АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2016 року

09 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді: Прозорової М.Л.,

суддів: Максюти Ж.І., Макарова М.О.,

при секретарі: Самокиша О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2015 року по цивільній справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 (треті особи: Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, публічне акціонерне товариство Металургмаш) про визнання ордеру недійсним, виселення з наданням іншого житлового приміщення, зняття з реєстраційного обліку,

В С Т А Н О В И Л А:

ФОП ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06.11.2015 рокута ухвалити нове рішення по суті позовних вимог (а.с.208-211).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06.11.2015 рокувідмовлено у задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання ордеру недійсним, виселення з наданням іншого житлового приміщення, зняття з реєстраційного обліку(а.с.198-203).

Як на підстави апеляційної скарги, ФОП ОСОБА_2 посилається на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права, а також неповно зясовані обставини, що мають значення для справи (а.с.208-211).

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачу ФОП ОСОБА_2 належить будівля гуртожитку №42 по вул. Новоселівській у м. Дніпропетровську на підставі договору купівлі-продажу від 04.07.2000 року, укладеного з ВАТ Металургмаш. Право власності ОСОБА_2 на придбане нерухоме майно було зареєстроване в Бюро технічної інвентаризації м. Дніпропетровська на підставі реєстраційного посвідчення від 11.07.2000 року в реєстровій книзі №630 за реєстровим №2235/448. До укладення договору купівлі-продажу будинок №42 по вул. Новоселівській у м. Дніпропетровську належав ВАТ Металугрмаш та використовувався ним у якості гуртожитку.

Згідно ордеру №8, який був виданий на підставі спільного рішення адміністрації і профкому ВАТ Металургмаш (протокол №56 від 22.12.1998 року) відповідачам було надано право займати дві кімнати під №16 та 18 площею 37,9 кв.м. в будинку №42 по вул. Новоселівській в м. Дніпропетровську, де відповідачі є на разі зареєстрованими в установленому законом порядку.

З матеріалів справи вбачається, що позов ОСОБА_2 визнання ордеру недійсним, було подано до суду у грудні 2014 року.

Відповідно до ст. 59 ЖК Української РСР ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень.

Вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі.

Як розяснено у п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України, на вимоги про визнання недійсним ордера на жиле приміщення за передбаченими ст. 59 ЖК підставами поширюється трирічний строк позовної давності. Визнавши причини пропуску цього строку поважними, суд задовольняє обґрунтовані вимоги.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що ОСОБА_2 пропустив строк звернення до суду із позовом про визнання ордеру недійсним.

У звязку з цим правильним є рішення суду першої інстанції і в частині відмови у задоволенні вимоги про виселення відповідачів із наданням їм іншого жилого приміщення та зняття з реєстраційного обліку.

Висновки суду першої інстанції відповідають вимогам ст. 59 ЖК Української РСР та встановленим у справі обставинам.

Доводи ФОП ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що перебіг позовної давності починається з 2013 року, коли під час судового розгляду справи за №401/13511/12 за його позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю стало відомо про наявність ордеру, не можуть бути прийняти до уваги з огляду на положення ч.2 ст. 59 ЖК Української РСР.

Крім того, згідно Акту про передачу ПП ОСОБА_2 будівлі гуртожитку від 05.07.2000 року до його відома було доведено, що сімя ОСОБА_3 з двох осіб проживає у кімнатах №16 та №18 (а.с.43).

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

Судом апеляційної інстанції не встановлено порушень матеріального або процесуального закону, які могли б потягти за собою скасування рішення суду першої інстанції в оскарженій частині.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справ.

Керуючись ст.ст. 303,307,308,315,319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: