Апеляційний суд Житомирської області
Справа №291/864/15-ц Головуючий у 1-й інст. Руденко З. Б.
Категорія 41 Доповідач Жигановська О. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Жигановської О.С.

суддів Зарицької Г.В., Якухно О.М.

при секретарі Добровольській Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 04 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом, вимоги якого в подальшому неодноразово уточнювала (а.с.2-7, 75-80, 120-121). В обґрунтування вимог зазначила, що перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі із 30.10.2010 року, від якого вони мають дитину. Наразі між ними існує спір щодо розірвання шлюбу, стягнення аліментів та поділ майна подружжя, який розглядається Святошинським районним судом м.Києва. Під час розгляду зазначеної справи відповідачем неодноразово подавалися заяви, в яких містилися його твердження, що вона /позивачка/ є «ненормальною матір'ю»; що відповідач ніби то „організував" гарного лікаря, щоб вилікувати її від безпліддя; що вона годувала свою дитину неприроднім шляхом; що вона являється безплідною та бездітною матір'ю. Крім того, у своїх зверненнях до правоохоронних органів, ПАТ „УкрСиббанк" відповідач поширив неправдиву інформацію, що вона, будучи працівником банку та зловживаючи службовим становищем зробила виїмку з архівних документів банку - копії паспорту відповідача, копії ідентифікаційного коду та виписки із депозитного рахунку в період з березня 2014 року. Внаслідок поширення ОСОБА_2 цієї інформації в неї погіршилися стосунки із співробітниками та виник психотравмуючий стрес, у зв'язку з чим вона змушена була звернутися до лікаря. Виходячи із наведеного, просила зобов'язати ОСОБА_2 вибачитися перед нею у судовому засіданні, визнати поширювані відповідачем відомості неправдивими, стягнути моральну шкоду у розмірі 50000грн. та витрати на правову допомогу у сумі 25000грн.

Рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 04 січня 2016 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, представник позивачки ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду 1-ї інстанції скасувати та ухвалити нове - про задоволення позову в повному обсязі. Посилається на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі із 30 жовтня 2010 року, від якого мають дитину. Наразі у Святошинському районному суді м.Києва розглядається спір між сторонами про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та поділ майна подружжя. При розгляді справ, сторони подавали заяви та пояснення.

Частиною 4 ст.32 Конституції України кожному громадянину гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до ст.297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

За змістом ч.ч.1, 3 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

Під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків (пункт 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»).

Недостовірною вважається інформація, як це зазначено у вищевказаній Постанові ВСУ, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно зі ст.34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

При вирішенні питання щодо визнання поширюваної інформації недостовірною, необхідно встановити характер такої інформації, тобто чи є дана інформація стверджувальною чи оціночною.

Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості (п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 вересня 2009 року № 1.

ОСОБА_1 зазначає, що ОСОБА_2 поширює недостовірну інформацію шляхом подачі заяв до Святошинського районного суду м.Києва, до ПАТ «УкрСиббанк», та до Святошинського районного управління ГУ МВС України в м.Києві.

Так, позивач посилається, що у поданій до Святошинського районного суду м.Києва заяві ОСОБА_2 поширив неправдиві відомості, а саме, що вона є «ненормальною матір'ю; що відповідач ніби то „організував" гарного лікаря щоб вилікувати її від безпліддя; що вона годувала свою дитину неприроднім шляхом; що вона являється безплідною та бездітною матір'ю.

Дані посилання апелянта є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, оскільки відповідач у зазначеній заяві висловлював оцінку, власне бачення та критику дій позивачки в розумінні ст.47-1 ЗУ «Про інформацію» при здійсненні захисту своїх прав та інтересів під час розгляду спору у суді (а.с.8-12). Крім того, висловлювання про те, що позивачка „є ненормальною матір'ю" та що вона є „безплідною та бездітною матір'ю" відсутні в тексті заяви, на яку посилається позивачка (а.с.8-12). Фраза про те, що „вона годувала свою дитину неприроднім шляхом" є перекрученою позивачкою та вирваною із контексту всього речення (а.с.11).

Крім того, посилання ОСОБА_1 щодо розповсюдження відповідачем недостовірної інформації та такої, що порочить її честь, гідність та ділову репутацію, шляхом подачі заяви до ПАТ «УкрСиббанк» не знайшли свого підтвердження, оскільки із відповіді Банку вбачається лише наявність факту звернення гр.ОСОБА_2 до Банку, та не міститься жодних відомостей щодо поширюваної інформації (а.с.42).

Верховний Суд України у п.16 постанови Пленуму № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи» роз'яснив, що відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

У випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року N 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей).

Разом з тим наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обов'язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України.

Відповідач ОСОБА_2 скористався своїм конституційним правом на звернення до правоохоронних органів із заявою на неправомірні дії позивача щодо оприлюднення його особистих даних. Його заява була зареєстрована та прийнято рішення про списання матеріалу висновком до справи (а.с.13).

Враховуючи наведене, суд 1-ї інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 щодо визнання недостовірними вище вказаних відомостей, захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

При цьому судом враховано крім того, роз'яснення абз.2 п.26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" відповідно до якого, суд не вправі зобов'язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації фізичної за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ї інстанції постановлено із дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст.209,218,303,304,307,308,313-315,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 04 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : Судді :