Справа №461/1989/15-ц
Провадження №2/461/248/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2016 року Галицький районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді Государського А.В.

за участю: секретаря Скаб В.О.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа орган опіки та піклування Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про припинення права власності, виплату грошової компенсації та визнання права власності,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4, третя особа орган опіки та піклування ГРА ЛМР про припинення права власності, виплату грошової компенсації та визнання права власності, мотивуючи вимоги тим, що йому на підставі договору купівлі-продажу належить 4/5 у квартирі №8 на вул.ОСОБА_5, 8, а відповідачці належить 1/5 частки у вказаній квартирі. Стверджує те, що відповідачка ОСОБА_4 у спірній квартирі не проживає, витрати на її утримання не несе та має інше житло. У 2014 році він створив сімю, у звязку із чим має потребу у використанні спірної квартири, вважає, що проживання в ній двох сімей є неможливим. З метою усунення невизначеності щодо володіння і користування квартирою та неможливістю виділу відповідачці в натурі частки житлового приміщення вважає за доцільне припинити її право на частку у спільній власності із грошовою компенсацією ОСОБА_4 вартості її частки у праві власності на житлове приміщення. Просить суд припинити право власності ОСОБА_4 на 1/5 частку квартири №8 на вул.Б.Меретина,8 у м.Львові; визнати за ним право власності на вищевказану частку квартири, внаслідок припинення права на її частку та виплату ним грошової компенсації.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали надавши пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Просять позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечила проти задоволення позову з підстав викладених у запереченні (а.с.19-21), додатково надала пояснення про те, що позивач не надав суду жодних доказів того, що вона має інше житло, не проживає у спірній квартирі, а тому вважає позов необґрунтованим та безпідставним і просить суд відмовити у його задоволенні.

Представник третьої особи органу опіки та піклування ГРА ЛМР ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, надавши пояснення про те, що припинення права власності ОСОБА_4 на 1/5 частку квартири №8 на вул.Б.Меретина,8 у м.Львові призведе до порушення прав її неповнолітньої доньки і суперечитиме інтересам дитини.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що за договором купівлі-продажу від шостого грудня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрованого в реєстрі за №2, ОСОБА_1 належить 4/5 частини, а ОСОБА_4 1/5 частини квартири №8 в будинку №8 на вул.ОСОБА_5 в м.Львові (а.с.4-5). Квартира складається з однієї житлової кімнати та кухні. Житлова площа цієї квартири 13,9 кв.м., загальна площа 27,6 кв.м.

Згідно з висновком судової інженерно технічної експертизи від 9 жовтня 2015 року дійсна (ринкова) вартість квартири №8 в будинку №8 на вул.ОСОБА_5 у м.Львові, станом на час проведення дослідження, становить 285 138,0 грн. Дійсна (ринкова) вартість 1/5 частини квартири №8 в будинку №8 на вул.ОСОБА_5 у м.Львові становить 57 028,0 грн., технічна можливість поділити спірну квартиру між співвласниками відсутня (а.с.73-77).

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Відповідно до ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Відповідно 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Аналіз норми ч. 1 ст. 365 ЦК України свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником.

Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у звязку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання позивачем у справі своїх зобовязань перед відповідачем.

Позивачем в порушення вимог ст. 365 ЦК України не внесено на депозитний рахунок суду вартість 1/5 частини спірної квартири, що на думку суду завдасть істотної шкоди інтересам відповідачки, тобто порушить вимоги пункту 4 частини першої цієї статті.

Посилання позивача на те, що ОСОБА_4 не приймає участі в утриманні квартири, не є підставою для задоволення даного позову, оскільки питання спільного утримання квартири, за відсутності згоди відповідачки, може бути вирішено позивачами в судовому порядку.

Крім того, суд вважає, що, припинення права відповідача на частину спірного майна буде порушенням ст. 9 Житлового кодексу України, згідно якої ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

У зв'язку з цим, задоволення позову, тобто припинення права відповідачки на належну їй частину квартири, завдасть інтересам останньої істотної шкоди, оскільки відповідачка не має іншого житла, і як встановлено матеріалами справи проживає разом із неповнолітньою донькою ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження від 25.10.2008 року, Серія 1-СГ №172110 (а.с.37).

Рішенням Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «ОСОБА_9 проти України» №35041/05 від 21 грудня 2010 року встановлено наявність порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), а саме: незаконного позбавлення Особи-33 майна у звязку із порушенням правил щодо попереднього депонування суми відшкодування, що може призвести до негативних економічних наслідків для Особи-33, оскільки вимога попереднього платежу не є просто технічною складовою процедури відчуження майна, яка встановлена законом, а є основною вимогою, на якій повинно ґрунтуватися рішення суду про позбавлення особи майна без її згоди, тому рішення національних судів не мали юридичної підстави, суди свавільно відхилялися від писаного права, не надавши обґрунтування, та відхилено вимоги заявника щодо справедливої сатисфакції.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України, право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Порядок застосування зазначеної норми матеріального права роз'яснив Верховний Суд України у постанові від 16.01.2012 року по справі № 6-81цс-11, правовий висновок якого в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для застосування у подібних правовідносинах. Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у рішенні №6-68цс14 від 02.07.2014 року.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю, оскільки позбавлення відповідачки права власності на її частину спірної квартири завдасть істотної шкоди інтересам останньої. Крім того, задоволення вимоги позивача, як співвласника квартири, про визнання за ним права власності на частку відповідачки, без попереднього внесення на депозитний рахунок суду вартості частки в спільному майні, є однією з основних умов ухвалення рішення про позбавлення особи майна без її згоди, а тому задоволення позову в такому випадку призведе до незаконного позбавлений майна.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 60, 88, 169, 212, 215 ЦПК України, ст.ст. 358, 365, 367, ЦК України, суд - ,

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа орган опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про припинення права власності, виплату грошової компенсації та визнання права власності відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий А.В. Государський