Справа № 780/1022/15-ц Головуючий у І інстанції Рябченко Л.А.
Провадження № 22-ц/780/637/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 53 26.01.2016
УХВАЛА

Іменем України

26 січня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Касьяненко Л.І.,

Суддів: Гуля В.В., Іванової І.В.,

За участі секретаря: Яруна Я.В.,

Розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив поновити його на посаді начальника відділу аналітичної обробки інформації Державного підприємства « Український науково- дослідний і навчальний центр проблем стандартизації сертифікації та якості» , стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 57432,80 грн., моральну шкоду -2000 грн., поновити пропущений строк звернення до суду, посилаючись на те, що 15.05.2015 року він був звільнений із займаної посади за прогул без поважних причин, на підстав п.4 ст.40 КЗпП України , з порушенням порядку накладення дисциплінарного стягнення. В день звільнення з наказом ознайомлений не був, відповідний лист отримав 20.04.2015 року.

Проте, з 05.03.2015 він був відсутній на робочому місці в зв'язку з порушенням відповідачем його прав, а саме невиплатою заробітної плати з грудня 2014 року та судовим розглядом спору. Акти про відсутність його на робочому місці були складені з порушенням вимог законодавства.

04.03.2015 він звертався із заявою до відповідача про скорочення терміну попередження та майбутнє вивільнення на підставі п.1 ч.І ст.40 КЗпП України. 05.03.2015 року звертався за захистом своїх прав до різних інстанцій.

Зазначав , що невиплата заробітної плати є поважною причиною для невиходу на роботу, Тому вважав, що його звільнення за п.4 ст.40 КЗпП України відбулося із порушенням трудового законодавства, що в свою чергу призвело до завдання йому моральної шкоди , яку ним оцінено у розмірі 2000 грн.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 листопада 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що згідно з наказом № 328-К від 17.08.2011, ОСОБА_2 був прийнятий на роботу начальником відділу аналітичної обробки інформації Державного підприємства "Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості"

19.01. 2015 року його було попереджено під розписку про звільнення із займаної посади, відповідно до п.1. ч.І ст.40 КЗпП України, у зв'язку із змінами в організації виробництва праці та скороченням штату та чисельності працівників, про що свідчить наказ від 16.01.2015 № 6-К "Про попередження працівників щодо наступного вивільнення" та попередження від 19.01.2015року.

25.02.2015 року ОСОБА_2 подав заяву про скорочення 04.03.2015 року терміну попередження, встановленого п.1.ч.І ст.40 КЗпП України, видачу трудової книжки та наказу про вивільнення, проведення виплати всіх належних сум, яку відповідач отримав поштовим відправленням 4.03.2015 рок. Аналогічну заяву позивач направив 10.03.2015 року , яку відповідач отримав 12.03.2015року.

Згідно із службовою запискою заступника начальника відділу кадрів ОСОБА_3 від 15.04.2015року , ОСОБА_2 з 5.03.2015 по 15.04.2015 року був відсутній на роботі, про що складені відповідні акти. ОСОБА_2 був направлений рекомендований лист з повідомленням не пізніше 10.04.2015року з'явитися до відділу кадрів та надати документ, який посвідчує відсутність на робочому місці з поважних причин Попереджено, що у випадку нез'явлення або відсутності вищезгаданого документу, ОСОБА_2 буде звільнений з роботи за прогул без поважних причин, даний лист позивач одержав 2.04.2015, про що свідчить копія повідомлення.

Відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише к випадках :

4/ прогулу / в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня/ без поважних причин.

Як встановлено, позивач був звільнений за прогул без поважних причин з 5.03.2015 року по 15.04.2015 року .Останнім робочим днем позивача вважається 4.03.2015 року.

Наказом від 15.04.2015 № 85-К "Про припинення трудового договору", ОСОБА_2 звільнений 4.03.2015 року із займаної посади за прогул без поважних причин на підставі п.4 ст.40 КЗпП України. Лист з наказом про звільнення був направлений позивачу поштою 17.04.2015 року, вручений адресату особисто 20.04.2015, що позивач не заперечував.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд обґрунтовано виходив з положень п.4, ст.40 КЗпП України та прийшов до правильного висновку про правомірність звільнення позивача із займаної посади за прогул.

У той же час посилання суду І інстанції як на підставу відмови в позові на пропуск позивачем строку позовної давності, є помилковим, оскільки відмова у позові з таких підстав можливе лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим, а у разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає за необхідне виключити з мотивувальної частини судового рішення посилання на пропуск строку позовної давності, оскільки рішення суду І інстанції містить правильні висновки про відмову у задоволенні позову за необґрунтованістю.

Рішення суду І Інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права безпідставні та не спростовують висновків суду, викладених у рішенні.

Керуючись ст. 308,315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 листопада 2015 рокузалишити без змін.

Виключити з мотивувальної частини судового рішення посилання на те, що в задоволенні позову відмовлено за пропуском строку позовної давності.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: