Справа № 308/6670/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2016 року Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі

головуючої судді Сарай А.І.

при секретарі Гечка К.В.

з участю позивачки ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 30.10.1999 р. Від даного шлюбу мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. В позові зазначає, що спільне подружнє життя з відповідачем у них не склалося через несумісність характерів та сварки. Впродовж останнього часу вони припинили шлюбні стосунки, вести спільне господарство та на даний час разом з відповідачем не проживають. У звязку з тим, що їхнє спільне життя з відповідачем є неможливим, вона з сином залишилася проживати у належній їй квартирі по вул. Лермонтова, 1/22 в м. Ужгород. Усі витрати, повязані з утриманням дитини вона несе одна, відповідач добровільної допомоги на утримання сина не надає, участі у вихованні дитини не приймає. Відповідач є молодою працездатною особою та не має на утриманні інших осіб та утриманців, а тому на підставі уточнених у ході розгляду справи позовних вимог, оскільки відповідач на даний час ніде не працює, просить стягнути з нього аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн. щомісячно. Місце проживання сина ОСОБА_4 просить визначити разом з нею в квартирі, розташованій в м. Ужгород по вул. Лермонтова, 1/22.

Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали посилаючись на викладені в позовній заяві обставини і просять позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявився, хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, а тому суд розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до поданих до суду 07.07.2015 р. письмових заперечень проти позову відповідач просив стягувати з нього аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн. щомісячно.

Заслухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сімєю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обовязків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обовязків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 , ст. 25 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого звязку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя.

За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя.

Статтею 111 СК України передбачено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

У пункті 10 постанови Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 р. розяснено, що передбачене ч. 1 ст. 111 СК вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК). Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи.

Відповідно до 112 СК України, під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

В судовому засіданні встановлено, що 30 жовтня 1999 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстровано у відділі РАГС Ужгородської міської ради за актовим записом № 607. Від шлюбу мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьком в свідоцтві про народження якого значиться відповідач, а мати позивачка.

Сторони втратили почуття поваги, довіри та любові один до одного. Про це свідчать ті обставини, що позивач і відповідачка разом не проживають та сімейних стосунків не підтримують. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу і не бажає з відповідачем спільно проживати. Неявку відповідача в судове засідання суд розцінює як байдуже ставлення до шлюбу з позивачкою.

Наведене дозволяє суду зробити висновок про те, що цей шлюб існує лише формально і подальше його збереження суперечить інтересам позивачки.

Суд вживав заходи для збереження сімї, однак наданий сторонам строк для примирення позитивного результату не дав.

Неповнолітній син сторін перебуває на утриманні і вихованні у позивачки ОСОБА_1 та проживає разом з нею у квартирі АДРЕСА_1.

Вказана квартира на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого згідно з рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 302 від 28 серпня 2002 року, серед інших, належить на праві приватної, спільної, сумісної власності позивачці та сину ОСОБА_4.

Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, що стверджується заявою позивачки та відповідно до матеріалів справи постійного місця роботи не має.

Враховуючи наведене, суд вважає, що є підстави для застосування до відповідача примусового порядку стягнення аліментів.

У відповідності до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд враховує майновий стан сторін, працездатний вік відповідача, відсутність у нього постійного місця праці, де заробіток його носить нерегулярний (мінливий) характер. А тому, суд вважає, що вимоги позивачки слід задовольнити частково і стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі по 1000 грн. щомісячно на утримання дитини.

Беручи до уваги, що згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2016 року становить 1455 грн., така сума аліментів, на думку суду, повинна забезпечити дитину хоча б найнеобхіднішим.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказів того, що відповідач має можливість сплачувати по 1200 грн. щомісячно позивачка суду не надала.

Розмір аліментів визначений судом відповідатиме принципам розумності та справедливості. При цьому суд зазначає, що сторони не позбавлені права в подальшому, відповідно до положень ст. 192 СК України, ставити питання про зміну розміру аліментів.

За правилами ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову.

Суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць (п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України).

Враховуючи, що син сторін постійно проживає з позивачкою, а спору про його подальше місце проживання не виникає, місце проживання дитини слід визначити з матірю ОСОБА_1

У відповідності до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_3 слід стягнути на користь позивачки сплачений нею судовий збір у сумі 243.6 грн. за вимогу про розірвання шлюбу та судовий збір у сумі 243.6 грн. в дохід держави за вимогу про стягнення аліментів.

Керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 21, 24, 25, 56, 105, 110-112, 180, 182, 184 СК України суд,

Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Шлюб зареєстрований 30 жовтня 1999 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Ужгородської міської ради за актовим записом № 607 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвати.

Визначити місце проживання дитини сторін сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матірю ОСОБА_1 в квартирі, яка розташована за адресою: м. Ужгород, вул. Лермонтова, 1/22.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_6, аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень щомісячно, починаючи з 09 червня 2015 року і до його повноліття.

Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок сплаченого судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 до спеціального фонду Державного бюджету України 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Головуюча Сарай А.І.