У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,

суддів: Кадєтової О.В., Карпенко С.О.,

МостовоїГ.І., Наумчука М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування Макарівської районної державної адміністрації Київської області, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та у спілкуванні з нею за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 6 листопада 2014 року та рішення апеляційного суду Київської області від 12 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 28 липня 2007 року перебував з ОСОБА_4 у шлюбі, в якому народжений син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Оскільки після розірвання шлюбу відповідач перешкоджає йому бачитись та вільно спілкуватися з сином, просив зобов'язати ОСОБА_4 не чинити перешкоди у спілкуванні з сином; встановити час та дні для зустрічей з ним і можливість щорічного спільного відпочинку; зобов'язати відповідача завчасно повідомляти про зміну місця проживання або перебування дитини.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 6 листопада 2014 року позов задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_3 перешкоди у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Встановлено час та дні зустрічей ОСОБА_3 з сином з 9 год суботи до 19 год неділі у перший та третій тиждень місяця за місцем проживання ОСОБА_3

Встановлено можливість щорічного спільного відпочинку ОСОБА_3 з сином для оздоровлення на території України протягом 15 календарних днів в будь-який літній місяць кожного року.

У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 12 березня 2015 року рішення Макарівського районного суду Київської області від 6 листопада 2014 року в частині встановлення можливості щорічного спільного відпочинку ОСОБА_3 з сином для оздоровлення на території України протягом 15 календарних днів в будь-який літній місяць кожного року скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення Макарівського районного суду Київської області від 6 листопада 2014 року та рішення апеляційного суду Київської області від 12 березня 2015 року, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Задовольняючи позов у частині зобов'язання ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_3 перешкоди у вихованні та спілкуванні з сином, встановлення часу та днів для зустрічей ОСОБА_3 з сином з 9 год суботи до 19 год неділі у перший та третій тиждень місяця за місцем проживання ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновками якого в цій частині погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що ОСОБА_3 має право виховувати сина і особисто спілкуватися з ним, проте ОСОБА_4 чинить у цьому перешкоди.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині встановлення можливості щорічного спільного відпочинку ОСОБА_3 з сином для оздоровлення на території України протягом 15 календарних днів в будь-який літній місяць кожного року та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що суд першої інстанції, в порушення вимог процесуального права та ст. 19 СК України, не дослідив висновок органу опіки та піклування від 10 березня 2015 року, яким відхилено можливість щорічного спільного відпочинку батька з сином.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що сторони з 28 липня 2007 року перебували у шлюбі, у якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_6.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області 23 березня 2009 року розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні та має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання.

26 жовтня 2010 року комісією з питань захисту прав дитини при Макарівській районній державній адміністрації за заявою ОСОБА_3 прийнято рішення № 16, яким вирішено питання участі позивача у вихованні сина та спілкуванні з ним.

За заявою ОСОБА_3 про перегляд графіку спілкування з сином 29 лютого 2012 року комісією з питань захисту прав дитини при Макарівській районній державній адміністрації прийнято рішення № 4 та встановлено новий графік, а саме з 9 год суботи до 19 год неділі у перший та третій тиждень місяця за місцем проживання ОСОБА_3

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (ч.ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Також судами встановлено, що ОСОБА_3 неодноразово звертався з позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод у спілкуванні з сином.

Так, рішенням Макарівського районного суду Київської області від 30 травня 2011 року у задоволенні позову було відмовлено.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 1 липня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 10 червня 2013 року, у задоволенні позову про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні відмовлено.

Задовольняючи дійсний позов у частині зобов'язання ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_3 перешкоди у вихованні сина та у спілкуванні з ним, встановлення часу та днів для зустрічей ОСОБА_3 з сином з 9 год суботи до 19 год неділі у перший та третій тиждень місяця за місцем проживання ОСОБА_3, суди попередніх інстанцій посилались на акти депутатів Забуянської сільської ради Місюревича В.В. та Савченко К.М. від 7 листопада 2012 року, 21 квітня 2012 року, 19 травня 2012 року, 17 липня 2012 року, 7 квітня 2013 року та 21 квітня 2013 року як на докази чинення ОСОБА_4 перешкод у вільному спілкуванні батька з сином.

Вирішуючи справу по суті, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що акти депутатів Забуянської сільської ради від 7 липня 2012 року, 21 квітня 2012 року, 19 травня 2012 року, 14 липня 2012 року, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, охоплюють період, спір щодо якого вирішено рішенням Макарівського районного суду Київської області від 1 липня 2013 року, і цим актам дана правова оцінка. Акти депутатів Забуянської сільської ради від 7 квітня 2013 року та від 21 квітня 2013 року також були предметом оцінки при ухваленні рішення від 1 липня 2013 року.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права належної уваги не звернув, не взяв до уваги доводи апеляційної скарги і дійшов передчасного висновку про часткове скасування рішення суду першої інстанції із залишенням його без змін у іншій частині.

Оскільки допущені судами першої та апеляційної інстанцій порушення норм матеріального та процесуального права унеможливлюють встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для правильного її вирішення, судові рішення попередніх інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 6 листопада 2014 року та рішення апеляційного суду Київської області від 12 березня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О.Кузнєцов
Судді: О.В.Кадєтова С.О.Карпенко Г.І.Мостова М.І.Наумчук