Провадження № 2/161/584/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області:

в складі головуючої судді Плахтій І.Б.,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивує тим, що 04 вересня 2008 року між АБ «Діамант», правонаступником якого є ПАТ «Діамантбанк» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір про встановлення ліміту кредитування з видачею платіжної картки (фізичні особи/максимум Premium) № 082С/К17, відповідно до умов якого відповідачу відкрито картковий рахунок з видачею платіжної картки з лімітом кредитування 50 000,00 грн. В забезпечення виконання зобовязань 04 вересня 2008 року між АБ «Діамант» та ОСОБА_5, ОСОБА_6 були укладені договори поруки, відповідно до яких поручителі на добровільних засадах взяли на себе зобовязання відповідати солідарно за своєчасне та повне виконання зобов'язань ОСОБА_5 перед позикодавцем у повному обсязі.

Внаслідок порушення відповідачем виконання умов договору, 15 липня 2010 року Луцьким міськрайонним судом винесено рішення про солідарне стягнення з ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Діамантбанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 73506,71 грн.

Оскільки боржниками свої зобовязання по договору не виконані, станом на 12 липня 2013 року утворилась заборгованість перед банком в загальній сумі з процентами в розмірі 160 375,02 грн. та пеня 37 692,20 грн.

Оскільки рішенням суду частково заборгованість стягнута, просив, стягнути солідарно з відповідачів різницю суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 124 560,51 грн. та витрати по сплаті судового збору.

23.09.2013 року у справі було ухвалене заочне рішення, яке було скасоване ухвалою від 18.09.2015 року.

В ході нового судового розгляду справи позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій предявлено вимоги лише до двох відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_5 та проведено розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 25.02.2016 року, яка становить 282 734,48 грн. і складається з заборгованості зі сплати кредиту 113 061,38 грн., зі сплати процентів 140 894,33 грн., зі сплати пені 28 778,77 грн. Оскільки рішенням суду від 15.07.2010 року стягнуто 73 506,71 грн., просить суд стягнути заборгованість за мінусом стягнутого в розмірі 209 227,77 грн. та судові витрати.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні вимоги позову підтримав в повному обсязі. Просив позов задовольнити з врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог.

Представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги позову не визнав. Звертав увагу суду на те, що в кредитному договорі, як і в договорі поруки зазначена відсоткова ставка по кредиту 28%. Однак, нарахування відсотків проводилося за ставкою 48%. Коли і на якій підставі збільшили відсоткову ставку не відомо. Про збільшення ставки поручителя не повідомляли. А тому, вважає поруку припиненою.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази в справі, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення.

Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст. 526, 527, 530, 546, 549, 550, 556 ЦК України.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтями 526, 527 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, наслідками порушення боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми позики, є право позикодавця вимагати дострокове повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів належних йому.

Судом встановлено, що 04 вересня 2008 року між АБ «Діамант», правонаступником якого є ПАТ «Діамантбанк» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір про встановлення ліміту кредитування з видачею платіжної картки (фізичні особи/максимум Premium) № 082С/К17, відповідно до умов якого відповідачу відкрито картковий рахунок з видачею платіжної картки з лімітом кредитування 50 000,00 грн.(а.с. 10,11).

В забезпечення виконання зобовязань 04 вересня 2008 року між АБ «Діамант» та ОСОБА_6 було укладено договір поруки № 082-1С/К17, відповідно до умов якого поручитель на добровільних засадах взяв на себе зобовязання відповідати солідарно за своєчасне та повне виконання зобовязань ОСОБА_5 перед позикодавцем у повному обсязі (а.с. 7,8).

В забезпечення виконання зобовязань 04 вересня 2008 року між АБ «Діамант» та ОСОБА_5 було укладено договір поруки № 082-2С/К17, відповідно до умов якого поручитель на добровільних засадах взяв на себе зобовязання відповідати солідарно за своєчасне та повне виконання зобовязань ОСОБА_5 перед позикодавцем у повному обсязі (а.с. 9).

В судовому засіданні з пояснень сторін встановлено, що відповідач ОСОБА_6 помер 10.01.2016 року. Дана обставина стверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЕГ № 182498 (а.с. 94). А тому, вимоги щодо солідарного стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_6, як з поручителя банком не заявляються.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 15.07.2010 року, яке набрало законної сили, з ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 стягнуто солідарно в користь АБ «Діамант» 73 506,71 грн заборгованості за кредитним договором. На виконання рішення суду було видано виконавчі листи (а.с. 13-15). Рішення суду виконується частково, що підтверджується розрахунком заборгованості.

Разом з тим, судом встановлено, що відповідно до затверджених протоколом правління АТ «Діамант» № 26 від 25.06.2008 року Параметрів кредитних операцій «Персональні фінанси» на ІІІ квартал 2008 року, відсоткова ставка за користування овердрафтом становить 48%. Кредитний договір з ОСОБА_5 укладався саме на умовах сплати 48% річних за користування кредитом. Протягом усього часу банком нараховувалися відсотки в розмірі 48% річних і позичальник прийняла і частково виконувала такі умови договору.

Однак, при укладенні кредитного договору у тексті договору було допущено описку, а саме, пунктом 1.4.2. кредитного договору установлено, що кредитні кошти у формі овердрафт, що надаються позичальнику у випадках, передбачених п.п. 3.1.5. цього договору, надаються зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 28% річних за весь період користування кредитом, замість правильних 48%.

Представник позивача в судовому засіданні та в додаткових поясненнях до позову стверджував, що в договорі зазначено іншу ставку за овердрафтом внаслідок технічної помилки.

Позичальник ОСОБА_5 прийняла та виконувала договір на умовах 48% ставки за овердрафтом.

Разом з тим, поручитель ОСОБА_4 при укладенні договору поруки, не знав і не міг знати про існування збільшеної відсоткової ставки 48% річних за користування овердрафтом, оскільки в договорі поруки зазначено лише звичайну відсоткову ставку 28% річних.

А тому, суд вважає, що оскільки поручителю не було відомо про зміну зобовязання в частині користування овердрафтом, внаслідок чого збільшувався обсяг його відповідальності, то в даному випадку має місце припинення поруки на підставі ч.1 ст.559 ЦК України.

Що стосується позичальника ОСОБА_5, то її зобовязання не припинялися і частково виконувалися, в тому числі і в частині нарахованих в розмірі 48% річних за оведрафтом.

Відповідно до п. 1.1 кредитний договір укладено на один рік до 03 вересня 2009 року. Згідно п.5.1. кредитного договору датою, якою визначено кінцевий термін періоду дії кредитної лінії, що вказаний в п.1.1. даного договору автоматично змінюється на дату, що настає за днем, в якому позичальник не сплатив будь-який платіж за договором.

Оскільки, відповідач не виконав рішення суду та не повернув, зокрема, суму простроченого кредиту, всі платежі за кредитним договором продовжують нараховуватися, а саме: відсотки, комісія, штраф та пеня. Дія кредитного договору не припинена, він не розірваний у встановленому законодавством порядку. А тому, зобовязання позичальника по сплаті платежів за кредитним договором, продовжують існувати і після винесення та набрання законної сили вказаним вище заочним рішенням суду.

Так, з розрахунку заборгованості за кредитним договором, поданого до заяви про уточнення позовних вимог (а.с. 101-103) вбачається, що станом на 25.02.2016 року у позичальника утворилась заборгованість перед банком в загальній сумі 282 734,48 грн., з яких: заборгованість зі сплати кредиту 113 061,38 грн.; заборгованість зі сплати процентів 140 894,33 грн., пеня 28 778,77 грн.

До заяви про уточнення позовних вимог додано два розрахунки заборгованості: 1) за період з 15.10.2010 року по 12.07.2013 року; 2) за період з 13.07.2013 року по 25.02.2016 року.

З розрахунків вбачається, що до загальної суми заборгованості за кредитним договором позивачем помилково в подвійному розмірі було зараховано заборгованість зі сплати кредиту в розмірі 113 061,38 грн.(за період з 15.10.2010 року по 12.07.2013 року 59 535,98 грн., за період з 13.07.2013 року по 25.02.2016 року 53 525,40 грн.), яка була стягнута рішенням суду від 15.07.2010 року і на яку по даний час нараховуються відсотки і пеня. З розрахунків вбачається, що сума стягнутої попереднім рішенням заборгованості за кредитом зменшується за рахунок його примусового виконання.

А тому, суд вважає, що до задоволення підлягають вимоги, що стягнення нарахованої заборгованості зі сплати процентів в розмірі 140 894,33 грн. та пені в розмірі 28 778,77 грн., що в загальному становить 169 673,10 грн.

Проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що слід стягнути з відповідача ОСОБА_5 в користь позивача кредитну заборгованість в розмірі 169 673,10 грн.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, підлягають до задоволення вимоги позивача про відшкодування відповідачами понесених ним судових витрат.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 197, 213, 214, 215 ЦПК України, на підставі ст.ст. 509, 510, 511, 525, 526, 536, 553, 554, 559, 651, 1054, 1055 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 в користь Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» за договором про встановлення ліміту кредитування № 082С/К17 від 04.09.2008 року заборгованість в розмірі 169 673 (сто шістдесят девять тисяч шістсот сімдесят три) гривні 10 копійок та 1 696 (одну тисячу шістсот девяносто шість) гривень 73 копійки судового збору.

В задоволенні решти вимог позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду І.Б. Плахтій