Дата документу 08.02.2016
Справа N 320/9157/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«08» лютого 2016 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого: судді Кучеренко В.В.

при секретарі: Прозоровій Т.О.

за участю представників: позивача - ОСОБА_1, відповідачів ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, органу опіки та піклування Мелітопольської міської ради Запорізької області, про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом виселення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду з позовом, в якому просить усунути перешкоди у користуванні належним їй на праві власності житловим будинком № 12 розташованим на вулиці Суворова в м. Мелітополі, шляхом виселення з нього ОСОБА_4 та ОСОБА_6 без надання їм іншого житлового приміщення, зазначивши, що їй на праві власності належить житловий будинок, що знаходиться за адресою: м. Мелітополь, вул. Суворова, 12 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.10.2005 року, який вона отримала у спадщину після смерті своєї матері. Тривалий час, а саме більше одного року позивачка не проживала у будинку, так як разом з дітьми перебувала в Криму. Коли вона з дітьми повернулася до м. Мелітополь, то виявилось, що у будинку без жодних правових підстав живе її зведений брат ОСОБА_4 та його дружина ОСОБА_6 В жовтні 2015 року відповідач ОСОБА_4 запропонував позивачці та трьом її синам жити в неопалюваній літній кухні, яка фактично не придатна для проживання. Коли стало помітно прохолодно, відповідач ОСОБА_4 дозволив позивачці зайняти одну кімнату в будинку, однак у цій кімнаті вистачає місця тільки для одного ліжка, тому у ній помістилися тільки позивачка з пятирічним сином, ще два її сина продовжують жити в літній кухні. Відповідачі продовжують займати іншу частину будинку, яка їм не належить. Відповідачі в будинку не зареєстровані, займають житлові приміщення самоправно. Позивачка неодноразово вимагала відповідачів звільнити приміщення, оскільки воно необхідно для проживання позивачки та її родини, вона бажає вселитися в будинок зі своїми дітьми але не може цього зробити через те, що відповідачі не бажають звільнити приміщення та це порушує її права як власника цього будинку. Спроби позивачки вирішити спір у досудовому порядку не дали результату, висилити відповідачів самостійно вона не може. Добровільно звільнити приміщення відповідачі не бажають, у звязку з чим позивачка змушена звернутися до суду, оскільки своїми діями відповідачі створюють їй перешкоди в користуванні будинком.

Позивачка в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Суду пояснила що вона отримала у спадщину після смерті своєї матері будинок № 12 по вулиці Суворова в м. Мелітололі, проте відповідачі самовільно займають вказаний будинок та не дозволяють їй ним користуватися, лише окремими кімнатами кухнею і спальнею. Крім того з відповідачами у будинку проживає пять собак. Вона викликала міліцію, з приводу самовільного зайняття відповідачами її будинку, після чого відповідачу ОСОБА_4 було винесено попередження. Коли вона оформляла спадщину то вказувала що є однією спадкоємицею. В період з серпня 2014 року по жовтень 2015 року у вказаному будинку вона не проживала, в ньому проживали квартиранти. В січні 2015 року, коли квартиранти зїхали, в будинку почав проживати відповідач ОСОБА_4 У вказаному будинку три кімнати, дві з них займають відповідачі, одну позивачка.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримав та суду пояснив, що відповідач по справі ОСОБА_4 зведений брат позивачки безпідставно зайняв її житловий будинок. Сімя позивачки проживає лише в одній кімнаті. Позивач неодноразово зверталась до органу опіки та піклування з цього приводу, але їй було рекомендовано звернутися до суду. Відповідачі скористалися тим, що позивачка була відсутня у своєму будинку, тому вони вселилися туди. На підставі вищевикладеного просить задовольнити позов.

Відповідачі у судове засідання не зявилися, їх представник адвокат ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні. Суду пояснив, що відповідачі не чинять перешкод позивачці у користуванні її будинком. Відповідач ОСОБА_4 має також право на користування вказаним будинком, проте пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини, та звернувся до суду з позовом для визначення йому додаткового строку. На даний час справа перебуває в провадженні суду, та рішення по ній ще не прийняте.

Представник третьої особи органу опіки та піклування у судове засідання не з'явився, згідно письмових пояснень вважає позов ОСОБА_3, таким, що підлягає задоволенню та просить розглянути справи за його відсутністю.

Суд, заслухавши доводи позивача, представників позивача та відповідача, пояснення свідка, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що позов підлягає повному задоволенню за наступними підставами.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Відповідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.10.2005 року спадкоємицею майна ОСОБА_7, яка померла 08.01.2005 року є її дочка ОСОБА_3, спадкове майно на яке видане свідоцтво, складається з житлового будинку, що знаходиться в м. Мелітополі, вул. Суворова, 12 /а.с.5/.

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію права власності на нерухоме майно, ОСОБА_3 є власником будинку № 12 по вул. Суворова в м. Мелітополі /а.с.5 зворот/.

Відповідно до копії технічного паспорта на житловий будинок № 12 по вул. Суворова в м. Мелітополі та копії домової книги, ОСОБА_3 є власником вказаного будинку та зареєстрована в ньому/а.с.6,7-9/.

Згідно копії довідки голови квартального комітету від 30.10.2015 року та копії акта від 24.10.2015 року, в будинку № 12 по вул. Суворова в м. Мелітополі проживають ОСОБА_4 та ОСОБА_5 /а.с.10,11/.

Відповідно до акта обстеження умов проживання від 23.10.2015 року, складеного головним спеціалістом ССД ОСОБА_8, фахівцем із соціальної роботи ОСОБА_9, було проведено обстеження умов проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 та встановлено, що у вказаному будинку в маленькій кімнаті проживає власник будинку ОСОБА_3 разом зі своїми дітьми: ОСОБА_10, ОСОБА_10, ОСОБА_11, що підтверджується копіями про їх народження /а.с.13,14/. Також в будинку без реєстрації у великій кімнаті проживають ОСОБА_4, ОСОБА_5 /а.с.12/.

Позивачка зверталася до Мелітопольського МВ ГУВМВС з заявою про те, що ОСОБА_4 не хоче виїжджати з належного їй будинку, що підтверджується копією талона повідомлення № 29 від 06.10.2015 року /а.с.16/.

Згідно довідки Мелітопольського МВ УДМС України від 06.11.2015 року ОСОБА_4 зареєстрований з 21.05.2008 року в Мелітопольському районі с. Новобогданівка вул. Пархоменко,25 /а.с.22/.

Згідно посвідчення № 000639 виданого 27.10.2010 року Виконавчим комітетом Мелітопольської міської ради Запорізької області, ОСОБА_3 є багатодітною матірю /а.с.17/.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що вона колишня дружина відповідача ОСОБА_4, та до 2005 року проживала разом з ним. У будинку № 12 по вул. Суворова в м. Мелітополі після смерті своєї матері, проживала позивачка, але згодом в вересні 2014 року поїхала до Криму на заробітки. Після того як позивачка повернулася з Криму в належному їй будинку проживав ОСОБА_4 зі своєю дружиною. Вона була свідком того, як ОСОБА_3 викликала міліцію із за того, що ОСОБА_4 не пускав її до будинку. Вона приїжджала до відповідача ОСОБА_4 зі своєю дочкою щоб поговорити з ним з приводу того, що він не пускає ОСОБА_3 в належний їй житловий будинок, однак ОСОБА_4 не пустив свою сестру проживати в будинку.

Згідно ч.1 ст.317, ч.1 ст.319 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно до ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб.

Статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок(частину будинку), квартиру, користуються ним(нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інше не заборонені законом угоди.

Статтею 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України передбачено, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користування інакше ніж з підстав і в порядку визначеному законом.

Право на повагу до житла гарантується ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч.1 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Згідно ч. 3 ст.116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Таким чином, аналізуючи досліджені докази, суд вважає, що відповідачі дійсно всупереч встановленим законом вимогам самовільно вселилися в будику, який належить позивачу, без належної реєстраціє, та своїм знаходженням в будинку, перешкоджають багатодітній сімї, якою є родина позивача, належним чином користуватись будинком, тому відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підлягають виселенню з будинка № 12 по вулиці Суворова в м. Мелітополі без надання їм іншого житлового приміщення.

Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про неможливість розгляду справи та необхідність призупинення розгляду по суті, так як відповідач в теперішній час звернувся до суду з заявою про поновлення строку для прийняття спадщини, так як вказаний спір не вирішить питання про зміну власника будинку і в звязку з тим, що на момент розгляду справи власником будинку № 12 по вулиці Суворова в м. Мелітополі є позивачка і зупинення провадження по справі буде порушувати не тільки її права, але і права трьох неповнолітніх дітей, які проживають з нею.

Керуючись ст.ст. 9, 109, 116, 150 ЖК України, ст. ст. 317, 319, 321, 383, 391 ЦК України, Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 15, 57, 59, 107, 208, 212-215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, органу опіки та піклування Мелітопольської міської ради Запорізької області, про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом виселення - задовольнити повністю.

Усунути ОСОБА_3 перешкоди в користуванні житловим будинком № 12 по вулиці Суворова в м. Мелітополі Запорізької області, шляхом виселення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 із будинку № 12 по вулиці Суворова в м. Мелітополі Запорізької області без надання їм іншого житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), та ОСОБА_5 в рівних долях на користь держави судовий збір в розмірі 487 гривень 20 копійок.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: В.В.Кучеренко