Провадження № 2/522/1810/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2016 року

Приморський районний суд м. Одеси, у складі

головуючого судді Тарасова А.В.,

за участю секретаря судового засідання Ткаченко О.О.,

розглянувши в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування дійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору дарування 20/100 частин будівлі творчої студії, укладеного 30 березня 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, відповідно до якого відповідач передав в дар вказане майно позивачу.

Свої вимоги мотивував тим, що 30 березня 2012 року між позивачем та відповідачем, які доводяться друг другу, відповідно сином та батьком був укладений договір дарування 20/100 частин будівлі творчої студії, розміщеної за адресою: м. Одеса, сп. Маринеско (Короленко) буд. номер 6-8, площею 88,8 кв. метри, відповідно до якого відповідач передав у дар, а позивач отримав у дар зазначене нерухоме майно. Вказаний договір був посвідчений Публічним нотаріусом Фірой Каплански в штаті Нью Йорк, США та апостільований належним чином, у порядку Гаазької конвенції від 05.10.1961 року. Фактично правочин обома сторонами повністю був виконаний: відповідачем були передані всі документи на нерухоме майно, передані ключі, але позивач не звернувся для реєстрації права власності на вказане нерухоме майно, оскільки постійно перебував у США.

Позивач не має можливості зареєструвати належне йому майно у встановленому законом порядку, оскільки рішенням від 27.10.2015 року Державним реєстратором було відмовлено у реєстрації права власності на зазначене майно за ОСОБА_1, тому й звернувся до суду із зазначеним позовом.

Представник позивача ОСОБА_3 в судове засідання зявився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надійшла заява від 03.02.2016 року в якій відповідач просить суд розглядати справу за його відсутності, з позовними вимогами згодний у повній мірі.

Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що підстави для прийняття визнання позову з боку відповідача відсутні, позовна заява задоволенню не підлягає.

У судовому засіданні встановлено, що приміщення будівлі творчої студії, розміщеної за адресою: м. Одеса, спуск Маринеско, будівельний номер 6-8, площею 88,8 кв.м. належав ОСОБА_2 на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27.10.2014 року.

Право власності на 20/100 частин за вказаним судовим рішенням зареєстровано за ОСОБА_2 06.07.2005 року за реєстраційним номером 11054525, номер запису 3769 в книзі 45неж-46, що підтверджується витягом про реєстрацію право власності на нерухоме майно № 7692617.

30 березня 2012 року між позивачем та відповідачем був укладений договір дарування 20/100 будівлі творчої студії, розміщеної за адресою: м. Одеса, сп. Маринеско (Короленко) буд. номер 6-8, відповідно до якого відповідач передав у дар, а позивач отримав у дар зазначене нерухоме майно. Вказаний договір був посвідчений нотаріусом Фірой Каплански в штаті Нью Йорк, США та апостільований належним чином, у порядку Гаазької конвенції від 05.10.1961 року.

Також судом встановлено, що згідно рішення № 25623054, від 27.10.2015 року Державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_4 було відмовлено у реєстрації права власності на зазначене майно за ОСОБА_1, оскільки подані документи не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Дослідивши зміст рішення державного реєстратора, суд зазначає, що причиною відмови у реєстрації є помилка нотаріуса у зазначенні правової підстави володіння вказаним обєктом нерухомого майна, при цьому зі змісту рішення не вбачається, що причиною відмови є посвідчення вказаного договору нотаріусом іноземної держави.

Таким чином, суд встановив, що вказаний договір є дійсним, укладеним у відповідності до норм міжнародного приватного права, посвідчений в нотаріальній формі. Підстави для визнання його дійсним в судовому порядку, відсутні.

Кожна особа відповідно до вимог ст. 16 ЦК України має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права чи інтересу.

Суд, враховуючи позицію відповідача щодо визнання вказаного позову, а також будь-яких доказів невизнання вказаного договору з боку інших осіб, не вбачає наявності спору про порушене право, а отже відмовляє в задоволенні позову.

Крім того, статтею 220 ЦК України, на яку, зокрема й посилається позивач як на правову підставу заявленого позову, встановлено, що договір може бути визнаний дійсним лише у випадку не дотримання вимог законодавства щодо обовязкового нотаріального посвідчення договорів.

Оскільки вказаний договір є таким, що посвідчений нотаріально, а мотивом відмови в державній реєстрації права власності не є невизнання такого договору, як такого, що не посвідчений нотаріально, суд вважає що позивачем не обрано правильного засобу захисту порушеного права.

Відповідно до ст. 209 ЦК України,нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчу вального напису.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» форма правочину щодо нерухомого майна визначається відповідно до права держави, у якій знаходиться це майно, а щодо нерухомого майна, право на яке зареєстроване на території України, - права України.

Суд зазначає, що під час укладення договору дарування, були виконанні вимоги ст. 13 Закону України «Про міжнародне приватне право», договір був укладений в письмовій формі, як передбачено ЦК України.

Разом з тим, згідно ст. 205 ЦК України, під формою правочину слід розуміти лише усну та письмову форму. Нотаріальне посвідчення не є однією з форм правочину. Діюче законодавство не передбачає нотаріальної форми договору, воно передбачає лише нотаріальне посвідчення деяких видів правочинів.

Посилання позивача на недотримання форми вказаного посвідчуваного напису не береться судом до уваги, враховуючи те, що вказана форма посвідчуваного напису обовязкова лише для нотаріусів України, що й випливає з назви відповідного нормативно-правового акту «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. зареєстрованого в Міністерстві України 22 лютого 2012 року за № 282/20595.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що вказаний договір є дійсним, укладений в письмовій формі, посвідчений нотаріально, тому підстави для судової констатації його дійсності відсутні.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 213 ,214, 215,218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування дійсним - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя А.В. Тарасов

14 березня 2016 року