Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 332/4927/15 Головуючий у 1 інстанції: Андрюшина Л.А.
Номер провадження 22-ц/778/1635/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Спас О.В.

Суддів Бабак А.М.

ОСОБА_2

При секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 02 лютого 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_6 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди.

В обґрунтування позову зазначали, що вони є потерпілими по кримінальному провадженню від 25.07.2014 року відносно ОСОБА_5, порушеного за ч.2 ст. 190 КК України, який 27 жовтня 2012 року, при підписанні попереднього договору купівлі-продажу квартири шахрайським шляхом заводів їх грошовими коштами. Ними особисто передано відповідачу 7 000 доларів США. У п.11 попереднього договору купівлі-продажу квартири сторони передбачили, що у разі безпідставної відмови від виконання своїх зобовязань, ОСОБА_5 повинен повернути подвійну суму попередньої оплати, тобто 14000 доларів США. Всі розходи, повязані з оформленням договору купівлі-продажу були понесені ними. 27.10.2012 року ними сплачено нотаріусу за посвідчення попереднього договору купівлі-продажу квартири, а 21.11.2012 року вони сплатити нотаріусу за повідомлення відповідача про необхідність явки для підписання основного договору. 21.11.2012 року також сплачено нотаріусу 100 грн. за надання виписки з Реєстру заборон відчуження нерухомого майна, а 26.11.2012 року сплачено 19 грн. за повідомлення відповідача телеграмою про необхідність його явки. 01.12.2012 року сплачено ще 21 грн. за аналогічне повідомлення. Заподіяна матеріальна шкода складає 14000 дол. США та 1040 грн.

Крім того, позивачам спричинена моральна шкода, яка виявилася в приниженнях, душевних та фізичних стражданнях. Моральну шкоду позивачі оцінили у 100000 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, просять стягнути з відповідача матеріальну шкоду у сумі 14000 доларів США та 1040 грн., а також моральну шкоду у сумі 100000 грн.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 02 лютого 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, оскільки суд не врахував, що за вироком суду засуджений ОСОБА_7 і з нього на їх користь стягнута матеріальна шкода за ті дії, які він скоїв відносно своєї частини квартири, а тому ОСОБА_5 має відповідати за свою частку та свої протиправні дії, які вчинені відносно них. Просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про стягнення з ОСОБА_5 на їх користь 14000 доларів США та 540 грн. матеріальної шкоди та 100000 грн. моральної шкоди.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3, ОСОБА_4 підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11 вересня 2014 року ОСОБА_7 притягнутий до кримінальної відповідальності з тих підстав, що 13.10.2012 року він маючи умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, під приводом отримання завдатку для погашення заборгованості комунальних послуг по квартирі АДРЕСА_1, з метою подальшого її продажу ОСОБА_3 та ОСОБА_4, завідомо знаючи про те, що на дане нерухоме майно накладено більше пяти арештів, незаконно заволодів грошовим коштами потерпілих у розмірі 1000 доларів США, що є еквівалентом суми 7993 грн., а також грошовими коштами у розмірі 500 доларів США, що є еквівалентом суми 3996грн.50коп., які він отримав 16.10.2012 року, про що ОСОБА_7 написав дві відповідні розписки. Після цього, 27.10.2012 року у денний час, ОСОБА_7 та ОСОБА_4, перебуваючи в офісі приватного нотаріуса ОСОБА_8, уклали між собою попередній договір (серія ВРХ №673892) про зобовязання в майбутньому в строк до 27.11.2012 року укласти договір купівлі-продажу частин квартири АДРЕСА_1, право власності на яку належить ОСОБА_7 - 1/3 частки, ОСОБА_5-1/3 частки та ОСОБА_9 - 1/3 частки, який був засвідчено вказаним приватним нотаріусом. При цьому, відповідно до п.2.4 попереднього договору, сума завдатку складає 114310грн, що є еквівалентом 14000доларів США, які у результаті були передані ОСОБА_7 потерпілою ОСОБА_4

27.11.2012 року у строк, призначений для укладення договору купівлі-продажу вказаної квартири, ОСОБА_7 до нотаріальної контори не зявився, не дивлячись на те, що його було письмово повідомлено про це.

Таким чином, своїми злочинними діями ОСОБА_7 завдав потерпілим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 матеріальної шкоди у сумі 126299грн.50коп., що більше ніж у сто разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, тобто вчинив шахрайство, яке завдало потерпілим значної шкоди.

Зазначеним вироком суду ОСОБА_7 був визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 190 ч.2 КК України та йому призначено покарання у вигляді 4 років обмеження волі. На підставі п "в" ст. 1 Закону України "Про амністію у 2014 році" ОСОБА_7 був звільнений від відбування призначеного покарання.

При цьому, на підставі вироку суду був частково задоволений цивільний позов заявлений потерпілими і стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних частках матеріальну шкоду спричинену злочином у сумі 16410доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ станом на 11.09.2014 р. - 209497,2грн., а також 1387,6грн., та моральну шкоду у сумі по 10000грн. кожному. У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Вироком Апеляційного суду Запорізької області від 5 березня 2015 року, вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11 вересня 2014 року відносно ОСОБА_7 скасовано в частині звільнення його від відбування призначеного покарання на підставі п "в" ст.1 Закону України "Про амністію у 2014 році".

Постановлено новий вирок, яким за ч.2 ст. 190 КК України призначено ОСОБА_7 покарання у вигляді 4 (чотирьох) років обмеження волі. В решті вирок залишено без змін. Вирок набрав законної сили 05.03.2015 року. Ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 грудня 2015 року вирок колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Запорізької області від 05 березня 2015 року щодо ОСОБА_7 залишено без змін (а.с. 61-67).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що факт заволодіння грошовими коштами позивачів, внаслідок вчинення відносно них шахрайських дій, встановлений та доведений вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11 вересня 2014 року. Єдиною винною особою за вчинення шахрайських дій відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 визнано ОСОБА_7, на підставі вироку суду.

Цивільний позов був предметом розгляду під час кримінального провадження відносно ОСОБА_7 і спричинена позивачам матеріальна шкода у повному обсязі їм відшкодована, як і відшкодована моральна шкода, у розмірі визначеному судом.

Зазначене виключає можливість повторного відшкодування як матеріальної так і моральної шкоди з іншої особи, оскільки вина її не встановлена та не доказана, а подвійне стягнення шкоди з різних осіб не передбачено законодавством.

Судова колегія вважає, що висновок суду є вірним. Розглядаючи спір, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 212-214 ЦПК України, повно, всебічно та обєктивно зясував обставини справи на які посилалися сторони, дав належну правову оцінку правовідносинам, які склалися між учасниками процесу, та закон, що їх регулює.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Вирішуючи спір суд першої інстанції встановив, що винним у вчиненні відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 шахрайських дій є ОСОБА_7 Його вина встановлена та доведена вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11 вересня 2014 року.

Цим же вироком, спричинена позивачам матеріальна шкода відшкодована у повному обсязі, як і відшкодована моральна шкода, у розмірі визначеному судом (а.с.61-67).

При вирішенні спору судом першої інстанції правильно застосовані положення ч.4 ст. 61 ЦПК України, якими передбачено, що вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Враховуючи, що винним у вчиненні відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 шахрайських дій є ОСОБА_7, з якого за вироком суду на користь позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 стягнута матеріальна та моральна шкода, відсутні підстави для задоволення їх позову про стягнення цієї ж шкоди з іншої особи - ОСОБА_5, відносно якого кримінальне провадження не порушено.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим. Докази та обставини, на які посилається апелянт були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права. Доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновком суду першої інстанції з їх оцінкою. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 02 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: