Єдиний унікальний номер 237/1803/14-ц Номер провадження 22-ц/775/660/2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2016 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Будулуци М.С., Дундар І.О.,

за участю секретаря Марченко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Мар?їнського районного суду Донецької області від 20 червня 2014 року у справі за позовом Служби у справах дітей Мар?їнської районної державної адміністрації в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: орган Опіки та піклування Старомихайлівської селищної ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Мар?їнського районного суду Донецької області від 20 червня 2014 року позов Служби у справах дітей Мар?їнської районної державної адміністрації в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: орган Опіки та піклування Старомихайлівської селищної ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задоволено.

Позбавлено ОСОБА_1 батьківських прав відносно її малолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання її малолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини всіх видів доходів, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму, на користь малолітнього ОСОБА_2, починаючи з 22 квітня 2014 року й до його повноліття.

Із вказаним рішенням не погодилась відповідачка ОСОБА_1 та подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення Мар?їнського районного суду Донецької області від 20 червня 2014 року, скасувавши його в частині позбавлення її батьківських прав відносно її малолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Доводами апеляційної скарги наведено, що судом першої інстанції зроблено неправильну оцінку доказів та встановлення повноти обставин справи. Судом взяті до уваги докази, які підтверджують обставини річної давнини, які наразі не відповідають дійсності. Тому, вважає, що суд своїм висновком порушив норми процесуального та матеріального права, а саме: прийняв рішення без наявності підстав для позбавлення батьківських прав.

В судове засідання апеляційного суду сторони не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, шляхом розміщення оголошення про розгляд справи на сайті апеляційного суду Донецької області та направлення телефонограми.

Представником позивача надано до апеляційного суду заяву, в якій він просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Мар?їнського районного суду Донецької області - залишити без змін, при цьому направлено апеляційному суду висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно її малолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Просив справу розглянути за відсутністю представника Служби у справах дітей Мар?їнської районної державної адміністрації.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю сторін.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 є матір'ю малолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9).

З вироку Ленінського районного суду м. Донецька від 27 липня 2007 року вбачається, що відповідачку визнано винною в скоєнні злочину, передбаченого ст. 166 КК України, та призначено покарання у вигляді трьох років позбавлення волі з відстроченням відбування показання на три роки (а.с. 13-16).

Актом обстеження умов проживання від 13 березня 2014 року встановлено, що будинок знаходиться в незадовільному стані. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: у дитини є окреме місце для відпочинку та розвитку, є речі для літнього та зимнього сезону, але будинок потребує капітального ремонту (а.с. 19).

Відповідно листа комунального лікувально-профілактичної установи «Міський спеціалізований будинок дитини м. Донецьк» №166 від 03.03.2014 року, ОСОБА_2 знаходиться на повному державному забезпеченні з 04 квітня 2013 року. Згідно з наказом департаменту охорони здоров'я Донецької обласної державної адміністрації від 1 жовтня 2013 за №441 термін перебування дитини було подовжено до 4 квітня 2014 року (а.с. 20).

З характеристики на ОСОБА_1 видно, що мати дитини зарекомендувала себе з незадовільного боку, не працювала, коштів для існування не вистачало, дитина відставала у розвитку від однолітків (а.с. 24).

Рішенням комісії з питань захисту прав людини від 1 квітня 2014 року про доцільність повернення малолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на виховання та постійне проживання до родини матері ОСОБА_1, вирішено за недоцільне повернення малолітнього ОСОБА_2 на виховання та постійне місце проживання до родини матері, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 25).

Згідно розпорядженнями Голови Мар?їнської районної державної адміністрації Донецької області №96 від 26 травня 2013 року та №181 від 2 квітня 2014 року продовжено термін перебування ОСОБА_2 у дитячому державному закладі на повному державному забезпеченні на період розгляду Мар?їнським районним судом позовної зави про позбавлення батьківських прав (а.с. 28, 29).

Відповідно висновку Органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідачки батьківських прав Орган вважає можливим позбавити ОСОБА_1 батьківських прав стосовно її сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 76-77).

Задовольняючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості вимог стосовно позбавлення батьківських прав ОСОБА_1

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, відповідають нормам матеріального і процесуального права та фактичним обставинам справи.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції правильно встановив, що правовідносини, які виникли між сторонами регулюються ст.ст. 164, 165 Сімейного Кодексу України.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України суд може позбавити матір, батька батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини.

Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно дійшов висновку про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав, оскільки відповідачкою не надано доказів на підтвердження прояви турботи та піклування щодо свого сина, виявлення інтересу до його внутрішнього світу.

Доводи апеляційної скарги щодо неправильної оцінки доказів є безпідставними, тому до уваги не приймаються, оскільки не спростовують висновків суду та не належать до тих підстав із якими процесуальне законодавство пов'язує можливість зміни або скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

За своєю формою рішення суду відповідає вимогам ст. 215 ЦП К України.

Як приведено вище, відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Виходячи з вказаної норми закону, до компетенції суду апеляційної інстанції не входять повноваження щодо переоцінки доказів, досліджених судом першої інстанції з додержанням встановленого порядку.

Нових доказів, які б давали підстави для відмови у задоволенні позовних вимог, відповідачем не надано.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно перевірив обставини справи, дав їм належну оцінку та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не вбачається. Доводи апеляційної скарги необґрунтовані і не спростовують висновків суду.

Тому відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Мар?їнського районного суду Донецької області від 20 червня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: