АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2016 року м. Дніпропетровськ 28 березня 2016 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді: Тамакулової В.О.

суддів: Болтунової Л.М., Козлова С.П.

при секретарі: Гулієву М.І.о.,

яка розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську апеляційну скаргу

публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 03 квітня 2015 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

27 листопада 2013 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду із заявою до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № DNH4KP66430094 від 07 серпня 2006 року в розмірі 65711,37 грн.; солідарного стягнення з Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_2 заборгованості за договором поруки в сумі 10000,00 грн., стягнення з відповідача ОСОБА_2 3200,00 грн. витрат на правову допомогу та сплати судового збору.

В обґрунтування вимог позивач посилався на те, що 07 серпня 2006 року ОСОБА_2 отримав в ПАТ «КБ «ПриватБанк» кредит на загальну суму 5136,30 грн., зі сплатою 25,08 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення кредиту - 07 серпня 2007 року.

Виконання умов кредитного договору були забезпечені укладанням позивачем з відповідачем ПАТ "Акцент-Банк" договору поруки № 167 від 20 жовтня 2010 року.

В порушення умов кредитного договору ОСОБА_2 свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого за кредитом станом на 21 жовтня 2013 року утворилася заборгованість в загальному розмірі 75711,37 грн.

Відповідач ОСОБА_2 вимоги не визнав, просив у позові відмовити, застосувати строки позовної давності.

Рішенням суду І інстанції в задоволенні вимог- відмовлено.

В скарзі апелянт посилається на порушення норм матеріального та про цесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, про-сить скасувати рішення й постановити нове, яким задовольнити вимоги в повному обсязі.

Колегія суддів перевірила законність, обґрунтованість рішення суду, в межах заяв-лених вимог та апеляційної скарги і дійшла до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Частина 3 ст. 10 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підстави своїх вимог або заперечень та надати докази відповідно до ст. ст. 57-60 ЦПК України.

Судом встановлено, що 07 серпня 2006 року було укладено кредитний договір № DNH4KP66430094 за умовами якого відповідач ОСОБА_2 отримав в ЗАТ «КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ «КБ «ПриватБанк», кредит на загальну суму 5136,30 грн. на споживчі цілі, зі сплатою 25,08 % річних.

За умовами договору сторони погодили, що кредит надається відповідачу на 12 місяців, тобто на строк до 07 серпня 2007 року, погашення кредиту здійснюється позичальником 10 число кожного місяця шляхом надання позичальником банку коштів (щомісячного платежу) в розмірі 489,24 грн. для погашення боргу за кредитом, відсотків, комісії, а також інших обумовлених договором платежів.

Виконання договору було забезпечено укладенням позивачем 20 жовтня 2010 року з відповідачами ПАТ "Акцент-Банк" договору поруки № 167.

ОСОБА_2 не виконував своїх зобов'язань за кредитним договором щодо своєчасного погашення кредиту належним чином, в результаті чого станом на 21 жовтня 2013 року утворилася заборгованість в розмірі 75711,37 грн., яка складається з: 4743,67 грн. - заборгованості за кредитом, 23498,37 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 43387,84 грн. - пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором, 500,00 грн. - штрафу (фіксована частина), 3581,49 грн. - штрафу (процентна складова).

За ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти

Згідно зі ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом (ст. ст. 610, 612 ЦК України).

Відповідач посилався на те, що позивач пропустив строки позовної давності, оскільки з моменту отримання кредиту він не здійснив жодної проплати по його погашенню, банк звернувся із позовом лише у листопаді 2013 року після спливу терміну загального- 3 роки ( минув 07 серпня 2010 року) та встановленого сторонами - 5 річного (минув 07 серпня 2012 року) строку позовної давності.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у

три роки, за ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частиною 5 вказаної норми Закону встановлено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання ( ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку

Переривається перебіг позовної давності вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується ( ст.264 ЦК України).

Частиною 2 ст. 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки (штрафу, пені), накладення стягнення на заставлене майно, тощо.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252 - 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Суд встановив, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) та в строки, визначені договором, та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлено відповідальність за порушення повернення кредиту та процентів за користування ним.

Так як умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

З вересня 2006 року відповідач не виконував умови кредитного договору і у подальшому, визначені кредитним договором щомісячні платежі, в обумовленому розмірі, не здійснював.

На підставі аналізу умов договору сторін,зазначених правових норм, суд обгрунтовано дійшов до висновку про те, що неналежним виконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких за договором визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідно до ст. ст. 261, 530, 631 ч., 2 ст. 1050 ЦК України у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором,кредитор протягом всього часу - до закінчення строку виконання останнього зобов'язання (тобто до 07 серпня 2007 року) вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом, щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів.

Підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання( ст. 610 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

За таких обставин, включення для обрахування пені прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону.

Аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

З урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин, суд, за заявою відповідача, обгрунтовано застосував строк позовної давності до вимог, оскільки ПАТ «КБ «ПриватБанк», дізнавшись про порушення своїх прав у 2006 році, з урахуванням кінцевого терміну повернення кредиту - 07 серпня 2007 року, пред'явив позов до ОСОБА_2 лише 27 листопада 2013 року, тобто поза межами строку позовної давності визначеного ЦК України та п.п. 6.6 кредитного договору, яким сторони погодити п'ятирічний строк позовної давності.

У справі, яка переглядається, судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені графіком повернення кредиту та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлено відповідальність за порушення графіку повернення кредиту та процентів за користування ним.

Аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа.

Право позикодавця вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів у разі прострочення сплати чергових платежів передбачено ст. 1050 ЦК України.

Відповідно до норм ст. ст. 261, 530, 631 ЦК України у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом всього часу - до закінчення строку виконання останнього зобов'язання вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом, щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатись в залежності від закінчення строку сплати кожного із щомісячних платежів.

Включення для обрахування пені прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону.

Отже аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Такі висновки містяться в правовій позиції Верховного Суду України від 06 листопала 2013 року по справі № 6-116цс13 і є відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів Укрїни.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст.556 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого порукою, передбачені ст.554 ЦК України.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники (ст.ст. 553, 554 ЦК України).

Згідно ч.ч.1,4 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання.

За своєю правовою природою строк передбачений ч.4 ст 559 ЦК України є преклюзивним (припиняючим). Його закінчення є підставою для припинення поруки, цей строк не може бути поновлено, зупинено чи перервано з підстав передбачених ст.ст.263, 264. ч.5 ст.267 ЦК України; суд зобов'язаний самостійно застосувати норми про строк на відміну від строку позовної давності, який застосовується судом за заявою сторін.

Виходячи з того, що строк поруки не є строком порушеного права, а строком існування самого зобов'язання поруки, права кредитора і обов'язок поручителів по його закінченню припиняються, кредитор не має права на задоволення позову заявленого за межами передбаченого ч.4 ст. 559 ЦК України строку, бо із його закінченням припинилося ма теріальне право.

З урахуванням викладеного, не грунтуються на обставинах справи, встановлених судом та Законі доводи апеляційної скарги про відповідальність ОСОБА_3 бо перебіг строку позовної давності не розпочався тому не може вважатися пропущеним.

За ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Оскільки позивачу відмовлено в задоволенні позову, не підлягають стягненню сплачений судовий збір та вимоги стосовно надання правової допомоги, суд першої інстанції обгрунтовано відмовив і в цій частині вимог.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України апеляційна інстанція скасовує рішення якщо судом неправильно застосовано норми матеріального чи процесуального права. Суд допустив таке порушення

Як слідує із матеріалів справи ( а.с.6) сторонами договору поруки є юридичні особи- публічне акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" та публічне акціонерне товариство "Акцент-Банк.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" до Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" не можуть бути задоволенні у цій справі з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 2 ст. 118 ЦПК України позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою.

Відповідно до роз'яснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або ГПК України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Абзацом 3 пункту 15 вказаної постанови роз'яснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об'єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов'язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об'єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Така позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року по справі № 6-745ц15.

Виходячи з того, що суд помилково прийняв до розгляду позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" до Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", рішення суду в цій частині на підставі ст. ст. 205, 310 ЦПК України необхідно скасувати, провадження у справі закрити, повідомивши позивача, що розгляд його позовних вимог до Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" про стягнення кредитної заборгованості віднесено до юрисдикції господарських судів.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк"- задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2015 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - скасувати в частині відмови в стягненні заборгованості з публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк .

Провадження у справі в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" до Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" про стягнення заборгованості за кредитним договором закрити.

В іншій частині рішення суду - залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий: Тамакулова В.О

С у д д і: Болтунова Л.М.

Козлов С.П.