Справа № 373/3124/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

04 квітня 2016 року Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Опанасюк І.О.,

при секретарі Товстій В.О.,

представника позивача : ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Переяслав - Хмельницький цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ ПРИВАТБАНК про визнання договору недійсним з моменту вчинення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до суду і просить визнати недійсним договір на обслуговування карткового рахунку про кредитній картці №353314 на отримання кредиту у національній валюті України гривні; зобовязати відповідача списати з позивача суму боргу у розмірі 4894,00 гривень, як таку що нарахована незаконно, та застосувати до даного правочину, наслідки визначені ст. 216 ЦК України.

01 лютого 2016 року заочним рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області позов ОСОБА_2 було частково задоволено.

18 лютого 2016 року представник ПАТ КБ ПРИВАТБАНК звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2016 року.

В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити.

01 березня 2016 року представник ПАТ КБ ПРИВАТБАНК до суду не зявився, про причини неявки не повідомив, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином.

01 березня 2016 року ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області справу було призначено на 11 березня 2016 року до розгляду в загальному порядку.

11 березня 2016 року в судове засідання представник ПАТ КБ ПРИВАТБАНК до суду не зявився, про причини неявки не повідомив, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином.

22 березня 2016 року в судове засідання представник ПАТ КБ ПРИВАТБАНК до суду не зявився, про причини неявки не повідомив, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином.

04 квітня 2016 року в судове засідання ПАТ КБ ПРИВАТБАНК до суду не зявився, про причини неявки не повідомив, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідач до суду не зявився, про день, час та місце слухання справи повідомлений в порядку ч. 9 ст. 74 ЦПК України, заперечень суду не надав.

Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, і від якого не надходило повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи та вирішити її на підставі наявних доказів.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, повно та всебічно зясувавши обставини справи і перевіривши їх наявними у справі письмовими доказами, вислухавши позивача, суд вважає що позов підлягає частковому задоволенню та підстав для скасування заочного рішення та ухвалення іншого рішення про відмову в задоволенні вимог позивача, у суду відсутні.

В відділенні ПАТ КБ ПРИВАТБАНК, що знаходиться за адресою: Київська область, м. Переяслав-Хмельницький, вул. Покровська 47, позивачу було оформлено пенсійну картку для виплат. Згідно інформації наданої ОСОБА_2 було повідомлено, що вказана картка може бути активована тільки після оформлення кредитної картки, після чого йому було оформлено кредитну картку універсальна №353314.

Однак з незрозумілих причин для позивача при оформленні вищевказаних карток, позивачу з незрозумілих причин жодного договору на обслуговування карткового рахунку, чи будь-якого іншого документу про умови та правила користування і надання банківських послуг йому не надали та ним не підписувалось. На думку позивача даний факт спричинив момент неможливості користуватись кредитом, а отже і неможливість отримати послуги банку.

Через кілька днів після укладення Договору з Відповідачем на телефон позивача почали надходити повідомлення про рух коштів за Кредитною карткою.

ОСОБА_3В звернувся до відділення ПАТ КБ ПРИВАТБАНК, що знаходиться за адресою: Київська область, м. Переяслав-Хмельницький, вул. Покровська 47, з заявою, для встановлення достовірності інформації, про несанкціоноване використання кредитної картки. Однак в прийнятті такої заяви йому було відмовлено, разом з цим було відмовлено в наданні договору на обслуговування карткового рахунку.

На гарячій лінії відповідача ОСОБА_2В було відмовлено в наданні інформації про інтернет магазин в якому було здійснено покупки з картки та який товар купувався.

Позивач звернувся до голови правління ПАТ КБ ПРИВАТБАНК з заявою про проведення розслідування, на підставі неодноразового здійснення несанкціонованого списання грошових коштів без його відома.

29 вересня 2015 року позивач отримав виписку по рахунку кредитної картки, в якій зазначено, що з 09 липня 2015 року по 01 вересня 2015 року з даної картки було зняття коштів в сумі 4373,43 гривень.

06 жовтня 2015 року позивач повторно звернувся до голови правління ПАТ КБ ПРИВАТБАНК з проханням припинити нарахування відсотків по кредитній картці.

Згідно виписки від 03 грудня 2015 року заборгованість по кредитній картці, незважаючи ту обставину, що карту позивачем було заблоковано, становить 4894 гривень.

Разом з вище викладеним 10 липня 2015 року Переяслав-Хмельницьким ВП ГУНП України в Київській області було порушено кримінальну справу за ч.1 ст. 190 КК України.

Не зважаючи на ту обставину, що станом на сьогоднішній день, порушено кримінальну справу за заявою позивача, відповідач вимагає у нього погашення заборгованості за Кредитною карткою, якою позивач жодного разу не користувався, та не знімав грошових коштів.

Частиною 3 ст. 215 ЦК України визначено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його діяльність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину (договору) є недодержання в момент вчинення правочину сторонами або однією із сторін, зокрема вимога про те, що зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Крім цього волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Оспорюваний Договір, в своїх умовах свідомо порушує принцип рівності сторін договору, на шкоду споживача послуг.

Відповідно до ст. 21 Закону «Про захист прав споживачів», права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції, якщо перед укладенням Договору про надання позики Банком не було повідомлено Позивача ні у письмовій, ні в усній формі про повну інформацію про послуги, що надаються Банком.

Також, у випадку, якщо будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідні послуги; (відповідачем обмежено (більше того - грубо порушено) право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про послуги що ним надаються, надавались, та свідомо введено позивача в оману, що стало наслідком нанесення позивачу матеріальної шкоди;

Відповідно до ч. 12. ст. 10 Закону „Про захист прав споживачів", якщо після укладення договору стане очевидним, що послуги, зважаючи на їх ціну (вартість) та характеристики або інші обставини, явно не задовольнятимуть інтереси або вимоги споживача, виконавець зобов'язаний негайно повідомити про це споживача.

Так, Рішенням Конституційного Суду України від 10.11.2011 року №15рп/2011 в п. 3.2 закріплено, що держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри в суспільстві. Разом з тим споживачу, як правило, обєктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму (частина перша статті 634 Кодексу). Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть унаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги. Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого субєкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів.

Конституційний суд у вказаному рішенні дійшов висновку, що дія пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України „Про захист прав споживачів від 12 травня 1991 року № 1023XII з наступними змінами у взаємозвязку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Крім того, захист інтересів споживачів фінансових послуг є метою державного регулювання ринків фінансових послуг також відповідно до пункту 2 статті 19 Закону України „Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг від 12 липня 2001 року. Частиною другою статті 11 Закону та абзацом шістнадцятим частини першої статті 6 Закону про фінансові послуги врегульовуються питання щодо відомостей, які кредитодавець має повідомити споживачеві до укладення договору споживчого кредиту, а статтею 56 Закону України „Про банки і банківську діяльність від 7 грудня 2000 року № 2121III (далі Закон про банки) щодо відомостей, які банк має надавати споживачеві як власному клієнту на його вимогу.

Зокрема, статтею 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

До того ж, відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається в письмовій формі.

Як визначає п.3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відтак суд приходить до висновку, що при укладенні та виконанні сторонами правочину, яким оформлено кредитну картку універсальна №353314, порушено вимоги ст. 10, 21 Закону України „Про захист прав споживачів", який в даному випадку є спеціальним Законом, що регулює спірні правовідносини.

Статтею 60 ЦПК України покладено обовязок сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на вищевикладене та те, що вчинений правочин не відповідає вимогам чинного законодавства України, зокрема ст.ст. 10, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», а відповідачем не було спростовано, доводи позивача про ту обставину, що ним не було знято з кредитної картки жодної грошової суми, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині визнання кредитного договору недійсним підлягають задоволенню, стосовно інших позовних вимог, суд вважає, що вони задоволенню не підлягають у звязку із некоректністю самих вимог.

На підставі ст.ст. 10, 21 Закону України «Про захист прав споживачів» ст.ст. 203, 215, 628, 1054, 1055 ЦК України та керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 57, 60, 74, 88, 208, 212 215, 218, 224 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ПАТ КБ ПРИВАТБАНК про визнання договору недійсним з моменту вчинення задовольнити частково.

Визнати недійсним договір між ОСОБА_2 та ПАТ КБ ПРИВАТБАНК на обслуговування карткового рахунку про кредитній картці №353314 на отримання кредиту у національній валюті України гривні.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: І.О. Опанасюк