Головуючий у 1-й інстанції Шиян В.В.
Суддя-доповідач БилінаТ.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

03 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючої - Биліни Т.І.,

суддів - Сорока Г.П., Бугрим Л.М.

при секретарі - Зал Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Оджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 15 червня 2015 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

31 березня 2015 року представник позивача Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк»(надалі ПАТ «КБ Приватбанк») звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за кредитним договором. Позовні вимоги вмотивовані тим, що 03 липня 2008 року між сторонами був укладений кредитний договір, за яким відповідач отримала кредит у розмірі 15 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карки. Відповідач умов укладеного договору не дотримувалася, у зв'язку із чим станом на 28.02.2015 року заборгувала позивачу суму в розмірі 22 252,50 гривні, яка на теперішній час не погашена.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду Донецької області від 15 червня 2015 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» - задоволено. З відповідача на користь позивача стягнута заборгованість за кредитним договором в сумі 22 252,50 гривні, яка складається з заборгованості: за кредитом в розмірі 14 242,56 гривні, по процентам за користування кредитом в розмірі 6 412,20 гривень, пені в розмірі 300,00 гривень, штрафу фіксованого в розмірі 250,00 гривень, штрафу - процентна складова в розмірі 1047,74 гривень. Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погодившись з постановленим рішенням, відповідач надала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати заочне рішення та ухвалити нове, про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд безпідставно не застосував строк позовної давності, оскільки останнє погашення боргу вона здійснила 28 березня 2011 року, а загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки, стягнення пені та штрафу обмежуються 12 місяцями перед зверненням кредитора. Крім того до спірних правовідносин помилково не застосовані положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» щодо заборони нарахування штрафу та пені.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_4 доводи апеляційної скарги підтримала, просила їх задовольнити.

Представник позивача Малервейн М.С. просила скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, заперечення проти скарги представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами 03 липня 2008 року був укладений кредитний договір за яким відповідач отримала кредит у розмірі 15000грн. Внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору, виникла заборгованість, яка складається із заборгованості за кредитом, відсоткам, пені, штрафу, загальна сума яких дорівнює 22252,50грн. Факт наявності заборгованості став підставою для задоволення позову в повному обсязі.

Вірно встановивши норми матеріального права, які регулюють спірні відносини, суд не в повній мірі з'ясував обставини, що мають значення для справи.

Тому повністю погодитись із такими висновками суду першої інстанції не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Стягуючи з відповідача 300,00 грн. пені, суд першої інстанції не пересвідчився, що умовами укладеного сторонами договору нарахування пені не передбачено.

У відповідності до положень п.6.5 Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом позивача за №СП-2007-15 від 24.01.2007 року, клієнт зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, процентам за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених даним договором.

Доказом підтвердження відсутності підстав стягувати пеню є тарифи про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка універсальна», які передбачають нарахування комісії за зняття особистих коштів в розмірі 1% від суми операції.

З огляду на вказане висновки суду першої інстанції про стягнення з відповідача 300,00 грн. пені не відповідають обставинам справи, а тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення з відповідача 300,00грн. - комісії.

Помилкових висновків суд першої інстанції дійшов і в частині стягнення з відповідача штрафів.

Згідно ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VII на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку де проводилась антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

У відповідності до наказу керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07.10.2014 року за №33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» районами проведення АТО визначені Донецька та Луганська області (без виключень).

Оскільки відповідач зареєстрована та проживає у місті Маріуполь, тобто у зоні АТО тому на неї розповсюджуються норми вище вказаного закону.

Крім того, у відповідності до положень п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Оскільки позивач звернувся до суду 31 березня 2015 року, а Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» набрав чинності 14 квітня 2014 року, строк стягнення штрафу до введення в дію Закону сплив, тому в частині позовних вимог щодо стягнення штрафів з відповідача слід відмовити.

З огляду на вказане стягнення з відповідача штрафів фіксований розмір якого дорівнює 250,00 гривень, а процентна складова дорівнює 1047,74 гривень не ґрунтується на Законі, внаслідок чого рішення суду в цій частині підлягає скасуванню.

В решті висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та ґрунтуються на законі.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції безпідставно не застосував строк позовної давності, оскільки останнє погашення боргу відбулося 28 березня 2011 року не переконливі.

З розрахунку заборгованості за договором №б/н від 03.07.2008 року, укладеного між сторонами станом на 28.02.2015 року вбачається, що відповідач активно користувалася наданою в її розпорядження кредитною карткою.

Дані обставини підтверджені випискою за період з 03.07.2008 року по 28.02.2015 року за основною картою НОМЕР_2 ОСОБА_2 та інформаційними додатками про отримання перевипущених карт, отриманих відповідачем 23.05.2012 року та 12.08.2015 року.(а.с.139-152, 158, 159)

Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України).

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 цього Кодексу).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Правовідносини з надання кредиту за своєю правовою природою є договірними правовідносинами.

Отже, якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, у якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав.

За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

У справі, яка переглядається, пунктом 6.5 умов кредитного договору передбачено, що клієнт зобов'язується погашати заборгованість по Кредиту, відсоткам за його користування, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених цим договором.

У відповідності до положень пункту 4.6 клієнт доручає банку здійснити списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих в валюті кредитного ліміту, в межах сум, належних сплаті банку за цим договором при настанні термінів платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку в разі настання строків платежів по іншим договорам клієнта в розмірах, визначених цим договором, в межах платіжного ліміту картрахунку.

Аналіз зазначених норм матеріального права та умов укладеного договору свідчить про те, що розмір та умови надання та повернення грошових коштів, а також сплати процентів, у тому числі черговість погашення заборгованості, визначаються за домовленістю сторін у кредитному договорі, що відповідає принципу свободи договору.

У відповідності до положень ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Враховуючи вище зазначене, рішення суду першої інстанції в частині стягнення загальної суми підлягає зміні.

З відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором від 03.07.2008 року в розмірі 20954,76грн., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 14242,56гривні, заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 6412,20гривень та 300гривень комісії.

В решті рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 15 червня 2015 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_2 штрафу.

В задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 штрафу в сумі 1297,74гривень відмовити.

Рішення в частині загальної суми стягнення змінити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк», на розрахунковий рахунок 3111, МФО 305299, , заборгованість за кредитним договором від 03.07.2008 року в розмірі 20954(двадцять тисяч дев'ятсот п'ятдесят чотири)гривні 76копійок, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 14242(чотирнадцять тисяч двісті сорок дві)гривні 56копійок, заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 6412(шість тисяч чотириста дванадцять)гривень 20 копійок та 300(триста) гривень комісія.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили цим рішенням.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді: Л.М. Бугрим

Г.П. Сорока