Справа № 481/40/16-ц
Провадж.№ 2/481/161/2016
Р І Ш Е Н Н Я

іменем У К Р А Ї Н И

11.03.2016 року Новобузький районний суд Миколаївської області в складі головуючої судді Уманської О.В., при секретарі Кузьміній Н.П., за участю представника позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Новий Буг Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 «Відродження» в інтересах якої діє ОСОБА_1 до ОСОБА_3, голови Новобузької районної державної адміністрації Миколаївської області про захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації , -

встановив :

14.01.2016 року позивач ОСОБА_2 «Відродження» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, голови Новобузької районної державної адміністрації Миколаївської області про захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації.

Позивач посилався на те, що 27.11.2015 року на другій сесії Новобузької районної ради Миколаївської області 7 скликання, на якій був присутній і відповідач ОСОБА_3, останній з трибуни під час виступу дозволив собі висловлювання, які значною мірою завдають шкоди діловій репутації позивача та є такими, що відображають недостовірну інформацію. А саме, відповідач ОСОБА_3 під час свого виступу зазначив наступне : « Але не має права морального ОСОБА_2 «Відродження», яка спонсорувала війну, яка зараз відбувається на Донбасі, людей якийх розстрілювали на Майдані, розповідати в цьому залі взагалі щось». Зазначене висловлення також були розміщені і в мережі Інтернету. Дані висловлення були спричинені тим, що до складу Новобузької районної ради Миколаївської області 7 скликання за результатами проведених чергових виборів депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів 25 жовтня 2015 року було обрано депутатами осіб, яких висував на чергових виборах місцевий осередок ОСОБА_2 «Відродження» та які є членами ОСОБА_2 «Відродження»

Позивач вважає, що такі висловлення є недостовірною інформацією, оскільки події, про які зазначає відповідач, в часовому проміжку відбувалися з листопада 2014 року по лютий 2015 року під час ОСОБА_4 і в цей час ОСОБА_2 «Відродження» ніякого відношення до політичних сил, які були представлені у ОСОБА_5, в органах виконавчої влади, органах місцевого самоврядування в Україні не мала, як і не була учасником зазначених вище подій. За повідомленням Генеральної прокуратури України та Служби безпеки України розслідування кримінальних справ, повязаних із подіями на майдані проводиться по даний час, і офіційні обвинувачення не предявлені. Розповсюджена відповідачем ОСОБА_3 інформація є негативною і мала на меті опорочення ділової репутації позивача. Негативні наслідки, спричинені позивачеві вищезазначеними діями відповідача усвідомлені і сплановані ним, а також збільшуються через те, що відповідач проводить неприйнятну асоціацію з іншою партією, а також відповідач не вперше займає таку позицію до конкуруючих партій, про що складається враження, що саме в такий спосіб він займається політичною рекламою своєї особистості.

В результаті таких цілеспрямованих дій відповідача ОСОБА_3 позивачеві було спричинено і моральну шкоду. А тому позивач ОСОБА_2 «Відродження» просив суд визнати недостовірною та такою, що принижує ділову репутацію ОСОБА_2 «Відродження» інформацію, поширену головою Новобузької районної державної адміністрації Миколаївської області ОСОБА_3 на засіданні 2 сесії Новобузької районної ради Миколаївської області 7 скликання 27 листопада 2015 року. Зобовязати відповідача спростувати поширену інформацію в такий самий спосіб, яким вона була поширена, та стягнути з відповідача судові витрати.

Представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав в повному обсязі, надав суду пояснення аналогічні тим, що викладені в позовній заяві, просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні 22.02.2016 року позовні вимоги не визнав, просив їх залишити без задоволення. Зазначив, що його висловлення було ніщо інше, ніж вираження його поглядів та переконань, свобода думки у відповідності до ст..34 Конституції України. Відповідач повністю підтримав викладене у свої письмових запереченнях.

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав

Як встановлено в судовому засіданні, дійсно 27.11.2015 року відбулась II сесія 7 скликання Новобузької районної ради Миколаївської області, на якій були присутні 32 депутати, виконавчий апарат районної ради, керівники відділів райдержадміністрації, та три представника засобів масової інформації, що видно із копії протоколу відповідної сесії. Окрім того, як видно із відеозапису даної сесії на ній був присутній і відповідач ОСОБА_3, однак в протоколі сесії він не зазначений як один із членів сесії.

Відповідач в судовому засіданні не заперечував того, що він дійсно говорив такі слова, як « …Але не має права морального ОСОБА_2 «Відродження», яка спонсорувала війну, яка зараз відбувається на Донбасі, людей яких розстрілювали на Майдані, розповідати в цьому залі щось...». Але при цьому він звертався до присутніх в тому контексті, що один із депутатів від ОСОБА_2 «Відродження» - ОСОБА_6, почала висловлювати свою незгоду з тим, що її кандидатура не була затверджена на посаду голови однієї із постійних депутатських комісій районної ради, до сфери якої віднесено розгляд питань, повязаних із районним бюджетом та інших економічних питань. Таке рішення було прийнято, оскільки ОСОБА_6 сприймається як людина, яка працювала в підпорядкуванні посадових осіб членів політичної сили, яку свого часу очолював ОСОБА_7, а тому депутати висловили своє негативне ставлення до її кандидатури.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 ст. 10 і частиною 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, а суд згідно п. 1 ст.11 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Конституція України визначає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та що кожен має право на повагу до його гідності (ст.ст. 3, 28).

Разом із цим Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушення чи злочинам, для охорони здоров"я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України).

Відповідно до ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації щодо особи, яка померла, належить членам її сім'ї, близьким родичам та іншим заінтересованим особам. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Разом з тим, за змістом зазначеного законодавства, кожному гарантується право на свободу висловлення поглядів, в тому числі право поширювати інформацію без втручання органів державної влади, за умови, що вони діють добросовісно і надають правильну і достовірну інформацію, не завдаючи при цьому шкоди репутації окремих осіб, і не порушуючи їх прав.

Стаття 91 ЦК України закріплює принцип, за яким юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну дієздатність) як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.

Статтею 302 ЦК України встановлено, що особа, яка поширює інформацію, зобов'язана переконатися в її достовірності.

Як вказано у роз'ясненнях Пленуму Верховного Суду України, викладених в абзацах 3 - 5 п. 19 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції.

Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду.

Таким чином, вирішуючи питання про визнання інформації недостовірною, суди повинні визначитися з характером такої інформації, та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту.

Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Згідно зі ст. 471 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Стаття 9 Конституції України передбачає, що чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною ОСОБА_5 України, є частиною законодавства України.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Україною, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передувати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Право на недоторканість ділової репутації та честь і гідність публічної особи підлягають захисту лише у випадку, коли політичний, державний або громадський діяч доведе, що інформація поширена «з явним злим умислом», тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість, а не з метою доведення до громадськості тверджень про наміри і позицію політичних лідерів, інших публічних осіб та сформувати про них свою думку.

Цивільно-правовий захист честі, гідності та ділової репутації від певних висловлювань допустимий лише при дотриманні свободи думки і слова, вільного вираження своїх поглядів та переконань, закріплених в ст. 34 Конституції України. А необхідність обмежувати вираження думок є менш гострою стосовно публічних осіб.

Аналізуючи слова відповідача ОСОБА_3 на сесії, суд приходить до висновку про те, що він дає свою оцінку роботи представників попередньої влади, критично сформулювавши свою думку щодо наслідків цієї роботи, яка представляє громадський інтерес. Про те, що дане висловлення є критичним вираженням своїх поглядів, є вживання такого поняття як «війна», оскільки офіційно в Україні наразі військовий стан не оголошувався, а події які відбуваються на території Донецької області, офіційно, є - широкомасштабною антитерористичною операцією за участю Збройних сил України.

Таким чином, висловлення відповідача по справі є наслідком протестних подій, які відбувалися в суспільстві протягом з листопада 2013 року по лютий 2014 року на Майдані Незалежності у м. Києві .

Висловлювання відповідача ОСОБА_3 щодо позивача, не містять конкретних звинувачень у вчиненні індивідуально-визначених кримінально-караних чи інших протиправних дій, що по своїй суті є фактично критикою політики партії.

Вільне вираження поглядів, передавання почуттів є істотним чинником повноцінного розвитку особистості в суспільстві, як здатність особи сприймати заперечення, спонукання, заохочення через ідеї, висловлені іншими людьми.

Чинним законодавством не передбачена можливість притягнення до відповідальності за висловлювання оціночних суджень, вони, як і думки, переконання судження, критична оцінка певних фактів і недоліків не можуть бути предметом судового захисту. Оскільки, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів, не можуть бути перевірені на предмет відповідності їх дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів).

Відповідно до Постанови 27.02.2009 № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Окрім того, гарантіями захисту наділено і право людини вільно поширювати інформацію про іншу особу, за виключенням випадків обмеження цього права, визначених статтею п. 2 ч. 1 ст. 302 ЦК України та п. 2 ст. 10 Конвенції про захист прав і основних свобод людини ( далі - Конвенція)

Зазначена норма Конвенції зокрема встановлює, що обмеження свободи слова є легітимними, коли це покликано необхідністю захисту репутації або прав інших осіб.

В той же час, відповідно до тлумачень зазначеної норми Конвенції Європейським судом, межі припустимої критики особи, яка добровільно презентує себе як публічну, мають бути більш широкими, аніж приватної особи, оскільки публічна особа неминуче та свідомо виставляє себе, свої вчинки і слова на прискіпливий розгляд як журналіста так і широкої громадськості (рішення Євросуду у справі «Лінгенс проти Австрії» 1986 р.)

При цьому, Євросуд зазначив, що вимоги плюралізму у демократичному суспільстві обумовлюють здійснення свободи слова не лише у формах і за змістом, які не є нейтральними, необразливими, а і в таких, які викликають почуття образи, обурення або занепокоєння.

В справі «ОСОБА_8 і Гійзельс проти Бельгії» (1997 р.) Евросуд, крім того, зауважив, що ст. 10 Конвенції захищає не тільки висловлені повідомлення та думки, а й форму їх вираження.

У ст. ст. 3, 4, 6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Європи, вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв'язку із цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Відповідно до п. 18 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», покладає на позивача обов'язок доведення факту порушення його особистих немайнових прав внаслідок поширення недостовірної інформації.

Зокрема, під діловою репутацією юридичної особи розуміється оцінка підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин (п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27.02.2009 року).

Так, відповідно до ст. 94 ЦК України серед немайнових прав юридичної особи є право на недоторканість її ділової репутації. Діловою репутацією юридичної особи є оцінка її підприємницької діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин, пануюча у суспільній свідомості думка щодо ділових якостей особи. При цьому ділова репутація юридичної особи є категорією що нерозривно пов'язана з комерційною складовою її діяльності. Саме від позитивної ділової репутації залежить привабливість юридичної особи в якості об'єкту інвестування, довіра наявних та зацікавленість потенційних контрагентів у виникненні в майбутньому правовідносин з такою юридичною особою.

Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1 ст. 11 ЦПК України).

Таким чином з підстав наведених вище, позивач не довів що висловлення відповідача носить характер недостовірної інформації та якимось чином нанесло шкоду діловій репутації ОСОБА_2 «Відродження», а тому позовні вимоги ОСОБА_2 «Відродження» задоволенню не підлягають.

В силу вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, у звязку з прийняттям судом рішення про відмову у задоволені цього позову, судові витрати, понесені позивачем на оплату судового збору, слід віднести на його рахунок.

Керуючись ст.11,60,61,208,209,213 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов Піртії «Відродження» в інтересах якої діє ОСОБА_1 до ОСОБА_3, голови Новобузької районної державної адміністрації Миколаївської області про захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації - залишити без задоволення

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подання через районний суд апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення .

Суддя: