Справа № 523/7750/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2016 року Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого - судді Гудіної Н.І.

при секретарі Мельніченко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі

цивільну справу за позовною заявою

Товариства з обмеженою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_2 про визнання договору страхування недійсним, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з додаткової відповідальністю страхова компанія „Альфа-Гарант" (далі - ТзДВ СК «Альфа-Гарант») звернулося до суду з вказаним позовом, в якому просило суд: визнати поліс № АІ/0562875 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів недійсним та стягнути з відповідача судовий збір у сумі 243,60 грн. з посиланням на те, що страховий платіж за оспорюваним полісом до ТзДВ СК «Альфа-Гарант» до них не надходив і факт оплати вказаного поліса не підтверджено жодним документом, а оригінал вказаного страхового полісу був втрачений, його місцезнаходження невідомо, і відповідно договір страхування не укладався ТзДВ СК «Альфа-Гарант» з жодною особою.

Представник позивача у судове засідання з`явився, повністю підтримав позов, просив його задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала повністю, вважаючи його необґрунтованим і безпідставним, таким, що порушує права відповідача, яка належним чином застрахувала свою цивільно-правову відповідальність і на сьогоднішній день позбавлена законного права на виплату з боку позивача суми страхового відшкодування внаслідок ДТП, яке сталося 04.02.2015 р.

Третя особа у судове засідання не з'явився був повідомлений належним чином про час та місце слухання справи.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали по справі, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити повністю з наступних підстав.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 3 ЦПК України).

Згідно із ст.ст. 10,11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які як і інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи та розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи.

Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 16 Закону України «Про страхування» передбачено, що договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою, страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до вимог ст.ст. 1,17 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхувальники це юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиком договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу. Страховий поліс є єдиною формою внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору та документом суворого обліку.

Згідно ст. 11 вказаного Закону страховик подає інформацію про укладені та достроково припинені договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності до центральної бази даних у порядку, встановленому у положенні про централізовану базу даних щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, яке затверджується Уповноваженим органом за поданням МТСБУ.

При чому, внутрішнім нормативним документом, яким регулюється питання щодо втрати бланків полісів страховиками членами МТСБУ (яким є позивач), є Порядок замовлення, виготовлення, дистрибуції, обліку бланків страхових документів з обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, затверджений протоколом Президії МТСБУ від 07.07.2010 р. № 238/2010 із змінами і доповненнями (Порядок), п. 3.5 глави 3 якого передбачено, що у разі втрати бланку полісу (бланків полісу) страховик член МТСБУ виконує наступні дії : проводить службове розслідування причин втрати, інформує відповідні правоохоронні органи про втрату бланків полісів за наявності ознак злочинів або кримінальних проступків, самостійно приймає рішення щодо способу оприлюднення інформації про втрачені бланки, вносить до Централізованої бази даних МТСБУ (ЦБД МТСБУ) відомості про кожний втрачений бланк полісу.

Статті 203,215 ЦК України передбачають, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3,5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Стаття 981 ЦК України передбачає, що договір страхування може укладатися шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифікату).

Згідно із ч. 1 ст. 983 ЦК України, договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового внеску, якщо інше не встановлено договором.

Суд встановив, що 17.04.2014 р. між позивачем та відповідачем був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс) № АІ/0562875 з печаткою позивача, в п. 10 якого вказано, що страховий платіж у розмірі 391,23 грн. сплачений о 13:00 год. 17.04.2014 р. (а.с.28).

Пунктом 3 вказаного полісу передбачено, що строк його дії з 00:00 год. 21.04.2014 р. до 20.04.2015 р. включно, договір (поліс) набирає чинності з початку зазначеного строку його дії.

04.02.2015 р. в м.Києві на вул. Висоцького,2а сталося ДТП, яка сталася за участю та з вини водія автомобіля НОМЕР_1, внаслідок якого був пошкоджений автомобіль марки «Ниссан» державний номер НОМЕР_2.

Таким чином, ДТП відбулося на момент строку дії страхового полісу відповідача, вказаного вище.

З позову вбачається, що позивач дізнався про вказану ДТП 05.02.2015 р. та йому було надіслано копію оспорюваного страхового полісу, який 27.03.2014 р. за актом передачі полісів № АГ00205, був переданий 3-їй особі ОСОБА_2, який на той час перебував на посаді начальника управління страхування в м. Одесі та Одеській області.

З листа МТСБУ № 6/3-24/26808 від 24.09.2015 р., отриманого відповідачем на його запит вбачається, що відповідно до інформації, яка внесена ТзДВ СК «Альфа-Гарант» до ЦБД МТСБУ, бланк ОСЦПВВНТЗ серії АІ/0562875 значиться зі статусом «втрачений», дата внесення страховиком 24.09.2014 р. Згідно з нормами Порядку замовлення, виготовлення, дистрибуції, обліку бланків страхових документів з обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, затвердженого протоколом Президії МТСБУ від 07.07.2010 р. № 238/2010 у разі втрати бланку полісу страховик зобов'язаний збільшити розмір свого гарантійного внеску у Фонді захисту потерпілих із розрахунку 50 грн. за кожний втрачений бланк на підставі листа-рахунку від МТСБУ. Сума, належна до сплати, визначається Дирекцією МТСБУ на останню дату звітного кварталу на підставі інформації, занесеної страховиком до ЦБД МТСБУ. При цьому, датою втрати бланку вважається дата занесення відповідного запису до ЦБД МТСБУ. Додаткових перевірок по факту втрати бланків полісів ТзДВ СК «Альфа-Гарант» Дирекції МТСБУ не проводила. У випадках виявлення фактів втрати, відповідно до п. 3.5 Глави 3 Порядку, наявність оголошення або визнання бланку полісу втраченим не звільняє страховика ТДВ СК «Альфа-Гарант» від виконання зобов'язань за договором, оформленим на такому бланку .

Отже, на думку суду з урахуванням вищевказаних норм Закону та вказаного листа МТСБУ, членом якого є позивач ТзДВ СК «Альфа-Гарант», останні порушили норми вказаного Порядку з приводу втраченого страхового полісу, а тому дійшов висновку про відсутність будь-якої вини щодо втрати полісу з боку відповідача та ОСОБА_2, а в даному випадку, саме позивач повинен нести належний облік страхових полісів та перевіряти діяльність своїх робітників щодо виконання ними своїх прямих службових обов'язків, у зв'язку з чим, дійшов висновку про безпідставність і необґрунтованість позову, в задоволенні якого слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10,11,59-60,205,209,212,213,214-215,218 ЦПК України, ст.ст. 203,215,979,981,983 ЦК України, Судовою практикою ВСУ розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування, Законом України «Про страхування», Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія « Альфа- Гарант» до Вознюк ОСОБА_3 про визнання договору страхування недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Одеської області через Суворовський районний суд міста Одеса шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його оголошення.

Суддя