Ухвала

іменем україни

23 березня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Писаної Т.О., Мазур Л.М., Юровської Г.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання договору поруки припиненим, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», яке діє через представника ОСОБА_8, на рішення апеляційного суду Волинської області від 19 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, в якому вказуючи на те, що внаслідок укладення між банком і позичальником додаткової угоди без його згоди як поручителя, збільшився обсяг його відповідальності, а тому на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України просив визнати поруку припиненою.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 вересня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 19 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Визнано поруку за договором поруки від 11 лютого 2008 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4, припиненою.

У касаційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказане рішення апеляційного суду скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржуване рішення апеляційного суду залишити без змін.

Судами встановлено, що 11 лютого 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_5 було укладено кредитний договір, за яким банк надав позичальнику кредит у розмірі 56 090 дол. США на строк до 11 лютого 2028 року зі сплатою 10,8 % річних, а ОСОБА_5 зобов'язувався у строк та на умовах, визначених кредитним договором, повернути кредит і сплатити проценти.

Відповідно до пунктів 6.2; 6.2.1 кредитного договору банк вправі змінити процентну ставку за користування кредитом і/або нарахувати додаткову комісію у випадку припинення трудового договору, укладеного між позичальником і банком (за винятком припинення трудового договору у зв'язку з виходом на пенсію; у зв'язку з переведенням на інше підприємство (за узгодженням з банком); у зв'язку зі смертю позичальника).

За змістом пункту 6.9 кредитного договору процентна ставка за даним договором підвищується до рівня, рівного розміру стандартної процентної ставки, що діє на день настання якої-небудь із умов, передбачений п. 6.2 даного договору.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_5 зобов'язань за вказаним кредитним договором, 11 лютого 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_4 було укладено договір поруки, за умовами якого він відповідає перед банком за порушення зобов'язань боржником за основним договором.

Відповідно до п. 13 договору поруки зміни і доповнення до цього договору вноситься тільки за згодою сторін, у письмовому вигляді, шляхом укладення відповідної додаткової угоди.

02 квітня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_5 було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, за умовами якої п. 6.9 договору викладено в новій редакції: «Сторони узгодили, що при настанні однієї із умов, передбаченої п. 6.2 цього Договору, розмір відсоткової ставки за користування кредитом становить розмір, що встановлений на дату звільнення позичальника наказом по банку/рішенням кредитного комітету банку для здійснення операцій споживчого кредитування фізичних осіб. Розмір відсоткової ставки за користування кредитом 14,04 % річних, зазначений в цьому пункті договору, є чинним з дня складання (формування) позичальником в системі електронного документообігу банку обхідного листа про звільнення з роботи. Обхідний лист позичальника про звільнення з роботи з урахуванням умов цього пункту договору містить в собі інформацію про розмір щомісячного платежу за кредитом та розмір, узгодженого згідно з цим пунктом договору, розміру відсоткової ставки за користування кредитом та є письмовим повідомленням позичальника про зміну розміру відсоткової ставки та розміру щомісячного платежу. Додатково про зміну розміру відсоткової ставки за користування кредитом банк за своїм вибором може здійснити шляхом направлення позичальнику SМS-повідомлення або повідомлення в системі Приват24, або лист на електронну пошту.».

Вказана додаткова угода укладена між банком та позичальником за відсутності згоди поручителя.

Крім того, зі змісту додаткової угоди вбачається, що банком і позичальником погоджено збільшення процентної ставки за користування кредитом до 14,04 % річних у разі настання певних обставин, зокрема, - звільнення позичальника з роботи.

Згідно з ч. 1 ст. 553 та ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За змістом указаних норм матеріального права поручитель хоч і пов'язаний з боржником певними зобов'язальними відносинами, але є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. Поручитель, зокрема, має право висувати заперечення проти вимоги кредитора в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ч. 2 ст. 555 ЦК України).

За положеннями ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Отже, виходячи з аналізу зазначеної правової норми порука припиняється за дії двох умов: внесення без згоди поручителя змін до основного зобов'язання; ці зміни призвели, або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Вказана правова позиція, висловлена Верховним Судом України у постанові від 24 червня 2015 року в справі № 6-701цс15.

З урахуванням вказаного, апеляційний суд, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, дійшов правильного висновку про припинення поруки, оскільки банком і позичальником без згоди поручителя було змінено основне зобов'язання, що може призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Інші доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Таким чином, підстав для скасування оскаржуваного рішення апеляційного суду немає, а тому його необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», яке діє через представника ОСОБА_8, відхилити.

Рішення апеляційного суду Волинської області від 19 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:Т.О. Писана Л.М. Мазур Г.В. Юровська