Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Кузнєцова В.О., Мостової Г.І.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Управління державної реєстрації головного територіального управління юстиції в Одеській області, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 03 грудня 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5 третя особа - Управління державної реєстрації головного територіального управління юстиції в Одеській області, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності, який мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько ОСОБА_6, після смерті якого відкрилась спадщина на 1/2 частину двокімнатної квартири АДРЕСА_1, яка належала батьку ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 18 квітня 1996 року, зареєстрованого в КП «ОМБТІ та РОН» в книзі №45пр., на стор. №35, за №762. На момент смерті батька позивачу було 15 років. Йому стало відомо, що за заявою дружини батька, відповідача ОСОБА_5, про прийняття спадщини від 14 січня 2005 року була заведена спадкова справа №11/2005 до майна померлого батька та 07 травня 2005 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом. 20 березня 2015 року він звернувся до Другої Одеської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, але отримав відмову у зв'язку з тим, що відповідач ОСОБА_5 отримала свідоцтво на право на спадщину на всю 1/2 частину спадкового майна. Оскільки на момент смерті батька він був неповнолітнім, то вважається таким, що прийняв спадщину у встановлений законом строк й має право на спадщину з часу її відкриття. Свідоцтво про право на спадщину за законом від 07 травня 2005 року, видане відповідачці, порушує його право на 1/4 частину спадкового майна. Відповідачка не визнає його права на спадщину, тому він вимушений звернутись до суду за захистом свого права.

Посилаючись на вищевикладені обставини та на ст. ст. 392, 1267, 1268, 1269, 1296 ЦК України, ОСОБА_4 просив суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_5 07 червня 2005 року державним нотаріусом Другої Одеської державної нотаріальної контори Масловою М.В. за номером в реєстрі №3-1604, на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1, яка належала померлому ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, загальною площею 29,3 кв. м, та яка складається в цілому з двох жилих кімнат житловою площею 20,4 кв. м; скасувати рішення про державну реєстрацію прав власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, яке було прийнято на підставі надання державним нотаріусом Другої Одеської державної нотаріальної контори Масловою М.В. за номером в реєстрі №3-1604; визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1, яка належала померлому ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, загальною площею 29,3 кв. м, та яка складається в цілому з двох жилих кімнат житловою площею 20,4 кв. м.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 03 грудня 2015 року, позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_5 07 червня 2005 року державним нотаріусом Другої Одеської державної нотаріальної контори Масловою М.В. за номером в реєстрі №3-1604, на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Скасовано державну реєстрацію Свідоцтва про право на спадщину, проведену 08 червня 2005 року державним нотаріусом Другої Одеської державної нотаріальної контори Масловою М.В.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1, яка належала померлому ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків місцевого та апеляційного судів, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_6, після його смерті відкрилась спадщина на 1/2 частину двокімнатної квартири АДРЕСА_1, яка належала батьку позивача ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 18 квітня 1996 року, зареєстрованого в КП «ОМБТІ та РОН» в книзі №45пр., на стор. №35, за №762.

На момент смерті батька ОСОБА_6 позивачу виповнилось 15 років.

14 січня 2005 року дружина ОСОБА_6, відповідач ОСОБА_5, звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та була заведена спадкова справа №11/2005 до майна померлого батька, але приховала від державного нотаріуса інформацію про наявність спадкоємця за законом першої черги - сина померлого - позивача, який на той час був неповнолітнім.

07 травня 2005 року відповідач ОСОБА_5 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, яке було видано державним нотаріусом Другої Одеської державної нотаріальної контори Масловою М.В. за номером в реєстрі №3-1604 на ім'я та зареєстрована в Спадковому реєстрі 08 червня 2005 року за номером у спадковому реєстрі 36702247, про що було сформовано Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі за №386141 від 08 червня 2005 року.

20 березня 2015 року позивач ОСОБА_4 звернувся до Другої Одеської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, але отримав відмову у зв'язку з тим, що відповідач ОСОБА_5 отримала свідоцтво на право на спадщину на всю 1/2 частину спадкового майна.

Відповідно до положень ч. 4 та 5 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов до обґрунтованого висновку про те, що позивачем ОСОБА_4 доведено в судовому засіданні те, що він на момент відкриття спадщини був неповнолітнім й вважається таким, що прийняв спадщину після смерті батька та з моменту його смерті має право на спадкове майно, а свідоцтво про право на спадщину за законом від 07 травня 2005 року, видане відповідачу, порушує його право на отримання 1/4 частини спадкового майна, оформити спадщину в нотаріальної конторі він можливості немає, тому у відповідності до ст. ст. 15, 16 ЦК України позивач має право на захист судом невизнаного права шляхом визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, скасування державної реєстрації свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності на 1/4 частину спадкового майна в порядку спадкування за законом після смерті батька, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2.

Статтями 256, 257, 261, 267 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позивач ОСОБА_4 не відмовився від спадщини і є таким, що прийняв спадщину в силу ч. 4 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України), а тому відповідач ОСОБА_5 не мала права на спадкування 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, а лише на 1/4 частину цієї квартири.

Доводи, викладені у касаційній скарзі щодо пропуску позивачем строку позовної давності є безпідставними, оскільки ОСОБА_4 не пропустив строк позовної давності, оскільки відповідно до положень ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини і тому правовідносини із спадкування в даному випадку носять тривалий характер з ІНФОРМАЦІЯ_2.

Аналогічний висновок міститься у рішенні Верховного Суду України від 06 червня 2012 року № 6-32цс 12, яке відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Такі висновки суду відповідають нормам матеріального і процесуального закону, а також встановленим обставинам справи.

Інші доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 03 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
В.О. Кузнєцов
Г.І. Мостова