АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді: Посунся Н. Є.

суддів - Баранніка О.П., Лисичної Н.М.

при секретарі - Самокиша О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» - про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2016 року, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд, вивчивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, вважає оскаржуване рішення таким, що підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що 17 жовтня 2011 року ОСОБА_2 була прийнята до Індустріального відділення Дніпропетровського РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» касиром - операціоністом. 03 червня 2013 року переведена на посаду старшого касира - операціоніста. 31 грудня 2013 року звільнена за власним бажанням.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськ від 27 жовтня 2014 року з відповідача стягнуто на користь позивачки невиплачену заробітну плату під час звільнення у розмірі 8 000 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 36 000 грн., яке фактично виконане Банком 19 червня 2015 року після відкриття виконавчого провадження постановою виконавця від 18.02.2015.

В зв*язку із затримкою розрахунку, починаючи з дня ухвалення судового рішення, позивачка просила на підставі ст.117 КЗпПУ та ст.625 ЦКУ стягнути відповідні грошові суми.

Задовольняючи частково позов, суд, керуючись правилами ст.34 ЗУ «Про оплату праці» щодо компенсації працівникам втрати частини зарплати в зв*зку із порушенням строків її виплати стягнув суму інфляційних втрат, та на підставі ст.625 ЦКУ стягнув 3 % річних від простроченої суми в якості відповідальності за прострочення виконання грошового зобов*язання.

З рішенням суду не можна погодитись, оскільки воно не відповідає вимогам ст.ст.213, 214 ЦПКУ щодо законності та обґрунтованості судового рішення. Судом не були вірно з*ясовані предмет, обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, а також правовідносини, на підставі яких заявлені вимоги.

Так, в першу чергу, позивачка просила про стягнення середнього заробітку за правилами ст.117ч.1 КЗпПУ. Однак суд, з огляду на відсутність у рішенні мотивів та висновків з даного питання, взагалі ці вимоги не розглянув, а, як видно із резолютивної частини рішення, - відмовив у таких вимогах.

В той же час, розглянув вимоги на підставі ст. 34 ЗУ «Про оплату праці», які позивачкою, з врахуванням обставин даної справи, не могли бути заявлені та не заявлялись, оскільки ця норма закону регулює питання компенсації працівникам втрати частини зарплати у зв'язку із порушенням строків її виплати, а не відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, що має місце у даному випадку.

Крім того, суд допустив правові протиріччя, оскільки, навівши мотиви щодо компенсаційних виплат, фактично стягнув з відповідача суму інфляційних втрат у розмірі 8 052 грн., залишивши без уваги, що це різні за правовою природою та наслідками поняття.

Таким чином, рішення у наведеній частині є незаконним.

Задовольняючи позовної вимоги про стягнення 3% річних на підставі ст. 625ч.2 ЦК України, суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права, зокрема, застосував закон, який не підлягав застосуванню у спірних правовідносинах.

Так, спір між сторонами виник з трудових відносин, а саме, в зв'язку із несвоєчасною виплатою заробітної плати. Наведена норма закону не підлягає застосуванню у трудових відносинах, з яких виник спір. Трудовим законодавством визначено відповідальність роботодавця за затримку розрахунку при звільненні за ст.. 117 КЗпП України шляхом стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Стягнення 3% річних за затримку виплати заробітної плати при звільненні не передбачено нормами трудового законодавства. Положення ч. 2 ст. 625 ЦК України поширюється на порушення грошових зобов'язань., а не трудових зобов'язань.

З огляду на викладені обставини, рішення в даній частині теж не відповідає вимогам закону, а приймаючи до уваги усе наведене вище воно має бути повністю скасованим. При цьому, слід зазначити, що оскільки апеляційна скарга містить вимогу про скасування рішення у повному обсязі, приймаючи до уваги особливості справи, а також зважаючи на надані апеляційному суду статею 303 ЦПКУ права, рішення скасоване у повному обсязі з ухваленням нового рішення.

Враховуючи доведеність факту порушення Банком обов*язку з виплати заробітної плати з моменту ухвалення судового рішення, яке згідно вимог ст. 14 ЦПКУ є обов*язковим до виконання, та факту його фактичного виконання відповідачем лише 19 червня 2015р. (затримка становить 7 місяців), апеляційний суд, за правилами ст.117ч.2 КЗпПУ, приймаючи в якості доказу на підставі вимог ст.61 ч.3 ЦПКУ встановлений попереднім судовим рішенням від 27.10.2014. розмір середньомісячного заробітку позивачки- 4 000грн., - вважає необхідним стягнути з відповідача на користь останньої суму 28 000грн. (7міс.х 4000грн.) у якості відповідальності за затримку розрахунку при її звільненні.

В іншій частині позов як такий, що не ґрунтується на вимогах закону, слід залишити без задоволення.

Доводи апеляційної скарги про відсутність вини відповідача у затримці виплати грошової суми в зв*язку з відповідною процедурою його виконання виконавчою службою, - не можуть бути прийняті до уваги, оскільки статями 116, 117 КЗпПУ передбачений обов*язок підприємства виплатити належні працівникові суми в день звільнення, а в разі невиплати нести за це відповідальність, виконання судового рішення є також обов*язком відповідальної сторони, а тому з врахуванням характеру правовідносин по трудовому спору воно мало бути виконане негайно, добровільно в інтересах самого ж відповідача, чого ним здійснено не було.

Керуючись ст.ст. 307, 309 ЦПК України, апеляційний суд -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 01 квітня 2016 року - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за затримку виплати заробітної плати в розмірі 28 000,00 грн..

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення чинне з моменту проголошення, може бути оскаржене у 20-денний строк у касаційному порядку.

Головуючий Н.Є. Посунся

Судді: О.П. Бараннік

Н.М. Лисична