АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія 50
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Посунся Н. Є.

суддів Баранніка О.П., Пономарь З.М.

при секретарі Самокиша О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 - про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері,

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2014 року, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд, вивчивши доводи скарги, матеріали справи, вважає оскаржуване рішення законним, таким, що повинне бути залишене без змін, виходячи з наступного.

Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 є єдиним сином ОСОБА_2.

Відповідно до Довідки МСЕК від 29 червня 2005 року ОСОБА_2 є інвалідом другої групи, знаходиться на обліку в управлінні Пенсійного фонду України отримує пенсію в розмірі 1 700 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 та стягуючи на її користь з відповідача аліменти в розмірі 750,00 грн., районний суд керуючись ст..ст. 202, 205 СК України, дійшов висновку про те, що позивачка дійсно потребує матеріальної допомоги, а відповідач є особою працездатного віку та може надавати таку матеріальну допомогу.

Вказаний висновок районного суду є обґрунтованим та справедливим, з огляду на наступне.

При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обовязок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обовязку утримувати матір.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

На підтвердження обставин, викладених у позові, ОСОБА_2 надала довідки МСЕК, Управління Пенсійного фонду України, квитанції про оплату послуг з теплопостачання, медичну документацію та відповідні медичні довідки, з яких дійсно вбачається, що позивачка потребує матеріальної допомоги, оскільки є інвалідом другої групи, отримує пенсію у розмірі 1700,83 грн. (на час розгляду справи в апеляційному суді 1843,97 грн.), перенесла операції на серці, має захворювання хребта, в звязку з чим постійно проходить лікування в медичних закладах, самостійно сплачує за комунальні послуги, при цьому її син добровільно матеріальної допомоги їй не надає.

Відповідач, у порушення ст..ст. 10,60 ЦПК України належних та допустимих доказів, які б спростували зазначене вище не надав, посилався лише на довідку про те, що його матір працює на посаді техніка на дому та отримує заробітну плату в розмірі 1700,00 грн., розмір заробітної плати написаний від руки та ніким не завірений, що дає підстави сумніву, щодо дійсного розміру її зарплатні.

На спростування Довідки, наданої відповідачем, позивачкою апеляційному суду надано інші Довідки про її заробітну плату, які належним чином завірені роботодавцем та згідно яких з січня по грудень 2015 року включно та з січня по листопад 2016 року включно ОСОБА_2 отримувала заробітну плату в розмірі 489,56 грн. 600,77 грн. та 600,77 грн. 323,62 грн. відповідно.

Інших доказів неможливості надання матеріальної допомоги матері ОСОБА_3 ні суду першої інстанції, ні апеляційній інстанції надано не було.

Враховуючи вік позивачки 79 років, Висновок МСЕК про те, що вона є інвалідом другої групи, - непрацездатною, - апеляційний суд приходить до висновку, що вона вимушена працювати в звязку з мізерною пенсією та ненаданням допомоги сином, а тому

доводи апелянта в скарзі про те, що його матір укрила факт існування постійного доходу у вигляді заробітної плати, - є безпідставними та такими, що не спростовують обовязку сина утримувати свою матір, яка є непрацездатною, оскільки є інвалідом другої групи та потребує постійного лікування.

Виходячи з обовязку дітей утримувати непрацездатних батьків, того, що відповідач є працездатним, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення районного суду про стягнення з ОСОБА_3 на користь його матері аліментів в розмірі 750,00 грн. є законним, обґрунтованим, таким, що відповідає вимогам матеріального та процесуального законів, підстав для його зміни чи скасування встановлено не було.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала чинна з моменту проголошення, може бути оскаржена у 20-денний строк у касаційному порядку.

Головуючий Н.Є. Посунся

Судді: О.П. Бараннік

ОСОБА_4