справа № 278/975/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2016 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Грубіяна Є.О., секретаря Максименко М.С., розглянув цивільну справу за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дійсним та визнання права власності, третя особа Вертокиївська сільська рада Житомирського району Житомирської області,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом, яким порушила питання про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку № 6-а, що розташований за адресою: с. Вертокиївка Житомирського району Житомирської області, укладений між нею та відповідачем, а також просила визнати за нею право власності на даний житловий будинок. Позов обґрунтовано тим, що сторони, як вказує позивач, дійшли згоди про ціну та інші істотні умови фактично укладеного договору купівлі-продажу будинку, заявник сплатила відповідачу кошти за його придбання на підтвердження чого відповідач видала їй розписки та пообіцяла згодом посвідчити укладений між ними договір купівлі-продажу нотаріально. Однак, продовжує автор позову, від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу відповідач, в даний час, відмовляється, що і стало причиною звернення до суду з даним позовом. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити з названих у ньому підстав. Окремо останній наголосив, що у продавця спірного будинку, тобто у відповідача за даним позовом, відсутні правовстановлюючі документи, які необхідні для укладення правочину (договору купівлі-продажу), а тому звернення до суду є єдиним способом захисту прав його довірителя.

Відповідач у судове засідання не зявилась, проте спрямувала до суду заяву, якою просила проводити слухання справи за її відсутності, позов визнала в повному обсязі. Представник третьої особи, будучи завчасно та належним чином повідомлений про день та час слухання справи, до суду не зявився та про причини своєї неявки суду не повідомив. За таких обставин, судом вирішено проводити розгляд справи у відсутність учасників судового розгляду, що не зявились, адже матеріали справи містять достатньо доказів про правовідносини, які виникли між сторонами. Дослідив матеріали справи, заслухав пояснення представника позивача, судом встановлені наступні її фактичні обставини і відповідно ним правовідносини. 13 березня 2003 року між СГВК "Вертокиївка" та ОСОБА_3 (за змістом позову чоловік позивача) укладено договір про надання безвідсоткової позики (а.с.8-9), згідно умов якого останній отримав позику в сумі 640 гривень для купівлі жилого будинку. Згідно копій розписок, виданих відповідачем 13 березня 2003 року (а.с.6-7), ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_4 грошові кошти на загальну суму 2 000 гривень (двічі по 1 000 гривень).

Рішенням Вертокиївської сільської ради Житомирського району Житомирської області № 27 від 13 травня 2014 року позивачу відмолено у наданні в оренду земельної ділянки площею 0,25 га, що знаходиться в с. Вертокиївка Житомирського району Житомирської області по вул. Тиха, у звязку з тим, що зазначена нерухомість належала померлому ОСОБА_5 і, на час ухвалення такого рішення, оформлюється спадщина його матірю ОСОБА_2, тобто відповідачем за даним позовом (а.с.10). Як убачається з копії довідки, виданої виконавчим комітетом вищевказаного органу місцевого самоврядування, згідно запису у погосподарській книзі житловий будинок № 6-а, що розташований за адресою: с. Вертокиївка Житомирського району Житомирської області, рахується за відповідачем (а.с.13). Згідно копії іншої довідки, виданої вказаною сільською радою 19 червня 2015 року, позивач разом з сімєю з 2003 року без реєстрації проживає у вищевказаному житловому будинку та земельною ділянкою, а також сплачує земельний податок (а.с.14). 24 червня 2015 року на імя позивача виготовлено технічний паспорт на спірний житловий будинок (а.с.15-17). Вартість такого обєкту нерухомості, станом на 21 березня 2016 року, становить 68 757 гривень (а.с.19). 26 квітня 2016 року відповідач видала позивачу розписку про отримання грошей за договором купівлі-продажу названого вище житлового будинку № 6-а (а.с.44). За змістом розписки ОСОБА_2 26 квітня 2016 року отримала від ОСОБА_1 15 000 гривень за проданий житловий будинок. Правовідносини, що склались між сторонами у даній справі, врегульовані наступними нормами матеріального закону. У даному випадку суд застосовує положення номр саме ЦК України, прийнятого 16 січня 2003 року і набравшим чинності 1 січня 2004 року, оскільки відповідно до абзацу 2 ч. 4 його Прикінцевих та перехідних положень щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 6 листопада 2009 року № 9 розяснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України повязується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обовязків для сторін.

Статтею 657 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Беручи до уваги те, що договір купівлі-продажу житлового будинку в силу ст. 657 ЦК України в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, підлягав і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, тому не може бути визнаний судом дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України (саме дана норма закону заявлена як правова підстава позову), і, відповідно, відсутні підстави для визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно. Момент вчинення такого правочину згідно зі ст. 210, ч. 3 ст. 640 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) пов'язується з нотаріальним посвідченням та державною реєстрацією, тому він не є укладеними й не створює прав та обов'язків для сторін. Крім того, однією з умов визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину. Разом з тим, з матеріалів справи узагалі не вбачається наявність спору між сторонами, як і не вбачається факт неможливості урегулювання таких правовідносин, за наявності в даному випадку згоди сторін на це, в позасудовому порядку. Доказів звернення до відповідача із заявою про заклик укладення правочину ані позивач, ані її представник суду не надали, а матеріали справи містять лише копії рекомендованих повідомлень про вручення відповідачу кореспонденції, зміст якої в останніх не відображений (а.с.21-22). Також суд зазначає, що факт відсутності у продавця правовстановлюючого документа на предмет відчуження за договором не може бути підставою для визнання договору дійсним. Тотожну думку 19 червня 2013 року висловив і Верховний Суд України при розгляді справи № 6-49ц13. Суд наголошує, що підставою для звернення до суду, зокрема з позовом про визнання права власності є спір або невизнання існуючого права, а не намір набути вказане право за рішенням суду.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 220, ст. 640, ст. 657 ЦК України, ст. ст. 10-11, ст. 60, ст. 212-2015 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову - відмовити.

Рішення суду вступає в законну силу після закінчення строку на апеляційне оскарження. Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Житомирської області через Житомирський районний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Є.О. Грубіян