Справа № 463/3361/15 Головуючий у 1 інстанції: Шеремета Г.І.
Провадження № 22-ц/783/1433/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Л. Д.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Зверхановської Л.Д.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3, представника відповідача Михальської ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 02 грудня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 02 грудня 2015 року задоволено позов ОСОБА_2 до Личаківської районної адміністрації ЛМР, третьої особи - Четвертої Львівської державної нотаріальної контори, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Визначено ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) додатковий строк тривалістю три місяці з дня набрання рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_5, що померла 01 березня 2014 року.

Рішення суду оскаржила Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з неповним зясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує на те, що районним судом не досліджено інформацію щодо того, хто є чи був власником (співвласником) квартири №55 в будинку №67 на вул. Медової Печери у м. Львові, чи на момент смерті ОСОБА_5 (померла 01.03.2014 року) були особи, які проживали або були зареєстровані в зазначеній квартирі, оскільки дані обставини мають істотне значення для вирішення такої категорії справ. Апелянт не погоджується з висновками районного суду щодо причин поважності пропуску строку, що повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця, якими суд вважає хворобу дружини позивача, що підтверджується витягом з історії хвороби №13664, епікризом історії хвороби №6731, та скрутне матеріальне становище ОСОБА_2, оскільки згідно копії витягу з історії хвороби дружини позивача, ОСОБА_6 була госпіталізована у ЛДОРЛДЦ з 21.06.2012 по 22.06.2012 року. Із епікризу історії хвороби №6731 також вбачається, що ОСОБА_6 поступила в друге хірургічне відділення 01.10.2012 року, а 19.10.2012 року виписана. Вважає, що скрутне матеріальне становище позивача, яке нічим не підтверджене, як підстава поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини, не може прийматися.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не відповідає даним вимогам.

Відповідно до положень ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Згідно із ст.ст.3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Перелік можливих способів захисту міститься в ст.16 ЦК України.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що суд, встановивши фактичні обставини справи, для вирішення спору повинен застосувати правову норму, яка регулює виниклі правовідносини.

Скориставшись своїм правом, позивач звернувся в суд з позовом, в якому просив визначити йому додатковий строк у три місяці для подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері ОСОБА_5 на підставі ст.ст.1270, 1272 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається та районним судом встановлено, щопозивач ОСОБА_2 є сином ОСОБА_5

Згідно свідоцтва про смерть серії І-СГ № 399649, виданого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції 26.05.2015 року, ОСОБА_5 померла 01 березня 2014 року.

Частинами 1,2 ст.1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою(частина третя ст.46 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно з ч.1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1270 вказаного Кодексу для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; якщо виникнення у особи права на спадщину залежить від неприйняття спадщини або відмови в його прийнятті іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини, встановлюється в три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття.

Згідно ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, що пропустив строк для прийняття спадщини із поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до розяснень, викладених у п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року Про судову практику у справах про спадкування, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Однак, районний суд не дослідив того, чи після смерті ОСОБА_5, крім позивача, є інші спадкоємці за законом, чи укладався нею заповіт і в чию користь(у позовній заяві ОСОБА_2 просить визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері ОСОБА_5 ), а відтак не встановив належного кола відповідачів.

Крім того, відповідно до розяснень, даних у п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року Про судову практику у справах про спадкування, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Колегія суддів вважає, що позивачем у порушення вимог ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України належними та допустимими доказами не доведено того, що протягом шести місяців після смерті ОСОБА_5 існували причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами, які унеможливили подання ним у нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини.

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що оцінюючи зібрані по справі докази, районний суд не дотримався встановленого ст.212 ЦПК України принципу оцінки доказів, відповідно до якого суд на підставі всебічного, повного й обєктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозвязку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін, та не дав їм належної оцінки, внаслідок чого висновки суду не відповідають обставинам справи, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради задовольнити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 02 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволення позову ОСОБА_2 до Личаківської районної адміністрації ЛМР, третьої особи - Четвертої Львівської державної нотаріальної контори, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: