Справа № 466/3781/15 Головуючий у 1 інстанції: Зима І.Є.
Провадження № 22-ц/783/2136/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Павлишина О.Ф., Федоришина А.В.,

секретаря Бохонко Е.Р.,

з участю позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 21 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Львівгаз», з участю третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз Збут» про визнання дій протиправними, зобовязання до вчинення дій, -

встановила:

Оскаржуваним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 21 січня 2016 рокуу задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Львівгаз», з участю третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз Збут» про визнання дій протиправними, зобовязання до вчинення дій відмовлено за безпідставністю.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2, вважає таке незаконним, оскільки судом неправильно встановлені обставини, що мають значення для справи, а також рішення постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Звертає увагу на те, що суд першої інстанції не врахував рішень апеляційного суду, які вступили в законну силу щодо неправомірного припинення газопостачання по вул.Мирного, 19/12 та зобовязання ПАТ «Львівгаз» поновити неправомірно припинене газопостачання по зазначеній адресі. З приводу зазначеного рішення видано виконавчі листи, однак такі досі залишаються не виконаними. Тому апелянт вважає, що висновки суду про те, що відповідач має наміри відновити газопостачання по вул. Мирного, 19/2 у м. Львові, є надуманими та спростовуються матеріалами справи.

Стверджує, що жодної небезпеки в експлуатації побудованих газопроводів по вул.П.Мирного не існує, натомість на думку апелянта, дії та бездіяльність відповідача та його службових осіб є злочинними.

Просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 21 січня 2016 року.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Представники відповідача ПАТ «Львівгаз» та третьої особи ТзОВ «Львівгаз Збут» в судове засідання не прибули, не повідомили суд про причину неявки.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача на підтримання скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України.

Статтею 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог районний суд виходив з того, що дії відповідача спрямовані на дотримання безпеки системи газопостачання в будинку № 19 на вул. П. Мирного у м. Львові, де крім сім»ї позивача, проживають інші мешканці, при цьому належних та допустимих доказів того, що діяльність ПАТ «Львівгаз» створює небезпеку чи загрозу для життя та здоров»я позивача, або його сім»ї, позивачем не представлено.

Судом встановлено наступні юридично значимі факти та відповідні їм правовідносини.

Довідкою з місця проживання про склад сім»ї і прописку від 08.07.2015 року № 1217 стверджується те, що позивач ОСОБА_2 проживає та є співвласником квартири № 2 на вул. Панаса Мирного, 19 у м. Львові (а.с. 45).

Згідно із актом технічного приймання та введення в експлуатацію газової мережі від 19.06.1975 р., у квартирі АДРЕСА_1 встановлено газову плиту ПГ-4 та проточний газовий водонагрівач. Опалення квартири здійснювалось за допомогою чотирьох кахельних печей (а.с. 162).

При здійсненні обстеження квартири позивача працівниками ПАТ «Львівгаз» у 2012 році виявлено втручання в існуючу газову мережу шляхом встановлення двохфункційного котла типу «Вісман» і заміни плити газової ПГ-4 на ПГ-2 «Гореніє» на площі кухні, встановлення проточного газового водонагрівача типу «Вайлант» у приміщенні ванної кімнати, за відсутності проектно-технічної документації.

Позивач ОСОБА_2 неодноразово повідомлявся працівниками відповідача про необхідність приведення газової мережі та розміщення газових приладів у квартирі у відповідність до вимог нормативних документів, а також про порядок виготовлення проектно-технічної документації, наслідки порушення у вигляді припинення газопостачання, перелік дій та документів для відновлення газопостачання до квартири.

27 серпня 2012 році позивачу припинено газопостачання у його квартиру, оскільки виявлено втручання в існуючу газову мережу за відсутності проектно-технічне документації, про що складено акт № 100269 від 27.08.2012 року (а.с. 99).

Звертаючись із позовною заявою, враховуючи заяви про уточнення позовних вимог від 30.06.2015 року, від 06.07.2015 року, а також від 19.11.2015 року, позивач просив суд визнати протиправною підприємницьку діяльність ПАТ «Львівгаз», що намагається отримати неправомірні вигоди через примусові коштовні послуги, через створення небезпеки для нього та його сім»ї з грудня 2012 року по 2015 рік, зобов»язати ПАТ «Львівгаз» припинити зловживання монопольним становищем, зобов»язати ПАТ «Львівгаз» виконувати ті умови договору, що укладені з ним відповідно до рішень суду та виконавчого листа від 18.06.1999 року (а.с. 1, 18, 38-39, 186).

В свою чергу, розглядаючи справу суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що при вирішенні спору за позовом ОСОБА_2 до ПАТ « Львівгаз» щодо усунення перешкод у користуванні вказаними вище газовою плитою, газовим водонагрівачем та приватною системою опалення квартири, зокрема у рішенні Сихівського райсуду м. Львова від 26.11.2013 р., яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 06.11.2014 та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 21.01.2015 р. встановлено, що при проведенні робіт по встановленню та заміні газових приладів без проектно-технічної документації позивач порушив Правила безпеки систем газопостачання України, що тягне за собою відповідні наслідки.

В межах зазначеної цивільної справи надана також і правова оцінка дій відповідача та його службових осіб, які не суперечать вимогам ЗУ «Про захист прав споживачів», «Про житлово-комунальні послуги», «Правилам надання населенню послуг з газопостачання», «Правилам безпеки систем газопостачання України» та не порушують прав позивача.

Таким чином, вимоги позивача, що стосуються визнання протиправною підприємницьку діяльність ПАТ «Львівгаз», не підлягають до задоволення, оскільки діяльність відповідача відповідає вимогам закону та не порушує права позивача.

Крім цього, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що позивач не надав належних доказів на підтвердження вимог про те, що підприємницька діяльність ПАТ «Львівгаз» створює небезпеку, яка загрожує життю та здоров»ю позивача та членів його сім»ї.

Натомість, суд першої інстанції вірно виходив з того, що дії відповідача спрямовані на дотримання безпеки системи газопостачання в будинку № 19 по вул. П. Мирного у м. Львові, де крім сім»ї позивача, проживають інші мешканці.

Зокрема, відповідно до пунктів 29, 32 Правил надання населенню послуг з газопостачання, споживач і газопостачальне підприємство зобов'язані неухильно дотримуватися Правил безпеки систем газопостачання.

Згідно із п. 4.5.7 Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Державного комітету України по нагляду за охороною праці № 254 від 01.10.1997 року (чинна редакція станом на час проведення перевірок) в житлових будинках переміщення, заміна газових приладів і апаратів провадяться спеціалізованими підприємствами газового господарства або газовими службами підприємств з урахуванням вимог нормативних документів і внесенням змін в технічну документацію.

Пунктом 6 Правил надання населенню послуг з газопостачання, в редакції постанови КМУ № 276 від 14.04.2004 року, передбачено, що газопостачання припиняється, зокрема, у разі: самовільного підключення газових приладів і пристроїв споживача до системи газопостачання; порушення споживачем Правил безпеки систем газопостачання, що створює загрозу виникнення аварійної ситуації.

В свою чергу, пунктом 9 Правил надання населенню послуг з газопостачання передбачено, що відновлення газопостачання здійснюється газорозподільним підприємством після усунення порушень, сплати споживачем боргу та відшкодування збитків, завданих його неправомірними діями газопостачальному та газорозподільному підприємству.

Встановивши дійсні правовідносини сторін, суд першої інстанції прийшов правильного висновку про те, що відповідач не заперечує право позивача користуватися газовою мережею у належній останньому квартирі та право на споживання газу, проте таке споживання повинно здійснюватися з дотриманням порядку, встановленого чинним законодавством, а тому пропозиції відповідача ПАТ "Львівгаз" щодо вчинення позивачем певних дій для відновлення газопостачання відповідають нормам законодавства, яке спрямоване на запобігання нещасних випадків при користуванні газовими приладами в побуті.

Що стосується вимоги позивача зобов»язати ПАТ «Львівгаз» припинити зловживання монопольним становищем, обраний позивачем спосіб захисту прав та інтересів не передбачений ст. 16 ЦК України та Законом України «Про захист прав споживачів», а відтак вказана позовна вимога до задоволення не підлягає.

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтом не подано.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 21 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: О.Ф. Павлишин

ОСОБА_3