У х в а л а

2 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Сімоненко В.М.,

Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Державного вищого навчального закладу «Українська академія банківської справи Національного банку України» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення коштів, зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 12 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 6 травня 2015 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних в справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 листопада 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Зарічного районного суду м. Суми від 12 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 6 травня 2015 року залишено без змін.

13 січня 2016 року ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду України із заявою про перегляд зазначеної ухвали суду касаційної інстанції з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статей 21, 24, 31 - 33, 105 Кодексу законів про працю України.

На обґрунтування підстави перегляду вказаного судового рішення, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявниця посилається на ухвали Верховного Суду України від 2 квітня і 3 грудня 2008 року, 8 квітня і 7 жовтня 2009 року, в яких, на її думку, по-іншому, ніж в оскаржуваному судовому рішенні, застосовано вказані норми матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 4 листопада 2015 року, про перегляд якої порушує питання заявниця, касаційний суд, залишивши без змін судові рішення, погодився з їх висновками про те, що доводи позивачки щодо фактичного допущення її до виконання обов'язків бухгалтера 2 категорії, що свідчило б про укладення з нею трудового договору за цією посадою, не знайшли підтвердження.

Разом з тим в ухвалах Верховного Суду України, наданих для порівняння, містяться такі висновки:

- в ухвалі від 2 квітня 2008 року касаційний суд, залишивши в силі рішення суду першої інстанції, погодився з його висновком про те, що сукупність установлених фактів свідчить про постійний характер роботи позивачки з відома та за згодою відповідача, а тому наявні правові підстави для задоволення позовних вимог щодо видачі наказу про прийняття позивачки на роботу та стягнення на її користь з відповідача заробітної плати, страхових виплат і відшкодування моральної шкоди;

- в ухвалах від 3 грудня 2008 року та 8 квітня 2009 року касаційний суд, направивши справи на новий судовий розгляд, указав на порушення судами норм процесуального права щодо надання належної правової оцінки встановленим обставинам, що призвело до неправильного вирішення справ;

- в ухвалі від 7 жовтня 2009 року касаційний суд, направивши справу на новий розгляд до суду першої інстанції, зазначив, що порушення судами норм матеріального і процесуального права призвело до прийняття рішення, яке не можна визнати обґрунтованим і таким, що узгоджується з нормами трудового законодавства, оскільки зміна трудових обов'язків позивачки відбулася без отримання роботодавцем її згоди; при цьому касаційний суд зазначив, що, крім вимог про визнання недійсним наказу і поновлення на роботі, позивачка заявила ще й вимоги про стягнення різниці в заробітній платі за час виконання нижчеоплачуваної роботи, які судом не досліджувалися.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим регулюванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до Державного вищого навчального закладу «Українська академія банківської справи Національного банку України» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення коштів, зобов'язання вчинити дії за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 листопада 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді : Л.І. Охрімчук

В.М. Сімоненко

А.Г. Ярема