АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 22-ц/796/4920/2016 головуючий у 1-й інстанції: Лісовська О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Головачова Я.В.

суддів: Болотова Є.В., Поливач Л.Д.

при секретарі: Литвиненко Р.С.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Ізі Кредит" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Ізі Кредит" на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 3 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона працювала на посаді менеджера з надання кредитів у ТОВ "Ізі Кредит". 3 березня 2014 року відповідачем був виданий наказ № ЗП00001047 "Про припинення трудового договору", згідно з яким її було звільнено з роботи з 3 березня 2014 року, на підставі за п. 2 ст. 36 КЗпП України. У зв'язку з порушенням ТОВ "Ізі Кредит" норм трудового законодавства при звільнення, вона звернулася до суду за захистом своїх порушених прав. Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 21 квітня 2015 року вирішено стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в розмірі 33214 грн. 60 коп.

Посилаючись на те, що лише 8 липня 2015 року відповідачем було виконане вищезазначене рішення суду, а саме сплачено на її картковий рахунок суму коштів у розмірі 33214 грн. 60 коп., позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд стягнути з ТОВ "Ізі Кредит" середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 4 лютого 2015 року по 7 липня 2015 року включно в сумі 20109 грн. 72 коп. та моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 3 лютого 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Ізі Кредит" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 4 лютого 2015 року по 7 липня 2015 року в розмірі 20109 грн. 72 коп.

У поданій апеляційній скарзі ТОВ "Ізі Кредит", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову. Скаржник зазначає, що ними було повністю виконане рішення Апеляційного суду міста Києва від 21 квітня 2015 року після отримання ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 4 червня 2015 року про відмову у відкритті касаційного провадження за їх касаційної скаргою на зазначене рішення та сплачено на картковий рахунок позивача грошові кошти в розмірі 33214 грн. 60 коп. Враховуючи відсутність вини товариства у затримки розрахунку при звільненні підстави для задоволення позовних вимог відсутні; крім того, суд першої інстанції помилково виходив із того, що суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні необхідно вираховувати за період з 4 лютого 2015 по 7 липня 2015 року, у той час як вимоги про стягнення середнього заробітку за період з 3 березня 2014 по 21 квітня 2015 року вже були розглянуті судом під час ухвалення рішення Апеляційного суду міста Києва від 21 квітня 2015 року.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважала, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Представник ТОВ "Ізі Кредит" - Соболєв А.В. підтримав апеляційну скаргу з наведених в ній підстав.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення з ТОВ "Ізі Кредит" на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 5000 грн. сторонами не оскаржується, а тому в силу ч. 1 ст. 303 ЦПК України не перевіряється апеляційним судом.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом установлено, що ОСОБА_1 працювала на посаді менеджера з надання кредитів у ТОВ "Ізі Кредит", на підставі трудового договору №00164 від 2 вересня 2013 року, укладеного між сторонами. 3 березня 2014 року відповідачем був виданий наказ №ЗП00001047 "Про припинення трудового договору", згідно з яким її було звільнено з роботи з 3 березня 2014 року, на підставі за п. 2 ст. 36 КЗпП України.

У зв'язку з порушенням ТОВ "Ізі Кредит" норм трудового законодавства при звільнення, ОСОБА_1 звернулася до суду за захистом своїх порушених прав

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 17 лютого 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ "Ізі Кредит" про зобов'язання вчинити певні дії, визнання недійсним наказу, стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки та за час затримки компенсації за невикористану відпустку, стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, моральної шкоди відмовлено (а. с. 17-21).

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 21 квітня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Стягнуто з ТОВ "Ізі Кредит" на користь ОСОБА_1 заробітну плату в розмірі 195 грн. 24 коп., середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 32 019 грн. 36 коп. з урахуванням податку та всіх обов'язкових платежів та моральну шкоду в розмірі 1000 грн. (а. с. 22-25).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 4 червня 2015 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ "Ізі Кредит" на рішення Апеляційного суду міста Києва від 21 квітня 2015 року відмовлено.

Постановою державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві від 15 червня 2015 року відкрито виконавче провадження ВП № 47788601 з примусового виконання виконавчого листа № 2/756/399/15, виданого 14 травня 2015 року Оболонським районним судом міста Києва (а. с. 28-29).

З матеріалів справи також вбачається, що 8 липня 2015 року відповідачем було виконане вищезазначене рішення суду, а саме сплачено на картковий рахунок позивача суму коштів у розмірі 33214 грн. 60 коп., що підтверджується випискою по картковому рахунку за період 1.07.2015-23.07.2015 року (а. с. 30).

Закон України "Про виконавче провадження" визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Цим Законом врегульовано лише правовідносини, що виникають у процесі виконання судових рішень.

Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно із частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України у справі № 6-144цс13 від 29 січня 2014 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції.

При цьому, Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Обчислення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (з наступними змінами).

Згідно з п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (з наступними змінами) у всіх інших випадках (крім виплат за невикористанні відпустки) збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Пунктом 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати передбачено, що нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців дні на число відпрацьованих робочих днів.

Зважаючи на викладене та ураховуючи те, що ТОВ "Ізі Кредит" не булопроведено кінцевогорозрахунку при звільненні, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 середньогозаробітку за час затримки розрахунку за період з 4 лютого 2015 року по 7 липня 2015 року в розмірі 20109 грн. 72 коп. відповідно до положень ст. 117 КЗпП України та Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Під час установлення зазначених фактів судом першої інстанції не було порушено норм процесуального права, рішення суду відповідає вимогам матеріального права та встановленим обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що вимоги про стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 за період з 3 березня 2014 року по 21 квітня 2015 року вже були розглянуті судом під час ухвалення рішення Апеляційного суду міста Києва від 21 квітня 2015 року, колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду наступне.

Як вбачається з мотивувальної частини рішення від 21 квітня 2015 року, з відповідача на користь позивача було стягнуто заробітну плату за 3 березня 2014 року в розмірі 195 грн. 24 коп. та середню заробітну плату за час затримки видачі трудової книжки за період з 3 березня 2014 року по 27 жовтня 2014 року в розмірі 32 019 грн. 36 коп., у той час як позивач, звертаючись до суду з даним позовом, просиластягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 4 лютого 2015 року по 7 липня 2015 року, тобто за інший період часу.

Посилання скаржника на відсутність його вини у невиконанні судового рішення про стягнення заробітної плати, висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки вина роботодавця полягає у невиплаті позивачу всіх сум, що належали йому при звільненні від підприємства, у день його звільнення, як того вимагає ч. 1 ст. 116 КЗпП України.

Крім того, реалізація права на оскарження судових рішень не може свідчити про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обов'язку сплатити зазначені кошти.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи з урахуванням вищевикладеного не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість ухвалення рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного судового рішення.

Ураховуючи викладене, підстави для скасування рішення суду першої інстанції і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Ізі Кредит" відхилити.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 3 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий Судді: