У х в а л а

1 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Лященко Н.П.,

Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 в частині перегляду Верховним Судом України рішення Баришівського районного суду Київської області від 17 лютого 2015 року, ухвали Апеляційного суду Київської області від 7 квітня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 червня 2015 року з підстави невідповідності судового рішення висновку Верховного Суду України у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 17 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 7 квітня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_4 на його користь 778 тис. грн боргу за договором позики, що є еквівалентом 50 тис. доларів США, 988 тис. 680 грн відсотків за користування кредитом, що є еквівалентом 63 тис. доларів США, а всього 1 млн 766 тис. 680 грн, та 3 тис. 654 грн судового збору.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 червня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Баришівського районного суду Київської області від 17 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 7 квітня 2015 року залишено без змін.

25 грудня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Баришівського районного суду Київської області від 17 лютого 2015 року, ухвали Апеляційного суду Київської області від 7 квітня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 червня 2015 року з передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

На підтвердження підстави перегляду вищевказаних судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на постанови Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року, 2 липня 2014 року і 11 листопада 2015 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, необхідно відмовити з огляду на таке.

Пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України визначено, що підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 4 червня 2015 року, про перегляд якої порушує питання заявник, касаційний суд, залишивши без змін судові рішення, погодився з їх висновками про наявність правових підстав для стягнення суми боргу з відповідача, оскільки позичальник, отримавши у власність від позикодавця грошові кошти, що підтверджується письмовою розпискою, зобов'язаний повернути йому зазначені грошові кошти; при цьому відповідач не довів безгрошовості спірного договору позики.

Разом з тим у наданих для підтвердження зазначеної підстави перегляду судових рішень постановах містяться такі правові позиції:

- у постанові від 18 вересня 2013 року Верховний Суд України, направивши справу на новий розгляд до суду касаційної інстанції, указав на те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику;

- у постанові від 2 липня 2014 року Верховний Суд України, передавши справу на новий касаційний розгляд, зазначив, що розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, що є підтвердженням як факту укладення договору та визначення змісту його умов, так і факту отримання боржником від кредитора певної грошової суми;

- у постанові від 11 листопада 2015 року Верховний Суд України, ухваливши нове рішення дійшов висновку про те, що розписка про отримання грошових коштів не відповідає вимогам частини першої статті 1049 ЦК України, оскільки не містить зобов'язання про їх повернення, а тому позовні вимоги щодо стягнення боргу за договором позики задоволенню не підлягають.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовими рішеннями, про перегляд яких подано заяву, не дає підстав вважати, що висновки, викладені в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 червня 2015 року, суперечать висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року, 2 липня 2014 року і 11 листопада 2015 року.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики за заявою ОСОБА_4 в частині перегляду Верховним Судом України рішення Баришівського районного суду Київської області від 17 лютого 2015 року, ухвали Апеляційного суду Київської області від 7 квітня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 червня 2015 року з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

Н.П. Лященко

В.М.Сімоненко