Справа № 461/2148/10 Головуючий у 1 інстанції: Курилець А.Р.
Провадження № 22-ц/783/1714/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 А. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів Павлишина О.Ф., Приколоти Т.І.,

секретаря Бохонко Е.Р.,

з участю апелянта ОСОБА_2, представника апелянта ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 28 вересня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Львівської міської ради, Комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», з участю третьої особи Департаменту містобудування Львівської міської ради, про визнання права власності,-

встановила:

В червні 2010 року позивач ОСОБА_5 звернулася в суд з позовом до Львівської міської ради, КП Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», з участю третьої особи Департаменту містобудування Львівської міської ради, про визнання права власності.

Вимоги обґрунтовувала тим, що є власником квартири АДРЕСА_1. З метою покращення житлових умов провела реконструкцію власного житла, за наслідками якої квартира АДРЕСА_2 має два яруси забудови, що зроблено за рахунок приєднання та перепланування підвального приміщення, після чого площа квартири стала 43,3 кв.м. За весь період користування реконструйованим приміщенням жодного звернення про порушення прав інших осіб даним будівництвом не було. Підтвердженням того, що дана реконструкція відповідає будівельним нормам і правилам є технічний висновок, виданий Департаментом житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради. Самовільно проведена реконструкція квартири з приєднанням підвального приміщення не виходить за межі будинку № 4 по вул. Котлярській в м. Львові, додаткової площі прибудовано не було. Враховуючи вищенаведене, просила суд визнати за нею право власності на реконструйовану квартиру АДРЕСА_3, загальною площею 43,3 кв.м.

Оскаржуваним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 28 вересня 2010 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на реконструйовану квартиру АДРЕСА_4, загальною площею 43,3 кв.м.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_2 (яка не була стороною у справі, однак вважає, що оскаржуваним рішенням порушено її права) ОСОБА_3,вважає таке незаконним.

В апеляційній скарзі зазначає, що ОСОБА_2 є співвласником ? квартири АДРЕСА_5, а також комори у підвалі площею 8,0 кв.м. та 3,1 кв.м.

Наприкінці 2014 року його довірителька з»ясувала, що належна їй комора у підвалі площею 8,0 кв.м. назаконно зайнята невідомою особою.

В ході кримінального провадження щодо незаконного привласнення належного їй нерухомого майна, ознайомилась із оскаржуваним рішенням, яким ОСОБА_5 незаконно приєднала до своєї квартири АДРЕСА_6 належну їй комору у підвалі цього будинку площею 8 кв.м.

Звертає увагу на те, що квартира АДРЕСА_6 не є новоствореним майном в розумінні ст. 331 ЦК України, якою помилково керувався місцевий суд.

Вважає, що суд вийшов за межі своїх повноважень, оскільки фактично замінив органи, уповноважені законом вирішувати питання законності приєднання до квартири підвальних приміщень та відповідності такого приєднання діючим будівельно-технічним нормам.

Поза увагою суду залишився факт відсутності у позивача порушеного, невизнаного чи оспорюваного права, отже відсутності необхідності його захисту.

Площа підвальних приміщень, приєднаних за оскаржуваним рішенням до квартири позивача, значно перевищує площу належної до її квартири комори в підвалі.

Просить скасувати рішення Галицького районного суду м. Львова від 28 вересня 2010 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апелянт ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3, в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали. В обґрунтування надали пояснення, аналогічні доводам скарги.

Представник відповідача ОСОБА_6 міської ради ОСОБА_4 апеляційну скаргу визнав, звернув увагу на те, що під час розгляду справи в суді першої інстанції представник міської ради заперечував позовні вимоги.

Позивач ОСОБА_5 викликалася в судове засідання та не з»явилася, повідомлення про вручення поштового відправлення повернулось в суд за закінченням терміну зберігання (а.с. 82).

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з»явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників розгляду справи, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів приходить висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги виходячи із наступного.

Згідно із ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених прав у визначений законом спосіб.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги районний суд виходив з того, що здійснена позивачем реконструкція квартири відповідає будівельним нормам і правилам, а також є розроблений спеціалізованою організацією ПП «Універсал-проект» робочий проект.

Крім цього, суд дійшов висновку про правильне інженерно-конструктивне поєднання між собою будівельних матеріалів і конструкцій та те, що новостворена будівля, споруда відповідає державним будівельним стандартам, нормам і правилам, технічним умовам та технологічним регламентам, а також про забезпечення у створеній будівлі, споруді необхідної міцності, стійкості та експлуатаційної надійності, при цьому проведена реконструкція квартири не порушує жодних прав чи законних інтересів інших осіб.

Враховуючи наведені вище вимоги закону та докази, що знаходяться в матеріалах справи і досліджені судом, колегія суддів не може погодитись із такими висновками місцевого суду, а тому оскаржуване рішення не може залишатись в законній силі.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення судова колегія виходить з наступного.

Згідно із ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 25.03.2008 року, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_5, остання є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с. 8).

Звертаючись з позовом, позивач ОСОБА_5 просила визнати право власності на самочинно реконструйовану квартиру АДРЕСА_7 загальною площею 43.3 кв.м. під нежитлове приміщення, покликаючись при цьому на те, що самовільно проведена реконструкція квартири не виходить за межі будинку, додаткової площі не прибудовано, лише проведено внутрішнє перепланування в середині квартири та підвального приміщення (а.с. 3-4).

З наведеного слідує, що позивач не заперечує факт здійснення самовільної реконструкції належної їй квартири за рахунок приєднання підвального приміщення.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми самочинним є будівництво обєкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній.

Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекта або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на обєкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).

Під самочинним будівництвом необхідно розуміти як нове будівництво, так і реконструкцію, реставрацію або капітальний ремонт вже існуючих обєктів нерухомості (ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність»).

Відповідно до п. 2 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 923 від 08.10.2008 року (який був чинним на час розгляду справи судом першої інстанції) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів здійснюється на підставі сертифіката відповідності, що видається

Держархбудінспекцією та її територіальними органами за формою згідно з додатком 1.

Експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, що не відповідають проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам та не прийнятих у встановленому порядку, забороняється.

Спірна реконструйована квартира за вказаною адресою до експлуатації не приймалася, документи, які б підтверджували прийняття реконструйованої квартири до експлуатації в установленому законом порядку, в матеріалах справи відсутні, такі документи не представлені і в суд апеляційної інстанції.

Також, в матеріалах справи відсутня узгоджена, в установленому порядку, проектна документація на проведення реконструкції спірної квартири та дозвіл на її здійснення.

Не можуть вважатись відповідними дозволами на проведення будівельних робіт та відповідною технічною документацією - лист Управління архітектури Департаменту містобудування Львівської міської ради від 12.04.2010 року, висновок Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради від 31.03.2010 року, оскільки в зазначених документах рекомендовано ОСОБА_5 розробити проект ліцензованою проектною організацією та отримати дозвіл на ведення будівельних робіт в інспекції держархбудконтролю, а також роз»яснено, що такі висновки не є підставою для проведення будь-яких будівельно-монтажних робіт (а.с. 10, 11).

Крім цього, виходячи з вимог ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Положеннями ст. 319 ЦК України передбачено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

З додадних до апеляційної скарги Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28.10.2014 року та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.10.2014 року встановлено, що ОСОБА_2 є співвласником із часткою 1/2 квартири АДРЕСА_8, загальна площа 48,1 кв.м та комори в підвалі 8,0 кв.м. і 3,1 кв.м. (а.с. 43-44).

З наведеного слідує, що ухваливши рішення про визнання права власності на реконструйовану квартиру загальною площею 43,3 кв.м. за позивачем ОСОБА_5, суд фактично допустив збільшення площі квартири останньої за рахунок комори площею 8,0 кв.м. в підвальному приміщенні, яка належить на праві власності співвласникам квартири АДРЕСА_9, що виключає можливість цим співвласникам реалізувати своє право власності.

На підставі наведеного, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги і вважає, що позов ОСОБА_5 до Львівської міської ради, Комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», з участю третьої особи Департаменту містобудування Львівської міської ради, про визнання права власності, не підлягає задоволенню, відтак рішення Галицького районного суду м. Львова від 28 вересня 2010 рокунеобхідно скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову з вищевказаних підстав.

В свою чергу, відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Таким чином з позивача ОСОБА_5 необхідно стягнути в користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 56,10 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314 ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 28 вересня 2010 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_5 до Львівської міської ради, Комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», з участю третьої особи Департаменту містобудування Львівської міської ради, про визнання права власностіна самочинно реконструйовану квартиру « 1 в будинку № 4 по вул.. Котлярська у м. Львові загальною площею 43,3 кв.м. під нежитлове приміщення магазину відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 56,10 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: О.Ф. Павлишин

ОСОБА_8