Номер провадження: 22-ц/785/738/16
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді - Кравця Ю.І.,

суддів: Фальчука В.П., Таварткіладзе О.М.,

з участю секретаря судового засідання - Книгиницького О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом Головного Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення боргу за комунальні послуги, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12.11.2015 року,

встановила:

19.01.2015 року Головне управління ДСНС України в Одеській області звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за комунальні послуги у розмірі 24620,09 гривень отримані під час проживання у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1

22.04.2015 року позивач уточнив первісні позовні вимоги, визначивши відповідачів по справі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, які на час нарахування боргу проживали за адресою: АДРЕСА_1 та просив стягнути з них солідарно борг за комунальні послуги у розмірі 24620,09 гривень.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12.11.2015 року позов ГУ ДСНС України в Одеській області задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області 20369,78 грн. У задоволені інших позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушенням судом норм процесуального та неправильне застосування матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Свої вимоги ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не було враховано те, що приміщення, в якому проживали відповідачі - пожежне депо, є адміністративною будівлею, яка перебуває на балансі позивача та витрати на утримання та експлуатацію якої здійснюються за рахунок Державного бюджету, при цьому відповідачі проживали в пристосованому приміщенні, яке не відповідає санітарно-гігієнічним вимогам та переобладнаним в житлове відповідачами та за власний рахунок без відповідної проектної документації, що суперечить вимогам ЖК України. Крім того, зазначив, що розрахунок заборгованості здійснений безпосередньо позивачем, при цьому були використані тарифи, що застосовуються для промислових підприємств, що підтверджує відсутність у використовуваної в якості службової житлоплощі статусу житлового приміщення. Також ОСОБА_2 вказує, що договори на постачання послуг (електропостачання, водопостачання та водовідведення) укладені між відповідними організаціями та позивачем, відповідні прилади обліку встановлені у пожежному депо, тому він вважає, що достовірність наданої суду інформації щодо об'єму використаних відповідачами ресурсів може бути поставлена під сумнів. Крім того ОСОБА_2 зазначає, що наявна в матеріалах справи копія посвідчення інваліда, яке видане на його ім'я, спростовує надану суду першої інстанції інформацію про відсутність його в списку осіб, маючих право на пільги, передбачені діючим законодавством.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін впливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення районного суду не відповідає.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції виходив з того що відповідаючи проживали у житловому приміщенні ДПРЧ -4 а саме в кімнаті 15 за адресою вулиця Чорноморського козацтва 88 у місті Одесі, балансоутримувачем якого є позивач, користувались комунальними послугами, але добровільно не сплачували за них.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що громадське приміщення по вулиці Чорноморського козацтва 88, в м. Одесі відповідно до технічного паспорту на громадський будинок являється пожежною частиною, користувачем якої є Головне управління МНС України в Одеській області (а.с.28).

Відповідно до ст. 6 ЖК України жилі будинки і житлові приміщення призначаються для постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків.

Суд першої інстанції у рішенні мотивує відповідність приміщення, у якому проживали відповідачі, ознакам житлового приміщення, вказаним у ДБН В.2.2.-15-2005 Будинки і споруди. Житлові будинки, затвердженого наказом №80 Держбуду України від 18 травня 2005 року, згідно якого житлове приміщення - опалюване приміщення, розташоване у надземному поверсі, призначене для цілорічного проживання і яке відповідає санітарно-епідеміологічним вимогам щодо мікроклімату і повітряного середовища, природного освітлення, допустимих рівнів нормованих параметрів відносно шуму, вібрації, ультразвуку та інфразвуку, електричних та електромагнітних полів та іонізуючого випромінювання, але при цьому не наводить мотивів, з яких він дійшов такого висновку, не посилається на докази які підтверджують дану обставину, матеріали таких доказів не містять.

Статтею 63 ЖК України визначено, що предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (частина перша статті 48), частина кімнати або кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора тощо).

Відповідно ст.ст. 67,68 ЖК України, на які в своєму позові посилався позивач, плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами, наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та комунальні послуги.

Отже, предметом доказування в даній справі є те, що відповідач є наймачем жилого приміщення, яке належить позивачеві та відповідач не сплачує за комунальні послуги за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Позивач, подаючи позов про стягнення боргу за комунальні послуги з посиланням на ст.ст. 6, 67 та 68 ЖК України,не надав суду належних доказів того, що приміщення, у якому проживали відповідачі, віднесено до житлового, з відповідачами було укладено договори на проживання та користування комунальними послугами.

Крім того, позивачем не надано затверджених у встановленому порядку тарифів на користування житлово-комунальними послугами, згідно яких був зроблений розрахунок по комунальним послугам та з доданих до матеріалів справи розрахунку (а.с.22-25) та довідки стосовно витрат на утримання житлових приміщень у будівлі 4 ДПРЧ (а.с.27) неможливо встановити за тарифами для якої категорії споживачів послуг він розраховувався.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції посилався на обставини, що мають значення для справи, які є недоведеними, тому рішення районного суду на підставі п-п. 2,3,4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у зв'язку з недоведеністю.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308, 309 313, 317 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12.11.2015 року - скасувати і ухвалити нове.

У задоволені позову Головного Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення боргу за комунальні послуги - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді В.П.Фальчук

О.М. Таварткіладзе