Справа № 534/2841/15-ц
Провадження № 2/534/95/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2016 року Комсомольський міський суд

Полтавської області

в складі: головуючого судді Куц Т.О.

при секретарі Ребриній О.О.

з участю позивачів ОСОБА_1,ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

третьої особи ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Комсомольська цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про вселення у житловий будинок,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2, ОСОБА_1 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про вселення у житловий будинок , свої вимоги мотивують тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі, з 30.07.2004 р. по 25.02.2011 р., за час шлюбу на підставі договору купівлі - продажу від 26.02.2007 р. ними було придбано у спільну сумісну власність житловий будинок з господарськими будівлями за адресою : АДРЕСА_1 Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 02.07.2014 р. за ОСОБА_2 було визнано право власності на ? частину зазначеного будинку з господарськими будівлями , крім того ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровані в зазначеному будинку, але не мають можливості користуватись даною частиною будинку, оскільки ОСОБА_3 перешкоджає їм. Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 27.07.2015 р. зобов'язано відповідача не чинити перешкоди в користуванні будинком, дане рішення перебуває на виконанні ВДВС Комсомольського МУЮ , але відповідач протиправно перешкоджає здійсненню їх прав. Існує технічна можливість реконструкції зазначеного житлового будинку в двоквартирний будинок , але внаслідок тих перешкод ,які створює відповідач ОСОБА_3, ОСОБА_2 не має можливості зареєструвати своє право власності на ? частку будинку , відповідач не надає доступу до будинку і вона позбавлена можливості в судовому порядку виділити свою частку в натурі , провести реконструкцію та отримати у володіння окреме власне житло.

В судовому засіданні ОСОБА_1, ОСОБА_2 позов підтримали повністю, посилаючись на обставини зазначені в позовній заяві. При цьому ОСОБА_2 посилалась на те , що спірний будинок придбано нею в період шлюбу з відповідачем, за рахунок її власних коштів, вона також вкладала значні кошти в ремонт будинку. Вона згідна відмовитись від своєї частки на користь відповідача , в разі виплати їй грошової компенсації за її частку еквівалентну 9000 доларів США, однак відповідач не погоджується ні на які варіанти. В зв»зку з тим , що в неї відсутній доступ до будинку вона позбавлена можливості в судовому порядку виділити свою частку в натурі , провести реконструкцію та отримати у володіння окреме власне житло, оскільки розміри будинку це дозволяють і вона має кошти як на реконструкцію будинку так і на завершення ремонту.

В судовому засіданні ОСОБА_3 заперечував проти позову, посилаючись на його неогрунтованість і безпідставність , зазначаючи , що АДРЕСА_1 придбаний на кошти його батька ОСОБА_5, в будинку не завершений ремонт і ним в даний час оскаржується рішення Апеляційного суду Полтавської області від 02.07.2014р. в касаційній інстанції.

Представник відповідача ОСОБА_4 заперечувала проти позову , посилаючись на те , що фактично розподіл спірного будинку не відбувся , крім відповідача в будинку проживає його батько , який є людиною похилого віку і хворіє .

В судовому засіданні ОСОБА_5, залучений до участі в справі в якості третьої особи , яка не заявляє самостійних вимог за ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 09.03.2016р., заперечив проти позовних вимог , посилаючись на свій стан здоров»я та вік надав суду письмові пояснення в яких посилається на те , що ОСОБА_2 посварилась з своїм чоловіком ОСОБА_3 і за своїм волевиявленням залишила спірний будинок. (а.с.82).

Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши докази, надані сторонами на доведення обставин, на які вони посилаються , обґрунтовуючи свої позовні вимоги та заперечення, суд находить позов таким, що підлягає до задоволення в повному обсязі.

Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 02.07.2014 р. ухвалене рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визнання права власності на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями - відмовлено. Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, відділу Держкомзему у м. Комсомольську Полтавської області , реєстраційної служби Комсомольського МУЮ в Полтавській област , Комсомольської міської ради Полтавської області про поділ спільного сумісного майна подружжя, визнання частково недійсною приватизацію прибудинкової території земельної ділянки за рішенням Комсомольської міської ради від 23.08.2011 р. та державного акту на право власності на земельну ділянку- задоволено частково. Визнано за ОСОБА_2 право власності на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями за АДРЕСА_1 В задоволені інших вимог ОСОБА_2 відмовлено. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями та визнання такою, що втратила право користування житловим будинком - відмовлено (а.с.8-10).

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 27.07.2015 р. позов ОСОБА_2 задоволено , зобов'язано ОСОБА_3 усунути перешкоди в користування та розпорядженні ОСОБА_2 житловим будинком з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 в м. Комсомольськ Полтавської області шляхом надання доступу ОСОБА_2 та працівникам комунального підприємства «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» до житлового будинку та усіх господарських будівель за адресою : АДРЕСА_1 Полтавської області для проведення інвентаризаційних робіт, ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 17.09.2015 р. зазначене рішення залишено без змін (а.с.13-15).

Відповідно до письмових доказів ОСОБА_2 зверталась з питанням про порушення її прав до прокуратури м. Комсомольська та до Комсомольського МВ УМВС України в Полтавській області , але їй було рекомендовано звернутись до суду (а.с.11).

Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 19.11.2015 р. державним виконавцем прийнято до виконання рішення Комсомольського міського суду Полтавської області про зобов'язання ОСОБА_5 усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні ОСОБА_2 житловим будинком з господарськими будівлями по АДРЕСА_1

Відповідно до акту державного виконавця від 10.12.2015р. ОСОБА_3 зачитано резолютивну частину рішення № 2/534/562/11 (а.с.19).

Згідно рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02.02.2015 р. було вирішено зупинити розгляд заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за заявою ОСОБА_2 на житловий будинок по АДРЕСА_1 Полтавської області , оскільки відсутні у повному обсязі документи , необхідні для проведення реєстрації прав (а.с.20).

Відповідно до довідки КП «Кременчуцьке МБТІ» від 29.01.2015р. проведення обстеження житлового будинку з господарськими будівлями в м. Комсомольськ по АДРЕСА_1 для виготовлення технічного паспорту по замовленню ОСОБА_2 неможливо , оскільки ОСОБА_3 заперечує та не надає доступу для обстеження будинку (а.с.21).

Відповідно до ст.317ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Право володіння означає юридично забезпечену власнику можливість мати майно у своєму безпосередньому фізичному чи юридичному віданні, у сфері свого фактичного господарського чи іншого впливу.

Право користування - це юридично закріплена можливість власника щодо господарського, підприємницького, культурно-побутового використання майна та вилучення з нього корисних властивостей власником чи уповноваженими особами.

За правилами ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, тобто здійснює їх за власною волею і не зобов'язаний отримувати на це дозвіл інших осіб. Непорушність права власності полягає в його недоторканності, а водночас і в недоторканості самого майна власника. Всі особи мають утримуватися від безпідставного заволодіння майном власника та завдання йому шкоди. Не допускається також протиправне позбавлення права власності або обмеження в його здійсненні.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до Конституції України ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як за рішенням суду.

Відповідно до ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

На час вирішення даного спору судом, частки сторін у праві спільної часткової власності на спірну квартиру в натурі не виділені, а тому, сторони мають рівні права щодо володіння та користування спірною квартирою.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до цієї статті, власник має право вимагати захисту свого права і від особи, яка перешкоджає його користуванню та розпорядженню своїм майном.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

За правилом ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть грунтуватися на припущеннях.

Суд вважає, що право власності позивача ОСОБА_6 на ? частину будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 в м. Комсомольську , визнано за рішенням апеляційного суду Полтавської області від 02.07.2014р., тому ОСОБА_2 має право володіти та користуватися ним на власний розсуд.

Доводи представника відповідача ОСОБА_4 про те, що позивачі не може бути вселені у спірну квартиру, оскільки в цій квартирі проживає відповідач та третя особа, яка хворіє , а сторони є особами різної статі, не є членами однієї сім'ї і не можуть спільно проживати, є безпідставними і такими, що не ґрунтуються на Законі.

Зокрема, згідно з ч. 2 ст. 50 ЖК України, при наданні жилих приміщень не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими за дев'ять років, крім подружжя.

Положення ч. 2 ст. 50 ЖК України, застосовуються лише при наданні жилих приміщень, а не при вирішенні спору між співвласниками житла, щодо захисту права власності на це житло чи його частину.

Посилання представника відповідача на зловживання позивачем ОСОБА_2 своїми правами і неможливість спільного проживання через неприязнені стосунки між бувшим подружжям ОСОБА_2 не підтверджені конкретними правовими доказами.

Доводи представника відповідача ОСОБА_7 про те, що норми права, які регулюють захист права власності, не містять такого способу захисту права власності, як вселення без виділу частки у спільному майні , а тому, позивачі не можуть бути вселені у спірний будинок , також не ґрунтуються на Законі.

Суд вважає , що підлягає захисту і право на житло ОСОБА_1 - сина сторін , який нещодавно досяг повноліття , не має іншого житла і має бути вселений в будинок , оскільки ОСОБА_1 зареєстрований та проживав в ньому на законних підставах і його матір позивач по справі має право на ? частку спірного будинку .

Враховуючи те, що твердження позивачів про те, що на даний час вони не можуть проживати в АДРЕСА_1 , в якому вони проживали тривалий час і зареєстровані , через створення перешкод з боку відповідача ОСОБА_3 підтверджуються матеріалами справи (а.с. 18-21) та ніякими доказами відповідачем не спростовані, позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10,11,60,61,208,209,213-215 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_2, ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про вселення у житловий будинок - задовольнити повністю.

Усунути перешкоди в користуванні та володінні ОСОБА_2, ОСОБА_1 житловим будинком з господарськими будівлями за адресою м. Комсомольськ Полтавської області АДРЕСА_1, шляхом вселення ОСОБА_2, ОСОБА_1 в житловий будинок з господарськими будівлями за адресою АДРЕСА_1

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги , якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Полтавської області через Комсомольський міський суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи , які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя підпис Т.О. Куц

З оригіналом вірно :

Суддя Т.О.Куц