Справа №592/115/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/562/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Попруги С. В.,

суддів - Ільченко О. Ю. , Рибалки В. Г.

з участю секретаря судового засідання- Пархоменко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 лютого 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до обласного комунального закладу Сумської обласної ради «Сумська обласна дитячо-юнацька спортивна школа «Футбольний центр «Барса», третя особа ОСОБА_4,

про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

30 січня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищезгаданим позовом обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 02 вересня 2013 року він працював на посаді тренера-викладача з футболу в обласному комунальному закладі Сумської обласної ради «Сумська обласна дитячо-юнацька спортивна школа «Футбольний центр «Барса».

Наказом відповідача від 03 грудня 2015 року №32-к його звільнено з посади тренера-викладача з футболу 03 грудня 2015 року відповідно до п.7 ст.40 КЗпП України. Підстава: акт від 27 листопада 2015 року про появу на роботі в стані алкогольного спяніння.

26 листопада 2015 року він перебував на роботі в тверезому стані. 27 листопада 2015 року в нього був вихідний день і він на роботі не зявлявся.

Вищезгаданий акт від 27 листопада 2015 року складений за його відсутності, особами, з якими він перебуває в неприязних відносинах.

Доводив, що незаконним звільненням з роботи йому було завдано моральну шкоду, оскільки були порушені його законні конституційні права на працю та він втратив нормальні життєві звязки, залишився без постійного джерела доходів як засобу існування, тому додатково вимушений прикладати зусиль для організації свого життя, в тому числі по вирішенню питання свого матеріального забезпечення, досить тривалий час перебуває у стані нервового напруження і лікує виниклу хворобу серця у медичному закладі.

Посилаючись на такі обставини позивач просив визнати незаконним та скасувати наказ обласного комунального закладу Сумської обласної ради «Сумська обласна дитячо-юнацька спортивна шкода «Футбольний центр Барса» за №32-к «Про звільнення з посади тренера-викладача з футболу»від 03 грудня 2015 року.

Поновити його на посаді тренера-викладача з футболу в обласному комунальному закладі Сумської обласної ради «Сумська обласна дитячо-юнацька спортивна школа «Футбольний центр Барса».

Стягнути з обласного комунального закладу Сумської обласної ради «Сумська обласна дитячо-юнацька спортивна школа «Футбольний центр Барса» на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, та на відшкодування моральної шкоди 1000 грн.

Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення його на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 лютого 2016 року відмовлено в позові ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 фактично посилаючись на недоведеність відповідачем обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

По суті доводить, що суд першої інстанції в порушення норм процесуального права безпідставно поклав в основу рішення не належні докази, на підставі яких відповідач заперечував проти позову та не взяв до уваги належні, допустимі та достовірні докази надані ним, які спростовують факт його появи 26 листопада 2015 року у нетверезому стані на робочому місці. Зазначене призвело до неправильного застосування норм матеріального права та безпідставної відмови в позові.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_5 підтримали доводи апеляційної скарги, а представник обласного комунального закладу Сумської обласної ради «Сумська обласна дитячо-юнацька спортивна школа «Футбольний центр «Барса» - ОСОБА_6 заперечував проти них, вважав рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, суд першої інстанції ухвалюючи оскаржуване рішення по суті виходив з того, що позивач з 02 вересня 2013 року по 03 грудня 2015 року працював на посаді тренера-викладача обласного комунального закладу Сумської обласної ради «Сумська обласна дитячо-юнацька спортивна школа «Футбольний центр «Барса».

Наказом №32-к від 03 грудня 2015 року позивача звільнено з роботи за появу на роботі у нетверезому стані за п. 7 ст. 40 КЗпП України. Наказ був підписаний в.о. директора закладу ОСОБА_4

Також встановлено, що 26 листопада 2015 року позивач працював, проводив тренування за розкладом. Тренування проводилося на відкритому полі футбольного центру. При появі на роботі позивач перебував у стані спяніння.

26 листопада 2015 року комісією у складі заступника директора ОСОБА_4, інструктора-методиста ОСОБА_7, інструктора-методиста ОСОБА_8, адміністратора чергового ОСОБА_9, завідувача спортивного комплексу ОСОБА_10 складено акт про виявлення працівника в стані спяніння, огляд на стан спяніння. У акті зафіксували появу на робочому місці ОСОБА_3 у стані алкогольного спяніння. Зокрема, в акті зазначено, що були виявлені ознаки алкогольного спяніння, «різкий запах з алкоголю з порожнини роту, нестійка хода, безглузді розмови, агресивна поведінка, нецензурна лексика».

26 листопада 2015 року складений акт про відмову від підписання акту про виявлення працівника в стані спяніння.

26 листопада 2015 року зафіксовано відмову від добровільного проходження медичного огляду. В акті вказано, що ОСОБА_3 відмовився від проходження огляду на стан спяніння.

ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 склали доповідні на імя директора футбольного центру ОСОБА_11 про появу ОСОБА_3 на робочому місці у стані алкогольного спяніння. Аналогічні доповідні склали сторож ОСОБА_12, адміністратор-черговий ОСОБА_9 У доповідних усі вказували, що ОСОБА_3 перебував у стані спяніння, що виражалося у запаху алкоголю з порожнини рота, нестійкій ході, висловлюваннях брутальною лайкою.

Після цього проводилося службове розслідування. 27 листопада 2015 року складений акт про появу на роботі в стані алкогольного спяніння. Також складений висновок за результатами службового розслідування. У висновку були викладені обставини появи ОСОБА_3 на робочому місці 26 листопада 2015 року.

30 листопада 2015 року заклад звернувся до профспілкового органу з приводу звільнення позивача.

01 грудня 2015 року профспілковим комітетом обласного комунального закладу Сумської обласної ради «Сумська обласна дитячо-юнацька спортивна школа «Футбольний центр Барса» надано згоду на звільнення ОСОБА_3 за появу на робочому місці у стані алкогольного спяніння, про що складений протокол №2.

Зазначені факти підтвердили свідки ОСОБА_13, ОСОБА_7, ОСОБА_10 та ОСОБА_4 у судовому засіданні.

Узагальнюючи покази свідків ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19 вбачається, що вони спростовували факт перебування у стані спяніння позивача під час тренування дітей. Свідки спілкувалися з ОСОБА_3 дуже мало, при цьому спілкування відбувалося на вулиці. ОСОБА_19 взагалі не бачив у той день ОСОБА_3 Втім їх покази були узагальнюючі, однакові, без уточнення подій 26 листопада 2015 року. З відносин свідків і позивача вбачається, що відносини є дружніми або добрими, що викликає сумнів у їх достовірності, тому суд першої інстанції відхилив ці докази.

Проте, повністю погодитись з такими висновками суду неможливо з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України, зокрема передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Суд першої інстанції ухвалюючи оскаржуване рішення зазначених вимог закону не дотримався.

Так, відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку, появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння.

За змістом цього закону факт появи працівника на роботі в нетверезому стані може встановлюватись не тільки спеціальним обстеженням з використанням, зокрема, відповідних технічних засобів, але й будь-якими іншими доказами, допустимими з точки зору ЦПК України, і такими, які відносяться до справи. Факт появи на роботі в нетверезому стані може бути засвідчено актом складеним у довільній формі, у якому зазначаються всі ознаки нетверезого стану. Такий акт має бути підписано свідками. Обовязок доведення факту появи працівника на роботі в нетверезому стані лежить на роботодавцю.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.

Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.

Відповідно до ст.139 КЗпП України, працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Статтею 141 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган повинен правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці, уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту.

Відповідно до ст.147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення:

1) догана;

2) звільнення.

Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Статтею 147 КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Згідно з ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст.59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як убачається з наданих відповідачем фотокопій графіку роботи на листопад 2015 року, табеля обліку використаного робочого часу за листопад 2015 року, ОСОБА_3 повинен був відпрацювавши 26 листопада 2015 року 4,66 год., 27 листопада 2015 року для нього вихідний день. Відпрацював ОСОБА_3 26 листопада 2015 року 4,66 год. (а.с.145-147), отже отримав заробітну плату за рахунок коштів місцевого бюджету за цей день в повному обсязі відповідно до положень ч.1 ст.21 КЗпП України, яка не передбачає виплату заробітної плати працівнику за роботу в нетверезому стані.

До позовної заяви ОСОБА_3 додав фотокопію акта про появу на робочому місці в стані алкогольного спяніння від 27 листопада 2015 року (а.с.7), в якому зазначено, що особи, що нижче підписалися, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_13 у присутності ОСОБА_3 «склали цей акт про те, що 26 листопада 2015 року в 15 год. 30 хв. тренер-викладач ОСОБА_3 зявився на роботі в стані алкогольного спяніння». Стан алкогольного спяніння підтверджується наступними ознаками: різкий запах алкоголю, нестійка хода, безглузді розмови, некоординовані рухи, агресивна поведінка, порушення мовної поведінки (вживання нецензурної лексики).

Завірену фотокопію цього акту, затвердженого 27 листопада 2015 року директором відповідача надав представник відповідача в судове засідання (а.с.164).

Заперечуючи проти позову відповідач надав суду рукописний акт про виявлення працівника в стані алкогольного спяніння, його огляд та освідування від 26 листопада 2015 року (оригінал досліджений в судовому засіданні), в якому зокрема зазначено, що особи, які нижче підписалися в присутності ОСОБА_3 «склали цей акт про те, що під час виконання своїх професійних обовязків в робочий час з 15 год. 30 хв. до 18 год. 00 хв. тренер-викладач ОСОБА_3 був виявлений нами в стані алкогольного спяніння» (а.с.165).

У цьому акті виписані ознаки спяніння, зазначено, що ОСОБА_3 сам особисто підтвердив вживання горілки. ОСОБА_3 відмовився пройти спеціальне медичне обстеження та підписати цей акт.

Зазначений акт підписаний ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_13, ОСОБА_9, ОСОБА_10

У той же час у фотокопії акту від 26 листопада 2015 року, яку додав до позовної заяви позивач (а.с.32) відсутній підпис ОСОБА_9

Як убачається з довідки відповідача (а.с.162), вищезгаданий акт від 27 листопада 2015 року складений заступником директора з НТР ФУ «Барса» ОСОБА_4, а вищезгаданий акт від 26 листопада 2015 року складений секретарем-друкаркою ФЦ «Барса» ОСОБА_20

Крім того, заперечуючи проти позову, відповідач надав три фотокопії актів від 26 листопада 2015 року (а.с.33-35), в яких окремо розписана кожна подія згадана в акті, що знаходиться на аркуші справи тридцять два.

З приводу подій 26 листопада 2015 року директором обласного комунального закладу Сумської обласної ради «Сумська обласна дитячо-юнацька спортивна школа «Футбольний центр «Барса» ОСОБА_11 складено висновок службового розслідування за фактом появи на роботі працівника в нетверезому стані, підписаного заступником директора з НТР ОСОБА_4, головою профспілкового комітету ОСОБА_21, юрисконсультом ОСОБА_22

За таких обставин колегія суддів вважає, що кількість складених відповідачем документів не переросла у їх якість.

Так, акт від 27 листопада 2015 року та акт від 26 листопада 2015 року мають протиріччя щодо періоду часу знаходження позивача на роботі в стані спяніння, кількості осіб, які складали акти, в першому випадку 3 особи, в другому 4, а у третьому 5 осіб (а.с.7,32,165 ).

У порушення ст.212 ЦПК України, суд першої інстанції належно не оцінив вищезгадані докази.

Крім того, колегія суддів враховує, що відповідачем не подано належних доказів про виконання вимог ч.3 ст.43 КЗпП України відносно позивача ОСОБА_3

Також колегія суддів приймає до уваги, що до складу первинної профспілкової організації відповідача входить 5 осіб.

01 грудня 2015 року на засіданні профспілкової організації були присутні 4 члени профкому, а саме ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_13

За надання згоди на звільнення ОСОБА_3 проголосувало три особи, одна особа утрималась, як пояснив у судовому засіданні представник відповідача утрималась ОСОБА_25

Таким чином ОСОБА_13, який підписував вищезгадані акти щодо ОСОБА_3 від 26 та 27 листопада 2015 року та діяв як представник роботодавця, голосував «за» на засіданні первинної профспілкової організації, яка повинна представляти інтереси своїх членів і захищати їх трудові, соціально-економічні права та інтереси (ч.1 ст.246 КЗпП України). Крім того, зазначений протокол профспілки підписано сторонньою особою ОСОБА_20

З матеріалів справи вбачається, що 29 травня 2015 року ОСОБА_3 був притягнутий до дисциплінарної відповідальності у виді догани з позбавленням його преміальних виплат на період дії догани (а.с.51).

Як убачається з тексту оскаржуваного рішення (а.с.89-91), суд першої інстанції належним чином не зясував та не спростував доводи позовної заяви про те, що позивач перебуває в неприязних стосунках з особами, які склали акт щодо нього про появу на роботі у нетверезому стані. У показаннях свідків ОСОБА_13, ОСОБА_7, ОСОБА_10 зазначена обставина не відображена.

За таких обставин колегія суддів вважає, що є належними, допустимими та достовірними доказами показання свідків ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, батьків учнів центру, які не перебувають з відповідачем у трудових відносинах, а їхніх дітей може тренувати і інший тренер, бо ОСОБА_3 не один такий, про те, що у спірний період часу, 26 листопада 2015 року, вони особисто бачили та спілкувалися з позивачем, який був у тверезому стані.

За встановлених обставин, суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги показання саме цих свідків.

Ураховуючи викладене, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з підстав недоведеності відповідачем обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права, з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Відповідно до довідки відповідача від 31 березня 2016 року №85 (а.с.163) середньоденний заробіток позивача становить 121,89 грн., середньомісячний 2803,50 грн., час вимушеного прогулу складає 3 місяці 21 робочий день, середній заробіток за час вимушеного прогулу за цей період становить 10970,19 грн.

Зазначена сума підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Незаконним звільненням відповідач порушив законні права позивача, що призвело до моральних страждань останнього, втрати нормальних життєвих звязків, відсутності роботи та заробітної плати у ОСОБА_3

За таких обставин, колегія суддів вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 1000 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2046,24 грн. із зарахуванням цієї суми до спеціального фонду Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 291, 303, 304, 307, п.п. 2,4 ч.1 ст. 309, 313, 316, 317, 319, ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Скасувати рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 лютого 2016 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Поновити ОСОБА_3 на посаді тренера-викладача з футболу в обласному комунальному закладі Сумської обласної ради «Сумська обласна дитячо-юнацька спортивна школа «Футбольний центр «Барса» з 03 грудня 2015 року.

Стягнути з обласного комунального закладу Сумської обласної ради «Сумська обласна дитячо-юнацька спортивна школа «Футбольний центр «Барса» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу 10970,19 грн., з утриманням з цієї суми податків та інших обовязкових платежів, та на відшкодування моральної шкоди 1000 грн.

Допустити негайне виконання цього рішення в частині стягнення з відповідача на користь ОСОБА_3 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за один місяць, в розмірі 2559,69 грн., з утриманням з цієї суми податків та інших обовязкових платежів та в частині поновлення ОСОБА_3 на роботі.

Стягнути з обласного комунального закладу Сумської обласної ради «Сумська обласна дитячо-юнацька спортивна школа «Футбольний центр «Барса» судовий збір у розмірі 2046,24 грн. із зарахуванням цієї суми до спеціального фонду Державного бюджету України.

Рішення набрало законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -