Ухвала

іменем україни

28 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СавченкоВ.О., Гончара В.П., Остапчука Д.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Одеської міської ради про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права на спадкове майно, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Одеської області від 24 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Одеської міської ради про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права на спадкове майно, посилаючись на те, що з січня 1998 року й до дня смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, проживав з останнім однією сім'єю у квартирі спільного заселення АДРЕСА_1, у зв'язку з чим як спадкоємець четвертої черги, прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5 й набув право власності на 437/1000 часток вказаної квартири.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05 серпня 2015 року позов задоволено. Встановлено факт проживання ОСОБА_4 з ОСОБА_5 однією сім'єю за адресою: АДРЕСА_1 з 01 січня 1998 року й до дня смерті ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 437/1000 часток квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 24 листопада 2015 року зазначене рішення районного суду скасовано й в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення апеляційного суду скасувати й направити справу на новий апеляційний розгляд, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17 липня 2014 року визнано відумерлою спадщину, що відкрилася після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, яка складається з 437/1000 частини чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_1, то вказана спадщина на законних підставах перейшла у власність територіальної громади м. Одеси.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Пунктом 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом) судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України, про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою.

Таким чином, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, апеляційний суд, дослідивши докази у справі, обґрунтовано виходив із недоведеності вимог ОСОБА_4 та відсутності правових підстав для задоволення позову, оскільки відсутні належні й допустимі докази щодо підтвердження факту спільного проживання позивача із ОСОБА_5, оскільки до смерті ОСОБА_5 і після, членами родини позивача були і є його дружина та син, а одночасне перебування особи в двох сім'ях законом не передбачено.

Колегія суддів погоджується з такими висновками, оскільки вони узгоджуються з матеріалами та обставинами справи.

Суд апеляційної інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин й вірно застосував положення норм матеріального права, зокрема ст. 256 ЦПК України, ст. 3 СК України та ст. 1264 ЦК України й оцінивши усі забрані у справі докази, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 на увагу не заслуговують й висновків суду не спростовують.

Матеріали витребуваної справи не свідчать про те, що апеляційним судом при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Таким чином, оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, наведені у касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргуОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 24 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Савченко

В.П.Гончар

Д.О.Остапчук