АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа 668/4463/15-ц Головуючий в І інстанції Булах Є.М.
Провадження №22-ц/791/701/16 Доповідач: Ігнатенко П.Я.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

ГоловуючогоОСОБА_1
Суддів:ОСОБА_2
ОСОБА_3
СекретарОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Суворовського районного суду міста Херсона від 25 травня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк» або банк) звернулося до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 21 листопада 2006 року із ОСОБА_6 укладено кредитний договір №НЕТ8АК08980032, згідно умов якого останній отримав кредит в сумі 8138,00 доларів США, зі сплатою 12 відсотків річних за користування кредитом, терміном до 21 листопада 2011 року. В забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором 21 листопада 2006 року між банком та ОСОБА_5 укладено договір поруки №НЕТ8АК08980032/1, відповідно до умов якого остання прийняла на себе зобовязання відповідати перед банком по зобовязанням боржника, які виникають з умов кредитного договору.

В звязку з неналежним виконанням своїх зобовязань за кредитним договором, станом на 04 березня 2015 року утворилась заборгованість в сумі 18302,85 доларів США, яка складається з: заборгованості за кредитом 4570,57 доларів США; заборгованості по процентам за користування кредитом 4929,38 доларів США; заборгованості по комісії за користування кредитом - 148,07 доларів США; пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором - 8654,83 доларів США.

Банк просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість по кредитному договору в зазначеному розмірі та судові витрати.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 25 травня 2015 року позовні вимоги банку задоволено частково. Вирішено:

- стягнути солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на користь банку заборгованість станом на 04 березня 2015 року за кредитним договором №НЕТ8АК08980032 від 21 листопада 2006 року в сумі 9648,02 доларів США, що еквівалентно 229333,42 грн., яка складається з: 4570,57 доларів США, що еквівалентно 108642,44 грн., - заборгованість за кредитом; 4929,38 доларів США, що еквівалентно 117171,36 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 148,07 доларів США, що еквівалентно 3519,62 грн., - заборгованість по комісії за користування кредитом;

- стягнути пропорційно з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на користь банку в рахунок відшкодування судового збору по 1146,66 грн. з кожного.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В результаті перегляду справи в апеляційному суді за апеляційною скаргою банку, рішенням апеляційного суду Херсонської області від 15 липня 2015 року заочне рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 25.05.2015 року скасовано в частині відмови ПАТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позовних вимог про стягнення пені та ухвалено в цій частині нове рішення. Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за кредитним договором від 21.11.2006 року станом на 04.03.2015 року у сумі 50000 грн.

Це ж рішення в частині пропорційного стягнення з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» в рахунок відшкодування судового збору у сумі по 1146,66 грн. з кожного змінено, збільшено вказаний розмір до 1396,66 грн.

За заявою ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення, ухвалою Суворовського районного суду м. Херсона від 11.01.2016 року залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалено з порушенням судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду в зазначеній частині скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити банку у задоволенні позову. При цьому просить звернути увагу на те, що останній платіж був здійснений ОСОБА_6 в 2011 році, а до суду із даним позовом банк звернувся у квітні 2015 року, тобто пропущений строк позовної давності. Окрім того, на думку ОСОБА_5 порука припинена.

Письмових заперечень на скаргу до апеляційного суду не надходило.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, тобто в межах задоволених вимог банку, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 21 листопада 2006 року між банком та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір №НЕТ8АК08980032, згідно умов якого останній отримав кредит в сумі 8138,00 дол. США з метою купівлі автомобіля, зі сплатою12 відсотків річних зі строком повернення до 21 листопада 2011 року (а.с.13-14).

21 листопада 2006 року ПАТ КБ «ПриватБанк» виконав свої зобовязання за договором кредиту. На підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу від 17.11.2006 року між ОСОБА_6 та ТОВ «Підприємство «Автопром», згідно ордеру-розпорядження банком перераховано останньому кошти в сумі 8138 дол.США з кредитного рахунку ОСОБА_6 № 6140, відкритого позичальникові на підставі зазначеного договору кредиту (а.с.15).

На забезпечення виконання зобовязань за вищезазначеним кредитним договором 21 листопада 2006 року між банком та ОСОБА_5 було укладено договір поруки №НЕТ8АК08980032/1, за умовами якого остання прийняла на себе зобовязання відповідати перед банком по зобовязанням боржника, які виникають з умов кредитного договору (а.с.16).

Згідно розрахунку, наданого банком, внаслідок неналежного виконання ОСОБА_6 своїх зобовязань по своєчасному і повному погашенню кредитних коштів виникла заборгованість, загальний розмір якої станом на 04 березня 2015 року становить 18302,85 доларів США, яка складається з: заборгованості за кредитом 4570,57 доларів США; заборгованості по процентам за користування кредитом 4929,38 доларів США; заборгованості по комісії за користування кредитом - 148,07 доларів США; пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором - 8654,83 доларів США (а.с.4-6).

Отже, оскільки за існуючими між сторонами договірними правовідносинами банк надав позичальнику грошові кошти у розмірі та на умовах, встановлених договором, які останній в передбачений договором строк не повернув, і не сплатив проценти за користування кредитом та інші платежі відповідно до умов договору, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відповідно до положень ст. 526, 1048-1050, 1054 ЦК України, що регулюють спірні правовідносини, прийшов до висновку про обґрунтованість заявлених вимог та задовольнив позовні вимоги в частині заборгованості по тілу кредиту, по процентам за користування кредитом та комісії, стягнув на користь Банку солідарно з відповідачів 9648,02дол.США, що еквівалентно 229333,42 грн.

В зазначеній вище частині, яка є предметом оскарження, висновки суду відповідають встановленим обставинам справи, підтверджені належними доказами, ґрунтуються на вимогах закону, рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування не вбачається.

Стосовно застосування строків позовної давності за заявою, поданою ОСОБА_5 на стадії апеляційного провадження, судова колегія дійшла такого висновку. За змістом частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до частини першої статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції.

Враховуючи те, що стаття 267 ЦК України є нормою матеріального права, суд апеляційної інстанції не вправі розглядати заяву про застосування строків позовної давності.

Отже, заява ОСОБА_5 про застосування строків позовної давності не підлягає розгляду та задоволенню на стадії апеляційного розгляду, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України, виловленій в постановах від 02.03.2016 р. №6-2307цс15 та №6-224цс16.

Доводи ОСОБА_5 щодо припинення поруки в звязку з непредявленням позову до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, судовою колегією не приймаються до уваги, як позбавлені правового обґрунтування.

Так, згідно ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. В п. 12 договору поруки від 21.11.2006 року сторонами договору обмовлено строк її дії: порука припиняється після закінчення пяти років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором (а.с.16 зв.). В кредитному договорі зазначено термін повернення кредиту до 21.11.2011 року, отже до суду банк звернувся із позовом у квітні 2015 року в межах строку дії поруки.

Не приймаються судовою колегією до уваги посилання ОСОБА_5, що згідно оскарженого рішення відбулось подвійне стягнення з відповідачів заборгованості за кредитом, оскільки існує чинне рішення про звернення стягнення на предмет застави. Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що на період розрахунку заборгованості, тобто в межах заявлених по справі позовних вимог станом на 04.03.2015 року, заочне рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 04.02.2013 року (справа №2120/3628/12), яким витребувано у ОСОБА_6 та звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль ВАЗ, модель 21140, рік випуску 2006, №кузова/шассі ХТА32, реєстраційний номер НОМЕР_1, - не виконано, а предмет застави не реалізовано, що підтверджується довідкою банку (а.с.224).

Отже, зобовязання за кредитним договором не припинилися. Право вимоги банку про повернення кредиту і сплату процентів та інших передбачених договором платежів залишилося дійсним і підлягає судовому захисту, оскільки звернення стягнення на предмет застави не призводить до заміни основного зобовязання на забезпечувальне. Забезпечувальне зобовязання має похідний характер, а не альтернативний основному. Такий правовий висновок міститься у постанові верховного Суду України від 03.02.2016 року у справі №6-1080цс15.

Враховуючи викладене, доводи ОСОБА_5 не заслуговують на увагу, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду в межах оскарження та доводів апеляційної скарги залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5,- відхилити.

Рішення Суворовського районного суду міста Херсона від 25 травня 2015 року,- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий П.Я.Ігнатенко

Судді: Л.П.Воронцова

ОСОБА_3