Справа №573/2341/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/580-а/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

21 березня 2016 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Гагіна М. В.,

суддів - Попруги С. В. , Рибалки В. Г. ,

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на ухвалу Білопільського районного суду Сумської області від 10 лютого 2016 року про забезпечення позову

у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕВ-ГРУП» до ОСОБА_3, товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-інжинірингова компанія «Металургмаш» про переведення за договором купівлі-продажу комплексу нежитлових будівель прав та обовязків покупця та визнання права власності на будівлю кузнечно-пресового цеху цегляного, -

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Білопільського районного суду Сумської області від 10 лютого 2016 року заяву ТОВ «ЛЕВ-ГРУП» задоволено частково.

Заборонено ОСОБА_3 вчиняти дії по відчуженню у будь-який спосіб будівлі кузнечно-пресового цеху цегляного, загальною площею 394,20 кв.м, що знаходиться за адресою: вул.Макаренка, 1 м.Білопілля.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати зазначену ухвалу та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні заяви ТОВ «ЛЕВ-ГРУП» про забезпечення позову.

При цьому доводить, що суд заборонивши їй будь-які дії по відчуженню будівлі кузнечно-пресового цеху загальною площею 394,2 кв.м., фактично заборонив вчиняти дії щодо належного їй комплексу нежитлових будівель адміністративно-виробничого призначення, а саме чотирьох будівель загальною площею 4845 кв.м зареєстрованих у реєстрі під одним реєстраційним номером обєкта нерухомого майна 06, навіть не беручи до уваги те, що позивачем заявлені вимоги на переведення на нього права власності на будівлю площею 394,20 кв.м. Крім того, відповідно до договору оренди позивач мав би право на придбання лише орендованого ним приміщення площею 23, 20 кв.м, якщо зміг би довести, що являється добросовісним орендарем.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Особи, які брали участь у справі належним чином повідомлені про час і місце судового засідання, проте своїм процесуальним правом на участь у ньому не скористалися, їх неявка не є перешкодою для розгляду справи.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що не вжиття заходів по забезпеченню позову може утруднити або ж унеможливити виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Так, відповідно до частин 1, 3 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно п.3 ч.1 та ч.3 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалене тільки у відповідності до заявлених вимог. Отже, конкретний вид забезпечення позову повинен застосовуватися у разі необхідності та бути співмірним із заявленими вимогами.

У відповідності з абз. 2 п. 1, абз. 1, 3 п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК України, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду).

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Білопільського районного суду Сумської області від 10 лютого 2016 року відкрито провадження у справі за позовом ТОВ «ЛЕВ-ГРУП» до ОСОБА_3, третя особа: ТОВ «Виробничо-інжинірингова компанія «Металургмаш» про переведення за договором купівлі-продажу комплексу нежитлових будівель прав та обовязків покупця та визнання права власності на будівлю кузнечно-пресового цеху цегляного й призначено її розгляд у судове засідання на 25 лютого 2016 року о 13-00 год.

Одночасно з позовною заявою ТОВ «ЛЕВ-ГРУП» подало заяву про забезпечення позову, в якій зазначалось, що 01 липня 2013 року між ним та ТОВ «Виробничо-інжинірингова компанія «Металургмаш» було укладено договір оренди спірних приміщень.

29 жовтня 2014 року між ТОВ «Виробничо-інжинірингова компанія «Металургмаш» та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу комплексу цих нежитлових приміщень.

Отже, вказаний договір купівлі-продажу був укладений у період дії договору оренди між ТОВ «ЛЕВ-ГРУП» та ТОВ «Виробничо-інжинірингова компанія «Металургмаш», а тому вважає, що його переважне право на купівлю орендованого майна порушено.

Просило заборонити ОСОБА_3 відчужувати у будь-який спосіб будівлю кузнечно-пресового цеху цегляного, загальною площею 394,20 кв.м, що знаходиться за адресою: вул.Макаренка,1/1 м.Білопілля.

Вжиті судом оскаржуваною ухвалою заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позивачем вимогами й гарантувало виконання можливого рішення суду.

Отже, оскаржувана ухвала суду постановлена з дотриманням порядку, визначеному у ст.209 ЦПК України, містить мотиви, яких суд дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Доводи апеляційної скарги про користування позивачем за договором оренди меншою площею ніж він претендує не спростовують висновків суду, оскільки таким вимогам позивача суд мав дати оцінку лише при розгляді справи по суті заявленого позову.

Крім того, ухвалою суду від 25 лютого 2016 року, вжиті заходи забезпечення позову скасовано.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для скасування оскаржуваної ухвали, постановленої з дотриманням норм процесуального права.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.2 ст.307, п.1 ч.1 ст.312, ст.ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Білопільського районного суду Сумської області від 10 лютого 2016 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -

Судді -