоб заробити додаткові гроші на лікування чоловіка. Але вказаних коштів все одно не вистачало, у звязку із чим вона позичала гроші, а її донька отримала кредит у банку на вказані цілі. Померлий не був пенсіонером за віком, пенсію з інвалідності також не оформлював. Відповідач не надавала матеріальної допомоги на лікування батька, не допомагала у здійснені догляду за ним. З проханням про допомогу позивач телефонувала відповідачеві, але остання не відповідала на дзвінки. Одного разу у середині травня 2014 р. між нею та відповідачем відбулась телефонна розмова у присутності сусідів по дачі ОСОБА_7 та ОСОБА_8, під час якої відповідач проігнорувала прохання позивача про матеріальну допомогу на лікування батька. Мати померлого також доглядала за сином, була з ним і у лікарні і вдома. Ще допомагав брат ОСОБА_6, а відповідач від вказаних обовязків ухилялась. Перешкод у спілкуванні з батьком відповідачеві вона не чинила, померлий також звертався до доньки з проханням про допомогу.

Представник позивача під час розгляду справи також підтримала заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги з підстав, зазначених у позові та просила їх задовольнити, мотивуючи тим, що відповідач ухилялась від надання допомоги тяжко хворому батькові, незважаючи на потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Відповідач та її представник під час судового розгляду заперечували проти заявлених ОСОБА_1 позовних вимог, надавши письмові заперечення, мотивуючи їх відсутністю законних підстав для усунення ОСОБА_3 від права на спадкування за законом після смерті батька.

Відповідач у судовому засіданні, заперечуючи проти позову, пояснила, що ніколи не ухилялась від надання допомоги батьку. З питання надання грошової допомоги вона спілкувалась із батьком особисто, але він відмовлявся брати у неї гроші, казав що у нього достатньо коштів, оскільки вони з позивачем здають у найм квартиру та гаражі. Так, позивач після укладення шлюбу з батьком переїхала до його квартири, а власну здала в оренду. Стосовно матеріальної допомоги батьку відповідач зазначила, що у 2013 або 2014 роках нею було передано для лікаря, який проводив променеву терапію, 3000 грн. Крім цих грошей вона ще через бабусю передавала кошти на ліки для батька, близько 100-200 грн. на місяць. З батьком вона спілкувалась за відсутності позивача, приїздила до нього і у третю лікарню, і у четверту. До потрапляння у четверту лікарню батько самостійно пересувався, приймав їжу, тому не потребував сторонньої допомоги.

Третя особа ОСОБА_5 під час судового розгляду проти позову заперечувала та пояснила, що померлий ОСОБА_6 був її сином. Дійсно він мав онкологічне захворювання. Під час хвороби вона постійно здійснювала догляд за ним, перебувала з ним у лікарнях і вдома, чергувала ніч після реанімації. Син помер у неї на руках. ОСОБА_1 працювала, тому після роботи замінювала її. Що стосується грошей, то всі брали участь у витратах на лікування померлого і вона придбавала ліки і відповідач передавала гроші для цих цілей. Спілкувалась відповідач з батьком за відсутності позивача через складні стосунки між ними. Телефоном вони могли розмовляти годинами. Просила у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Свідок ОСОБА_9, допитаний під час судового розгляду пояснив, що підтримує дружні стосунки з позивачем, а з відповідачем незнайомий. З ОСОБА_6 він познайомився у 2002 році, підтримував дружні стосунки, часто спілкувався. Приблизно з того ж часу знає і позивача. У 2011 році ОСОБА_6 захворів. Основний догляд здійснювала ОСОБА_1 На лікування витрачалось багато коштів, тому позивач позичала гроші і у нього, і у його батька. Позивач працювала, торгувала овочами з присадибної ділянки, здавала у найм свою квартиру, тобто вживала додаткових заходів у звязку із хворобою чоловіка. З 2013 року ОСОБА_6 став потребувати сторонньої допомоги, після операції у квітні 2014 року він самостійно не пересувався. Також за ним доглядала мати, допомагала і донька ОСОБА_1, а доньку померлого ОСОБА_3 свідок ніколи біля батька не бачив. Чи зверталась позивач або ОСОБА_6 до доньки про допомогу свідкові невідомо.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснив, що був знайомий з ОСОБА_6 з 2002-2003 років, підтримували з ним дружні стосунки. З ОСОБА_1 познайомився десь у 2003-2004 роках. Коли ОСОБА_6 захворів, він запропонував йому пройти курс нетрадиційної медицини, оскільки займався біодобавками. Під час хвороби стан ОСОБА_6 був пригніченим, він потребував підтримки, скаржився, що рідко бачить доньку. На його лікування витрачалось багато грошей, курс нетрадиційної медицини коштував 2000-2500 грн. на місяць та тривав шість місяців. Доглядали за ОСОБА_6 позивач та її донька. Доньки померлого та його матері біля померлого свідок ніколи не бачив. Після отриманої травми спини, ОСОБА_6 сам практично не пересувався. Зі слів позивача йому відомо, що вона зверталась по допомогу до доньки ОСОБА_6.

Свідок ОСОБА_7 під час розгляду справи пояснила, що позивача та її чоловіка знала як сусідів по дачі. ОСОБА_1 є її подругою, познайомилась з нею у 2003 році. Спілкувались на дачі у дачний період, також приїздили до неї у гості. ОСОБА_6 почав хворіти десь у 2012 році. Один раз вони ще разом приїздили на дачу, а з 2014 року ОСОБА_6 там вже не було. Догляд за померлим здійснювала позивач, міняла йому повязки. Також допомагали донька позивача та зять. Десь у березні 2014 року ОСОБА_6 травмував спину та самостійно не пересувався. Позивач позичала у неї гроші на лікування чоловіка: 800 грн. та 1000 грн. ОСОБА_6 скаржився, що донька та онука з ним не спілкуються, по допомогу до доньки він звертався. Також свідок пояснила, що була присутня та чула телефонну розмову позивача з відповідачем, яка відбулась у травні 2014 року. Позивач телефонувала ОСОБА_3 та просила про допомогу для батька, але відповідач відповіла, щоб вони розбирались самі з цією проблемою.

Допитана у якості свідка ОСОБА_11 пояснила, що є донькою позивача. Померлий ОСОБА_6 є її вітчимом. Коли він захворів, то доглядала за ним мати, свідок також допомагала, оскільки проживала по-сусідству. З осені 2013 року він вже потребував стороннього догляду, оскільки не міг сам робити перевязки. З лютого 2015 року у догляді почала допомагати бабуся ОСОБА_5, а до цього часу вітчима ніхто не провідував. З кінця березня 2015 року ОСОБА_6 перестав самостійно пересуватись. Зі слів матері свідку відомо, що навесні 2014 року мати телефонувала відповідачу та просила про допомогу, але та відповіла, що це особисті проблеми матері. Відповідач приїздила до батька, але дуже рідко. Вже перед смертю батька вона провідала його у третій лікарні.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_6 вона знала з 1996-1997 років, як сусіда по дачі. З позивачем познайомились у 2002-2004 роках. Про хворобу ОСОБА_6 вона дізналась десь у 2011-2012 роках, коли побачила наклейку на його щелепі. Зі слів позивача свідку відомо, що донька з ним не спілкувалась. У травні 2014 року свідок була присутня та чула зміст телефонної розмови позивача з ОСОБА_3 Коли ОСОБА_1 попросила про допомогу, то відповідач відмовила їй. Доглядали за померлим під час його хвороби позивач, її донька, іноді приїздила його мати. Грошей також не вистачало у ОСОБА_1 на лікування чоловіка, тому вона позивача кошти. Свідок також давала позивачеві гроші у позику, коли 500 грн., коли 1000 грн.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні пояснив, що позивач є його тещею, а з відповідачем він незнайомий. Коли хворів ОСОБА_6, то доглядали за ним позивач та її донька. Померлий потребував сторонньої допомоги та сам не мав змоги себе обслуговувати. Його мати також доглядала за ним, але не дуже часто. Відповідач не спілкувалась з батьком. Вперше свідок її побачив вже у бюро ритуальних послуг після смерті ОСОБА_6 Від доньки померлому було потрібне спілкування та її присутність, матеріальної допомоги він не потребував. Свідок через брак грошей на лікування ОСОБА_6 уклав кредитний договір у банківській установі на суму 30000 грн., зобовязання за яким здійснює до теперішнього часу.

Допитаний під час судового розгляду свідок ОСОБА_13 пояснив, що близько десяти років був знайомий з ОСОБА_6 та ОСОБА_1 Починаючи з 2011 року, майже щотижня зустрічався з ними, допомагав їм. Після 2014 року ОСОБА_6 через хворобу став потребувати сторонньої допомоги, не пересувався самостійно через травму спини. Останні півроку до смерті за ним доглядала його дружина та мати. Він як друг, також допомагав. ОСОБА_14 казав, що донька не хоче з ним спілкуватись. Він потребував як матеріальної допомоги так і моральної підтримки від неї. Власних грошей ОСОБА_1 на лікування не вистачало. Свідку відомо, що один раз гроші давав брат померлого. Останні півроку життя померлий сам не залишався, за ним доглядали або дружина, або мати. Свідку невідомо, чи зверталась позивач до відповідача з питання допомоги батьку.

Свідок ОСОБА_15 під час розгляду справи пояснив, що померлого він знав з 1979 року, разом навчались в училищі. ОСОБА_1 його друга дружина. Останній раз він бачив померлого у березні 2015 року, у нього на обличчі була повязка. За тиждень до смерті свідок бачив позивача, вона сказала, що ОСОБА_15 погано почувається, вже нікого не впізнає. Десь місяць до смерті ОСОБА_14 був у безпорадному стані. У лікарнях за померлим доглядали його мати та позивач. Відповідач навідувалась до батька, привозила онуку, вони спілкувались один з одним. ОСОБА_6 казав, що йому соромно брати у доньки гроші, оскільки вона самостійно навчалась, орендувала житло.

Свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні пояснила, що померлий є його братом. Коли останній захворів, то з ним постійно знаходились ОСОБА_1 та мати. Він та відповідач також навідувались до ОСОБА_6. У безпорадному стані брат був десь місяць до смерті. Його хвороба супроводжувалась періодичним болем, раз на день потрібно було змінювати повязку. У періоди загострення повязку доводилось змінювати частіше. Витрати на придбання медичних препаратів несли всі: він як брат, ОСОБА_1, мати та ОСОБА_3 Так, у лютому 2014 року вони передали позивачеві для лікування ОСОБА_6 три тисячі гривень, дві з яких чи трохи більше дала відповідач. За призначенням лікаря також всі купували медичні препарати, хто з ним був у той час у лікарні, той і купував. З донькою померлий зустрічався, стосунки між ними були нормальні, батьківські. Скоріш за все, він не звертався до ОСОБА_3 з питання допомоги. ОСОБА_1 мала дохід від того, що здавала у найм квартиру.

Допитана під час судового розгляду свідок ОСОБА_17 пояснила, що є сусідкою третьої особи ОСОБА_5 Сина останньої ОСОБА_6 вона також знала, оскільки він приїздив до матері у гості. Зі слів ОСОБА_5 свідку відомо, що син мав онкологічне захворювання. Вона доглядала за ним, коли він проходив лікування у третій та четвертій лікарнях. Готувала йому їжу, відвозила до лікарні. ОСОБА_3 також їздила до лікарні відвідувати батька, у цей час свідок доглядала за її дитиною. Додому до батька ОСОБА_18 не ходила, оскільки в неї з ОСОБА_1 не склались стосунки. Також свідку відомо, що донька з батьком спілкувались у телефонному режимі.

Вислухавши пояснення сторін, їх представників, третьої особи, свідків, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, суд встановив наступні обставини.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть ОСОБА_6 помер 23.05.2015 року, про що Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції зроблено актовий запис № 197 (а.с. 94).

З копії свідоцтва про шлюб серії І-ЖС № 028122, виданого Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.10.2006 року, актовий запис № 379 (а.с. 97).

Відповідач по справі ОСОБА_3 є донькою померлого ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ЖС № 066180, виданого Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції (а.с. 106).

ОСОБА_5 є матірю померлого, що підтверджується записом акту про народження № 3201 від 24.10.1962 року (а.с. 102).

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина у вигляді: квартири АДРЕСА_1, яка належала померлому на підставі рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 06.05.2005 року (а.с. 98-99) та земельної ділянки, площею 0,0603 га на території ОК «Агломерат» Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області (а.с. 100).

З копії спадкової справи № 25/2015, наданої приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, встановлено, що ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України звернулись до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_6 за місцем її відкриття (а.с. 87, 88, 93).

30.10.2015 р. мати померлого - ОСОБА_5 відмовилась від прийняття спадщини за законом на користь доньки спадкодавця ОСОБА_3, про що подала відповідну заяву до нотаріальної контори (а.с. 104).

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Вимога про усунення від права на спадкування за законом особи може бути пред'явлена лише після смерті спадкодавця.

Скориставшись правом, наданим вказаною нормою закону, ОСОБА_1 предявила позов до доньки померлого про усунення останньої від права на спадкування за законом.

Перевіряючи доводи позивача, суд виходить з наступного.

Виходячи зі змісту ч. 5 ст. 1224 ЦК України, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у абз. 3 п. 6 постанови № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику с правах про спадкування» безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Згідно з вимогами ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З пояснень позивача та її представника під час розгляду справи вбачається, що наприкінці 2011 року ОСОБА_6 захворів. В результаті багаторазових медичних обстежень 20.03.2013 року йому було встановлено діагноз, що свідчив про наявність онкологічного захворювання язика. З цього приводу він пройшов три курси променевої терапії. Після отриманої травми хребта ОСОБА_6 лежав протягом місяця, а потім рухався на милицях. У 2014 році померлий вже не міг нормально вживати їжу, не повністю відкривав рота, мав припухлості щелепи, гнойові виділення, відчуття болю. У 2015 році стан його здоровя значно погіршився.

З копій наданих позивачем виписок з історії хвороби ОСОБА_19 вбачається, що він з 27.03.2014 р. по 09.04.2014 р. перебував на стаціонарному лікуванні у медичному закладі з приводу онкологічного захворювання (а.с. 13).

З 25.03.2015 р. по 10.04.2015 р. ОСОБА_6 проходив лікування у звязку із пневмонією та загостренням онкологічного захворювання (а.с. 14).

20.04.2015 р. у хворого виник крововилив через онкологічну хворобу, через що його було госпіталізовано, проведено хірургічне втручання та лікування в умовах стаціонару до 06.05.2015 р. (а.с. 15).

Як було зазначено вище, 23.05.2015 р. ОСОБА_6 помер.

Наявність онкологічної хвороби у ОСОБА_6 сторонами та їх представниками під час судового розгляду не заперечувалась, спір виник з приводу часу, з якого померлий самостійно не мав змоги забезпечувати умови свого життя, потребував стороннього догляду, допомоги та піклування.

Враховуючи надані позивачем медичні довідки щодо стану здоровя ОСОБА_6, не підтвердження належними доказами травми хребта та її наслідків для останнього, суд вважає, що під час судового розгляду достовірно встановлено, що ОСОБА_6 став потребувати стороннього догляду протягом останніх місяців свого життя, починаючи з березня 2015 року, коли став його здоровя значно погіршився.

За таких обставин, самі по собі потреба у заміні антисептичних повязок та подрібнення їжі не може свідчити про безпорадний стан ОСОБА_6

Перевіряючи доводи позивача щодо ухилення ОСОБА_3 від надання спадкодавцеві допомоги, суд зазначає наступне.

Обов'язок повнолітніх дітей утримувати своїх батьків, які є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги, мають тяжкі хвороби, інвалідність або є безпомічними встановлено ст.ст. 202, 203 СК України.

Виходячи зі змісту ч. 5 ст. 1224 ЦК України, ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Під час судового розгляду відповідач наполягала на тому, що вона не уникала свого обовязку забезпечити допомогу та підтримку батькові, але останній сам не виявляв бажання брати від неї гроші.

Під час розгляду справи встановлено, що коли спадкодавець перебував на лікуванні у міській клінічній лікарні № 3 у 2015 році, то відповідач передала гроші на його лікування у сумі 3000 грн. через брата батька.

Вказаний факт був підтверджений у судовому засіданні під час допиту брата померлого ОСОБА_16 у якості свідка. Позивач та допитаний за її клопотанням свідок ОСОБА_13 під час судового розгляду не заперечували цих обставин щодо передання грошей на лікування спадкодавця.

Крім того, факт участі відповідача у витратах на лікування ОСОБА_6 підтвердила у судовому засіданні і третя особа мати померлого.

З'ясовуючи питання, чи потребував спадкодавець допомоги від ОСОБА_3 за умови отримання її від інших осіб, суд виходить з такого.

Під час розгляду справи встановлено та підтверджено як поясненнями сторін, так і показами допитаних протягом розгляду справи свідків ОСОБА_11, ОСОБА_8 та ОСОБА_12, що догляд за померлим здійснювали позивач та його мати ОСОБА_5 Вони чергували біля ОСОБА_6, доглядали за ним як у лікарні, так і вдома.

Позивач у судовому засіданні пояснила, що не було таких випадків, коли ОСОБА_6 залишався один у медичному закладі чи вдома, або вона або його мати завжди були з ним.

Також ОСОБА_1 зазначила про відсутність випадків її неспроможності придбання ліків для ОСОБА_6

Свідок ОСОБА_12, допитаний за клопотанням позивача, у судовому засіданні пояснив, що від доньки померлому було потрібне спілкування та її присутність, матеріальної допомоги ОСОБА_6 не потребував.

Оцінюючи можливість надання ОСОБА_3 допомоги по догляду за батьком, суд враховує наявність в останньої малолітньої дитини, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 35).

На підставі наведеного, суд дійшов висновку про те, що спадкодавець ОСОБА_6 отримував достатню допомогу з боку дружини та матері, був забезпечений належним доглядом, тому не потребував допомоги відповідача.

Суд також враховує ступінь конфліктних відносин, що склались між сторонами ще за життя спадкодавця, тому приймає до уваги доводи відповідача про її спілкування з батьком за відсутності позивача.

Свідок ОСОБА_11, яка є донькою позивача у судовому засіданні зазначила про те, що відповідач приїздила до батька, але дуже рідко, перед його смертю навідувалась до лікарні.

Посилання ОСОБА_1 на категоричну відмову ОСОБА_3 від надання допомоги на утримання батька під час телефонної розмови, яка відбулась між сторонами у травні 2014 р. у присутності свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не є для суду переконливим доказом факту умисного ухилення відповідача від обовязків з утримання батька.

Позивачем в обґрунтування заявлених вимог було надано суду копію кредитного договору, укладеного 27.12.2013 р. між банківською установою та ОСОБА_12, який перебуває у фактичних шлюбних відносинах із донькою позивача.

Вирішуючи питання належності вказаного доказу, суд зазначає, що оскільки з боку ОСОБА_1 не доведено факту використання вказаних коштів безпосередньо на лікування ОСОБА_6, цей доказ не може бути прийнятий у якості належного.

Крім того, суд зазначає, що про наявність вказаного договору ОСОБА_1 було заявлено лише після допиту свідка ОСОБА_12

Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами в порядку статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності та взаємозвязку, суд дійшов висновку, що під час розгляду справи позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що спадкодавець ОСОБА_6 через безпорадний стан потребував додаткової допомоги від відповідача, а остання ухилялась від вказаного обовязку за можливості її надання.

Крім того, судом достовірно встановлено та підтверджуються зібраними у справі доказами, що померлий був забезпечений належним доглядом з боку позивача та третьої особи, а ОСОБА_3 в силу своїх можливостей, надавала допомогу своєму батькові.

Тобто, у справі не встановлено сукупності обставин, що могла бути підставою для застосування вимог ч. 5 ст. 1224 ЦК України.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Положеннями ч. 1 ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Приймаючи до уваги, що судом у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено, витрати зі сплати останньою судового збору відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 11, 60, 88, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_5 про усунення від права на спадщину,відмовити у повному обсязі.

Вступна та резолютивна частини рішення виготовлені в нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 16.03.2016 р. Повний текст рішення виготовлено 21.03.2016 р.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Заводський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.Л.Шалпегіна