Головуючий суду 1 інстанції - Ковальов В.М.
Доповідач - Коновалова В.А.
Справа № 414/250/16-ц
Провадження № 22ц/782/251/16
РІШЕННЯ

Іменем України

29 березня 2016 року м. Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Коротенка Є.В., Фарятьєва С.О.,

за участю секретаря Козубської А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Кремінського районного суду Луганської області від 01 березня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, в обґрунтування якої вказала, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року її батька ОСОБА_4 відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки площею 7,6364 га, яка розташована на території Варварівської селищної ради Кремінського району, що підтверджується державним актом про право приватної власності на землю, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 535. Позивачка та відповідач є спадкоємцями першої черги після смерті їхнього батька. Позивачка зазначила, що через юридичну необізнаність вона звернулася до нотаріуса лише у 2016 році, але їй було відмовлено з підстав пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини.

ОСОБА_2просила суд визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини до 16 серпня 2016 року.

Рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 01 березня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального права.

Позивач в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце повідомлений належним чином і в установленому законом порядку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

В ч. 1 статті 303 ЦПК України зазначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу. В межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що ним були встановленні факти про те, що рішенням Варварівської селищної ради Кремінського району від 25.12.2001 року ОСОБА_4 була передана у власність земельна ділянка № 94, площею 7,6364 га, яка розташована на території цієї сільської ради.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_4.

12.06.2016 року державним нотаріусом Кремінської державної нотаріальної контори відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку № 94 площею 7,6394, яка розташована на території Варварівської селищної ради Кремінського району, що належала ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, у зв'яжу з пропуском передбаченого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що із змісту позовної заяви та пояснень сторін не вбачається жодних перешкод для подання заяви про прийняття спадщини відносно земельного паю в установлений законом строк, а юридична необізнаність, на яку посилається позивачка, не є поважною причиною.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини по справі та матеріали справи у їх сукупності апеляційний суд вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, але з інших підстав.

Так у порушення вимог ст. ст. 212-215 ЦПК України та виходячи з підстав позову, суд першої інстанції не з'ясував усіх дійсних обставин справи, що мають визначальне значення для справи, зокрема, не з'ясував чи звертався хтось із спадкоємців та коли саме до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого 31 січня 2011 року ОСОБА_4, тобто не з'ясував коло спадкоємців померлого, які мають право на спадкування, не вирішив питання про склад осіб, які беруть участь у справі, та щодо залучення їх до участі у справі, та чи є ОСОБА_3 належним відповідачем.

Як вбачається із матеріалів справи ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 (а.с. 6). Після його смерті залишилась спадщина, яка складається із земельної ділянки площею 7,6394га, яка розташована на території Варварівської селищної ради Кремінського району, відповідно до державного акту на право власності на землю серія НОМЕР_2 (а.с. 8).

Із листа Кремінської державної нотаріально контори Луганської області № 260/01-16 від 24.30.2016 року, вбачається що згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру № 43360527 від 23.03.2016 року після смерті ОСОБА_4 спадкова справа не відкривалася (не заводилися).

Згідно з інформацією, викладеною в листі Варварівської сільської ради Кремінського району Луганської області від 25.03.2016 року ОСОБА_4 на момент смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 фактично проживав за адресою: АДРЕСА_2

Позивачка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 що підтверджується записом, здійсненим Кремінським РВ УМВС, в її паспорті. Фактично ОСОБА_2 проживала за адресою: АДРЕСА_4 як зазначено в листі Варварівської сільської ради Кремінського району Луганської області від 09 березня 2016 року.

До правовідносин, які виникли щодо спадщини, яка відкрилася після померлого ОСОБА_4, застосовуються норми ЦК України (2004 року).

Згідно ст.ст.1220,1221 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, а місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

У відповідності зі ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

В силу ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

В пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року зазначено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом.

Суди відкривають провадження в такій справи у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, не прийняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особи відповідальних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину, а при відсутності спадкоємців або неприйняття ними спадщини, чи відмови від неї є територіальні громади в особі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Як вбачається з матеріалів справи, позов пред'явлений ОСОБА_2 до ОСОБА_3, який у встановленому законом порядку не прийняв спадщину після ОСОБА_4.

Суд згідно ч.1 ст. 33 ЦПК України лише за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, може замінити первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучити до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції у порушення вимог ч. 4 ст.10 ЦПК України, не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, зокрема не перевірив наявність або відсутність спадкової справи стосовно померлого ОСОБА_4 у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, не з'ясував чи прийняв відповідач ОСОБА_3 у встановленому законом порядку спадщину, не роз'яснив особам, які беруть участь у справі їх прав, щодо можливості залучення до участі у справі територіальну громаду в особі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, як співвідповідача, а оскільки відповідач ОСОБА_3 спадщину у встановленому законом порядку не прийняв, то він є неналежним відповідачем, та не вирішив цього питання в порядку, передбаченому ст. 33 ЦПК України, та ухвалив передчасне рішення з порушенням норм процесуального права.

Оскільки позивач заявив позов до ОСОБА_3, який не прийняв спадщину, про що самим позивачем зазначалося в позовній заяві, а суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу не може усунути порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки не наділений повноваженнями залучення до участі у справі сторін на стадії апеляційного провадження, що само по собі унеможливлює правильне вирішення спору по суті, у задоволенні такого позову слід відмовити з цих підстав, що не позбавляє права позивача повторно звернутися до суду з аналогічним позовом, але з залученням до справи належного відповідача.

Проаналізувавши зазначені обставини по справі у їх сукупності, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції слід скасувати у відповідності до ст. 309 ЦПК України та ухвалити по справі нове рішення про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 за необґрунтованістю. При скасуванні рішення суду з зазначених підстав апеляційний суд вважає також недоцільним робити аналіз іншим доводам апеляційної скарги, так як вони можуть стати предметом розгляду справи при зверненні позивача до суду з позовом до належного відповідача.

Керуючись, ст.ст. 10,33,303, 307, 309, 319 ЦПК України, ст.ст.1261,1268,1269 ЦК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Кремінського районного суду Луганської області від 01 березня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовити.

Рішення суду набирає законної сили негайно після його проголошення, але може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після його проголошення у касаційному порядку.

Головуючий

Судді: