АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/145/16 Справа № 2-111/11 Головуючий у 1 й інстанції - Шаповал Г.І. Доповідач - Куценко Т.Р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 року м. Дніпропетровськ 16 березня 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Волошина М.П., Демченко Е.Л.

при секретарі - Синенко Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 28 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3, яка діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, Комунального підприємства «Жилсервіс» Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, третя особа ОСОБА_6 про вселення, зміну договору найму житлового приміщення та реєстрацію дитини та зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, треті особи: Комунального підприємства «Жилсервіс» Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, ОСОБА_7 про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2007 року ОСОБА_3 звернулася до суду с позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_8 та після уточнення позовних вимог просила вселити її та неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у квартиру АДРЕСА_1; зобов'язати ОСОБА_2 ОСОБА_8 передати їй ключі від вхідних дверей квартири, зобов'язати КП «Жилсервіс» укласти з нею окремий договір найму ізольованої кімнати площею 17,1 кв. метри спірної квартири та зобов'язати КП «Жилсервіс» зареєструвати її сина в цій квартирі.

В обгрунтування своїх вимог посилалася на те, що на підставі ордеру від 04.08.1989 року їх сім'ї з п'яти чоловік була виділена вищевказана квартира. У 2003 році вона вийшла заміж, виїхала зі спірної квартири та стала проживати у квартирі чоловіка, 29.05.2004 року у них народився син ОСОБА_4. Відносини з чоловіком погіршилися, сім'я фактично розпалася і у неї з дитиною виникла необхідність проживати у спірній квартирі, але відповідач їх туди не пускає. Проживаючи у чоловіка вона не втратила інтересу до житла, що підтверджується тим, що вона сплачувала житлово-комунальні послуги /т.1 а.с. 2-3, 40, т. 2 а.с. 25-26, 30, 88/.

ОСОБА_6 у лютому 2007 року звернувся з позовом до ОСОБА_2 та КП «ПО ЖКГ м. Вільногірськ» про зобов'язання укласти з ним окремий договір найму на ізольовану кімнату в спірній квартирі, в обґрунтування своїх вимог також посилається на те, що 04.08.1989 року їх сім'ї була надана спірна квартира, з 2001 році він за специфікою свої роботи тимчасово проживає у Санкт - Петербурзі, але інтересу до житла не втратив, три рази на рік приїжджає туди, та сплачує житлово-комунальні послуги. Має намір у найближчій час повернутися до дому, на постійне проживання /т.1 а.с. 15/.

ОСОБА_2 у квітні 2007 року звернувся до суду з зустрічним позовом та після уточнення позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_8 просили суд визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_6 такими, що втратили право користування житловим приміщенням на підставі ст. 71 ЖК України посилаючись на те, що ОСОБА_6 виїхав до свого батька в м. Санкт - Петербург, РФ, де постійно мешкає з 2004 року, одружився, інтересу до спірного житла не проявляє, будь-яких його речей в квартирі немає. ОСОБА_3 у 2003 році вийшла заміж та добровільно виїхала зі спірної квартири до свого чоловіка, народила дитину, яка проживає разом з батьками, ніякого інтересу до квартири не пред'являла, комунальні послуги не сплачувала /т.1 а.с. 48-49, т.2 а.с. 97, 112-113, 195-197, т.3 а.с. 17-19/.

Рішенням Вільногірського районного суду Дніпропетровської області від 28.05.2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково, вселено ОСОБА_3 та її неповнолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 в квартиру АДРЕСА_1 зобов'язано ОСОБА_2 та ОСОБА_5 передати ОСОБА_3 ключ від замка вхідних дверей квартири АДРЕСА_1 та зобов'язано КП «Жилсервіс» Вільногірської міської ради Дніпропетровської області зареєструвати неповнолітнього ОСОБА_4 в цій квартирі. В іншій частині позовних вимог - відмовлено. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_5 - відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат /т.3 а.с. 137-142/.

З рішенням суду не погодився ОСОБА_2 і звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_3 та ОСОБА_6 у задоволенні позовних вимог, його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі /т.3 а.с.148-151/.

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, відповідно до п. 3,4 ст. 309 ЦПК України, з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі ордеру № 0389 від 04.08.1989 року Виконавчим комітетом Вільногірської міської ради народних депутатів ОСОБА_10 на сім'ю з п'яти чоловік, а саме ОСОБА_10, її чоловіка ОСОБА_11, доньки ОСОБА_6, сина ОСОБА_6 та доньки ОСОБА_9, надано право на зайняття квартири АДРЕСА_1. Квартира складається з трьох кімнат житловою площею 37,3 кв. метри /т.1 а.с. 5/.

Квартира знаходиться на першому поверсі п'ятиповерхового будинку, складається з трьох житлових кімнат площею 7,6 кв. метри, 11,8 кв. метри, 17,1 кв. метри, що підтверджується довідкою про технічну характеристику квартири /т.1 а.ч. 37,38/.

Відповідно до схематичного плану квартири - житлова плаща складає 36,5 кв. метри, загальна 59,7 кв. метри /т.2 а.с. 99/.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року помирає ОСОБА_10, про що відділом РАГС Вільногірського МУЮ Дніпропетровської області ІНФОРМАЦІЯ_2 року зроблено актовий запис № 220 /т.1 а.с. 57/.

У 2001 році ОСОБА_6 виїхав до Санкт-Петербургу на запрошення свого батька, де проживає до цього часу. 23.12.2003 року одружився, що підтверджується свідоцтвом про одруження /т.2 а.с. 101/. Згідно довідки від 29.08.2007 року ОСОБА_6 1980 року народження тимчасово проживає у Росії м. Санкт-Петербург та працює за трудовим договором № 15/5-3 з 15.05.2005 року в ТОВ «Канон» /т.1 а.с. 88/. Останній раз був в квартирі на похованні своєї матері ОСОБА_10 у 2002 році.

ОСОБА_3 реєструє шлюб та 29.05.2004 року народжує сина ОСОБА_4, про що відділом РАГСу Вільногірського МУЮ 11.06.2004 року зроблено актовий запис № 103 /т.1 а.с. 41/.

Згідно довідки КП «ВО ЖКГ м. Вільногірська» від 27.02.2009 року ОСОБА_3 у спірній квартирі не проживає, а разом з дитиною проживає в квартирі чоловіка у АДРЕСА_4 /т.1 а.с. 146/.

Відповідно до довідки № 1986 від 27.11.2008 року в спірній квартирі зареєстровані ОСОБА_9, її батько ОСОБА_11, брат ОСОБА_6 1980 року народження та сестра ОСОБА_3 1982 року народження /т.1 а.с. 161/.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 про вселення її та малолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 підлягають задоволенню з тих підстав, що вони не проживають у спірній квартирі з поважних причин, а саме у зв'язку з перебуванням ОСОБА_3 у шлюбі та тимчасовим проживанням в квартирі чоловіка, яка належить йому частково. Також суд першої інстанції вважає, що так як ОСОБА_3 та ОСОБА_6 частково сплачували житлово-комунальні послуги по спірній квартирі, іншого житла вони не мають, а тому підстав для відмови від спірного житла у них не було. Але з таким висновком суду погодитися не можна, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч. 1,2 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень, викладених у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» перевіряючи законність і обгрунтованість оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмету доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно норми матеріального й процесуального права. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Виходячи з положень ст. 33 Конституції України про гарантування громадянам свободи пересування і вільного вибору місця проживання сама по собі наявність чи відсутність прописки не може бути підставою як для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка вселилася до наймача, так і для відмови в цьому.

Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку передбаченим законом.

Відповідно до ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а у разі спору - судом.

Статтею 72 ЖК УРСР встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться у судовому порядку.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування житловим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших члені сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Таким чином, під час вирішення питання про втрату членом сім'ї наймача права на користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності.

З матеріалів справи вбачається, що згідно акту від 14.02.2006 року, на день його складення, ОСОБА_6 не проживає в спірній квартирі п'ять років, ОСОБА_3 чотири роки /т.1 а.с. 30/.

До суду з позовом про вселення та зміну договору найму житлового приміщення ОСОБА_3 звернулася у січні 2007 року, ОСОБА_6 звернувся з позовом про зміну договору найму житла у лютому 2007 року.

Відповідно до ч. 3 п. 2 ст. 71 ЖК України жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім'ї понад шість місяців у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв'язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти, тощо), у тому числі за кордоном, протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

На підставі вище викладено, колегія суддів приходить до висновку, що позовні ОСОБА_2 та ОСОБА_5 підлягають задоволенню у повному обсязі, так як факт не проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_6 в спірній квартирі понад шість місяців без поважних причин, ОСОБА_3 з 2003 року, ОСОБА_6 з 2001 року, знайшов своє підтвердження у судовому засіданні.

Будь-яких підтверджень поважності причин не проживання у спірній квартирі ОСОБА_3 та ОСОБА_6 не надано.

Суд першої інстанції на вищевказану обставину уваги не звернув, у порушення вимог ст.ст. 212-213 ЦПК України не врахував норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні відносини, не встановив обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, та помилково прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_8 про визнання ОСОБА_3 та ОСОБА_6 такими, що втратили право користування спірною квартирою не підлягають задоволенню.

У зв'язку з тим, що позовні вимоги ОСОБА_3 про вселення та зміну договору найму житлового приміщення та ОСОБА_6 про зміну договору найму житлового приміщення є похідними від позовних вимог про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, то вони задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 28 травня 2015 року - скасувати.

ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог про вселення її та неповнолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження до квартири АДРЕСА_1, зобов'язанні укладення договору найму на ізольовану житлову кімнату площею 17,1 кв. метри - відмовити.

ОСОБА_6 у задоволенні позовних вимог про зміну договору найма житлового приміщення - відмовити.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_8 - задовольнити.

Визнати ОСОБА_6 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 Дніпропетровської області.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Волошин М.П.

Демченко Е.Л.