22-ц/775/201/2016(м)
Головуючий в 1 інстанції Мальцева Є.Є.
Доповідач Пономарьова О.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Пономарьової О.М.,

суддів Зайцевої С.А., Кочегарової Л.М.,

при секретарі Брежнєві Д.О.,

за участю

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 08 вересня 2011 року,

в с т а н о в и л а:

23 серпня 2011 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом до відповідача та зазначала, що 07 листопада 2009 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем і 30 березня 2010 року у них народився син ОСОБА_3. Відповідач належної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, що ставить її в скрутне матеріальне становище. Просила стягнути з відповідача на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі ? частини з усіх видів доходу щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття.

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 08 вересня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені і на її користь з ОСОБА_2 ергійовича, ІНФОРМАЦІЯ_2, стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини з усіх видів його доходу щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття, починаючи утримання з 23 серпня 2011 року. Розподілені судові витрати.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. ОСОБА_4 зазначає, що суд вийшов за межі заявлених позовних вимог, оскільки в позовній заяві ОСОБА_1 просила стягнути аліменти в розмірі ? частини прожиткового мінімуму від заробітної плати, з чим він був згодний.

В судовому засіданні апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 просила залишити рішення суду без змін та відхилити апеляційну скаргу, зазначивши, що позовну заяву переписувала в суді з виставлених зразків.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

При розгляді справи судом першої інстанції встановлено, що відповідач є батьком дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що проживає з матірю -позивачкою ОСОБА_1, і не надає належної матеріальної допомоги на утримання дитини.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, яка в позовній заяві просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини прожиткового мінімуму від заробітної плати, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач позов визнав в повному обсязі, та стягнув на користь позивача аліменти в розмірі ? частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення нею повноліття, починаючи стягнення з 23 серпня 2011 року.

Такі висновки суду першої інстанції судова колегія вважає правильними, такими, що відповідають вимогам закону та встановленим у справі обставинам.

Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

В судовому засіданні встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що відповідач є батьком дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з матірю - ОСОБА_1. Відповідач не надає належної матеріальної допомоги на утримання дитини і добровільно сторони не дійшли згоди про участь відповідача в утриманні дитини.

Стягуючи з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини його заробітку (доходу), суд правильно виходив з вимог закону про те, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та урахував матеріальне становище відповідача, який є працездатною, фізично здоровою особою.

Доводи апеляційної скарги про те, що в порушення вимог закону суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивач в позовній заяві визначила розмір аліментів ? частину прожиткового мінімуму від заробітної плати, судова колегія вважає безпідставними і такими, що не впливають на правильність ухваленого рішення суду, оскільки суд визначив розмір аліментів у відповідності до вимог закону та присудив аліменти у частці від доходу батька дитини, як це передбачено ст. 181 СК України, та відповідно до положень ст. 182 СК України зазначив, що розмір аліментів не може бути менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Судова колегія вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені правовідносини, що склалися між сторонами і їм надана належна правова оцінка, в судовому рішенні повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності.

Судова колегія визнає, що наведені в апеляційній скарзі відповідача доводи є необґрунтованими і не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Згідно із статтею 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки не встановлено порушень судом першої інстанції при розгляді справи вимог матеріального чи процесуального законів або неправильної оцінки досліджених по справі доказів, то підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення судова колегія не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 08 вересня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: О.М. Пономарьова

Судді: С.А. Зайцева

ОСОБА_5