Справа № 465/3255/14 Головуючий у 1 інстанції: Лозинський Б.М.
Провадження № 22-ц/783/172/16 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Шандри М.М.

суддів: Струс Л.Б., Шумської Н.Л.

з участю секретаря Бадівської О.О.

та з участю ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Франківської районної адміністрації Львівської міської ради на рішення Франківського районного суду м. Львова від 23 червня 2015 року у справі за позовом Франківської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, за участю третіх осіб - Львівського комунального підприємства «Вулецьке», Органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, Львівської міської ради про виселення, -

встановила:

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 23.06.2015 року у задоволенні позову Франківської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, за участю третіх осіб - Львівського комунального підприємства «Вулецьке», Органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, Львівської міської ради про виселення відмовлено.

Рішення суду оскаржила Франківська районна адміністрація Львівської міської ради.

В апеляційній скарзі вважає рішення незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що єдиною підставою для вселення у вільне приміщення є ордер, виданий на підставі рішення виконавчого комітету районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів. Відповідачі самовільно зайняли спірне житлове приміщення. Районний суд не взяв до уваги рішення Франківського районного суду м. Львова від 13.05.2008 року, рішення Апеляційного суду Львівської області від 05.03.2009 року, якими сім»ї ОСОБА_2 відмовлено у визнанні права користування спірним житлом. Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Представник Франківської районної адміністрації Львівської міської ради та представники третіх осіб у судове засідання не з»явилися, хоча належним чином про час і місце розгляду справи були повідомлені (а.с. 168-171), про причини неявки суд не повідомили та з клопотанням про відкладення розгляду справи не зверталися, тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України здійснюється колегією суддів за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід відхилити з таких підстав.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах диспозитивності. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Судом установлено, що позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 з позовом, в якому просив виселити відповідачів з неповнолітніми дітьми із квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житла.

Як установлено судом, ОСОБА_6 на сім»ю з чотирьох осіб на підставі рішення виконкому Ленінської районної ради депутатів трудящих від 28.09.1972 року № 807 було видано ордер № 253 від 01.08.1972 року на право заняття двох кімнат і кухні в квартирі АДРЕСА_1 (а.с.19). У вказаній квартирі зареєстровані та проживають ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_2, та неповнолітні діти ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, районний суд вірно виходив з того, що необгрунтованими є доводи позивача про самоправність зайняття відповідачами квартири АДРЕСА_1, оскільки відповідачі вселилися у квартиру АДРЕСА_1 на підставі ордера.

Як установлено судом, Франківською районною адміністрацією розпорядження про присвоєння квартирного номера АДРЕСА_1 не приймалося (а.с.152).

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів підстав для скасування рішення суду не вбачає.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, ст.317, ст.319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника Франківської районної адміністрації Львівської міської ради відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 23 червня 2013 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий М.М. Шандра

Судді: Л.Б.Струс

Н.Л. Шумська