Справа № 747/192/16-ц
Провадження № 2/747/76/16
РІШЕННЯ

іменем України

29.03.2016 року смт. Талалаївка

Талалаївський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді Тіщенко Л.В.

за участю секретаря Зірки В.П

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Талалаївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Красноколядинської сільської ради, треті особи - сектор містобудування та архітектури Талалаївської РДА, відділ Держгеокадастру в Талалаївському районі, про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду до суду з позовом до відповідача та третіх осіб про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позову зазначає, що вона являється спадкоємцем за законом після смерті чоловіка - ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2. Після смерті спадкодавця відкрилась спадщина на належний йому житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 та земельну ділянку для ведення товарного виробництва на території Красноколядинської сільської ради. Після смерті чоловіка позивач звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та надала документи, що були в неї. В час перевірки документів було встановлено, що в позивача відсутні правоустановчі документи на нерухоме майно, а саме - свідоцтво про право власності на належний спадкодавцю житловий будинок, а також оригінали Державно акту на право власності на земельну ділянку.

Позивач, як спадкоємець за законом не може отримати свідоцтво про право на спадщину на дане нерухоме майно, через відсутність оригіналів правових документів. Тому позивач ОСОБА_1 просить суд визнати за нею право власності на нерухоме майно по АДРЕСА_1, яке складається з житлового будинку А-1 загальною площею 60, 2 кв.м., прибудови а-1, сараю - Б-1, сараю Д-1, літньої кухні - В-1, погреба Пг, колодязя К-1, огорожі №1; та право власності на земельну ділянку площею 4,080 га для ведення товарного виробництва - рілля 3, 50 га (кадастровий номер НОМЕР_2, та 0, 58 га кормових угідь кадастровий номер НОМЕР_1 згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 від 20.07.2007 року в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явилась, надала до суду заяву, в якій просить суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить задовольнити.

Представник відповідача - Красноколядинської сільської ради - та третьої особи - сектору містобудування та архітектури Талалаївської РДА, відділу Держгеокадастру в Талалаївському районі - в судове засідання не з'явились, через канцелярію суду надали заяву про розгляд справи без участі представників відповідача та третьої особи, позовні вимоги ОСОБА_1 визнають і не заперечують проти їх задоволення.

Згідно ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 01.01.2009 року (а.с.9). Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу від 07.02.1981 року серії НОМЕР_5 ОСОБА_2 і ОСОБА_3 уклали шлюб, після реєстрації шлюбу прізвище дружині присвоєно ОСОБА_2 (а.с.8). Факт наявності у спадкодавця ОСОБА_2 спадкового майна підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 від 20.07.2007 року, згідно з яким ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 4,080 га на території Красноколядинської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з них рілля 3,50 га (кадастровий номер НОМЕР_2, та 0, 58 га - кормові угіддя (кадастровий номер НОМЕР_1) (а.с.14-14 зв.); копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_6 від 12.08.2008 року, виданого Красноколядинською сільською радою, згідно з яким ОСОБА_2 являється власником будинку по АДРЕСА_1, з часткою 1/1 (а.с.15); копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого КП «Прилуцьке МБТІ» 12.08.2008 року, згідно з яким ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_6 є власником з часткою 1/1 житлового будинку по АДРЕСА_1 (а.с.16). Згідно копії технічного паспорту на житловий будинок по АДРЕСА_1 від 04.03.2008 року даний будинок значився за власником ОСОБА_2 (а.с.17-20).

Згідно звіту про оцінку майна від 26.01.2016 року, проведеним суб'єктом оціночної діяльності - ФОП ОСОБА_4, що має сертифікат суб'єкта оціночної діяльності, оціночна вартість об'єкту оцінки - житлового будинку по АДРЕСА_1 - на дату оцінки складає 39 583 грн. (а.с.21-43). Крім того, при проведенні перевірки протипожежного стану житлового будинку по АДРЕСА_1 порушень не виявлено згідно довідки Талалаївського районного сектору УДСНС України в Чернігівській області від 10.03.2016 року (а.с.12). Згідно висновку сектору містобудування та архітектури Талалаївської РДА від 10.03.2016 року житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 відповідає державним будівельним нормам та стандартам та не впливають на градобудівельну ситуацію вулиці (а.с.11).

У районній газеті «Трибуна хлібороба» за 05 березня 2016 року та 12 березня 2016 року було поміщено оголошення про те, що втрачений Державний акт серії НОМЕР_3 від 20.07.2007 року, виданий на ім'я ОСОБА_2, та втрачене свідоцтво про право власності на житловий будинок від 12.08.2008 року на ім'я ОСОБА_2 вважати недійсними (а.с.44-45).

Згідно довідки відділу Держгеокадастру в Талалаївському районі від 29.03.2016 року вартість земельної ділянки, що належала ОСОБА_2 згідно Державного акту серії НОМЕР_3, станом на 29.12.2008 року становила - кормових угідь- 2662,58 грн., ріллі- 41216, 93 грн. (а.с.55).

Вирішуючи позовну вимогу про визнання права власності на спадкову земельну ділянку, суд виходить з наступного.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим право установчим документом. Відповідно до п. «г» ст. 81, ч.1 ст. 131 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

За змістом статей 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців), спадкування здійснюється за заповітом або законом, до складу спадщини входять вся права, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Статтею 328 ЦК України передбачено, а право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Суд приходить до висновку, що у даному випадку застосуванню підлягає також і ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Даний підхід, закріплено також в п. 37 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», де вказано, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Як встановлено в судовому засіданні, за життя спадкодавець ОСОБА_2, чоловік позивача ОСОБА_1 , набув право власності на земельну ділянку площею 4, 080 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Красноколядинської сільської ради Талалаївського району, яке підтверджено Державним актом на право власності на земельну ділянку, що був втрачений.

У відповідності до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Однією з законних підстав набуття права власності є спадкування.

Відповідно до ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. На підставі ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Поскільки спадкодавець ОСОБА_2 за життя набув право власності на земельну ділянку площею 4, 080 га, і дане право залишається неуспадкованим спадкоємцем за законом ОСОБА_1, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову про визнання права власності на спадкову земельну ділянку площею 4, 080 га, враховуючи положення норм діючого законодавства про спадкування - ЦК України - за яким до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Вирішуючи позовну вимогу про визнання права власності на нерухоме майно, що розташоване по АДРЕСА_1, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення.

Відповідно ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 1313 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

В п.3.1 узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3 - що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації об'єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім'я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно.

Отже, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Даний підхід, закріплено також в п. 37 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», де вказано, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Як встановлено в судовому засіданні, спадкове домоволодіння належало померлому ОСОБА_2, що підтверджується копіями правоустановчих документів, але спадкоємець - позивач ОСОБА_1 не може оформити право власності за даними документами, поскільки відсутні оригінал даних правовстановлюючих документів на будинок та надвірні будівлі.

Таким чином, суд приходить до висновку, що чоловік позивача - ОСОБА_2 - згідно діючого на час побудови та здачі в експлуатацію будинку та надвірних будівель набув право власності на них.

У відповідності до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Однією з законних підстав набуття права власності є спадкування.

Згідно листа Міністерства юстиції України «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна» від 21 лютого 2005 року, у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлювальний документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Відповідачем у справі є Красноколядинська сільська рада, яка в силу ст.335 ЦК України наділена повноваженням ініціювати питання про передачу безхазяйного майна у комунальну власність. Поскільки згідно поданої до суду заяви вони позов ОСОБА_1 визнали, з цього випливає, що визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свобод чи інтересів інших осіб.

Як уже зазначалось, відповідно до ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У ст. 1218 ЦК зазначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві нам момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Ст. 1217 ЦК передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або законом. На підставі ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Поскільки спадкодавець ОСОБА_2 за життя побудував житловий будинок з надвірними будівлями, і згідно діючого на той час законодавства являвся власником побудованого, і дане право залишається неуспадкованим спадкоємцем за законом ОСОБА_1, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, враховуючи положення норм діючого законодавства про спадкування - ЦК України - за яким до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 16, 328, 392, 1216-1218, 1297 ЦК України, ст.ст.10, 60, 80, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Красноколядинської сільської ради, треті особи - сектор містобудування та архітектури Талалаївської РДА, відділ Держгеокадастру в Талалаївському районі, про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженкою і мешканкою с. Красний Колядин Талалаївського району Чернігівської області, право власності на земельну ділянку площею 4,080 га для ведення товарного виробництва - ріллі 3,50 га (кадастровий номер НОМЕР_2), кормових угідь - 0, 58 га (кадастровий номер НОМЕР_1) згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 від 20.07.2007 року в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженкою і мешканкою с. Красний Колядин Талалаївського району Чернігівської області, право власності на нерухоме майно по АДРЕСА_1 - з житлового будинку А-1 загальною площею 60, 2 кв.м., прибудови а-1, сараю - Б-1, сараю Д-1, літньої кухні - В-1, погреба Пг, колодязя К-1, огорожі №1, в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Чернігівської області через Талалаївський районний суд Чернігівської області протягом 10 днів з дня отримання сторонами копії рішення.

Суддя Л.В.Тіщенко