Ухвала

іменем україни

28 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СавченкоВ.О., Гончара В.П., Остапчука Д.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання відмови від прийняття спадщини недійсною та визначення додаткового строку для прийняття спадщини, за касаційною скаргою ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Одеської області від 23 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання відмови від прийняття спадщини недійсною та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

В обґрунтування позову зазначав, що після смерті його матері - ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, відкрилась спадщина, яка складалася з квартири АДРЕСА_1, земельної ділянки площею 0,150 га, розташованої по АДРЕСА_2 та грошових вкладів.

Також вказував, що він подав до нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини на користь відповідача, а останній в свою чергу отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на все майно.

Вважає, що зазначена відмова від прийняття спадщини була підписана ним під впливом тяжкої обставини - смерті матері та на вкрай невигідних умовах, оскільки ОСОБА_5, шляхом обману вмовив його відмовитися від спадщини, обіцяючи передати йому в подальшому земельну ділянку площею 0,150 га, розташовану по АДРЕСА_2, проте земельну ділянку йому не передав, уточнивши позовні вимоги, просив суд визнати його відмову від прийняття спадщини від 10 червня 2011 року недійсною та визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано недійсною відмову ОСОБА_4 від прийняття спадщини від 10 червня 2011 року. Визначено ОСОБА_4 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 до 03 лютого 2015 року.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 23 вересня 2015 року зазначене рішення районного суду скасовано й в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_6 просить рішення апеляційного суду скасувати й залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 5 ст. 1273 ЦК України відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною.

Зазначеною нормою закону передбачено, що спадкоємець не може в обмін на відмову від прийняття спадщини вимагати отримання для себе або інших осіб будь-яких матеріальних чи нематеріальних благ.

Частиною 5 ст. 1274 ЦК України передбачено, що відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених ст. ст. 225, 229-231 і 233 цього Кодексу.

У п. 23 постанови Пленум Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст. 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Таким чином, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, апеляційний суд, дослідивши докази у справі, обґрунтовано виходив із того, що відмова від прийняття спадщини не може бути пов'язана з можливістю отримання позивачем певних матеріальних благ та з того, що позивач не навів мотивів визнання смерті спадкодавця тяжкою обставиною для себе.

Оскільки визначення додаткового строку для прийняття спадщини є похідним від визнання відмови від прийняття спадщини недійсною, то апеляційний суд дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні й цієї позовної вимоги.

Колегія суддів погоджується з такими висновками, оскільки вони узгоджуються з матеріалами та обставинами справи.

Суд апеляційної інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин й вірно застосував положення норм матеріального права, зокрема ст. 256 ЦПК України, ст. 3 СК України та ст. 1264 ЦК України й оцінивши усі забрані у справі докази, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Матеріали витребуваної справи не свідчать про те, що апеляційним судом при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Таким чином, оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, наведені у касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргуОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 23 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Савченко

В.П.Гончар

Д.О.Остапчук