Провадження №: 2/752/1157/16
14 березня 2016 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді - Ладиченко С.В.
за участю секретаря - Рожок В.В..,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Київенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості щодо недорахованої електричної енергії за актом,
у листопаді 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості щодо недорахованої електричної енергії за актом.
Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що ОСОБА_1, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1, є споживачем електричної енергії, яку постачає позивач.
Сума за актом порушень в розмірі 5 618,56 грн., станом на день подачі позову до суду боржником не сплачена.
Оскільки, незважаючи на попередження про необхідність сплати заборгованості за спожиту електричну енергію, свої зобов'язання боржник не виконує, Товариство змушене звернутися до суду за захистом порушеного права.
Позивач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, від представника позивача на адресу суду надійшла заява, в якій просить розглядати справу без участі представника. Також зазначив про те, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення.
Відповідач, який повідомлявся в установленому законом порядку про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. ст. 224, 225 ЦПК України, вважав за можливе розглянути справу без участі відповідачів та ухвалити по справі заочне рішення.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1, є споживачем електричної енергії, яку постачає позивач.
Відповідно до п. 53 Правил користування електричної енергії для населення, у разі виявлення представником енергопостачальника порушення споживачем, у тому числі фактів розкрадання електричної енергії, складається акт, який підписується представником енергопостачальника та споживачем. У разі відмови споживача від підпису в акті робиться позначка про відмову. Акт вважається дійсним, якщо його підписали три представники енергопостачальника.
На підставі акта енергопостачальник має право відключити споживача від електропостачання (у випадках, передбачених пунктом 35 Правил), а також, відповідно до Методики обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією (далі - Методика), затвердженої постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 04.05.2006 №562, визначити величину збитків, завданих йому протиправними діями споживача.
Так, відповідно до п. 3.5 Методики проведено розрахунок вартості електроенергії, спожитої з порушенням ПКЕЕН на суму в розмірі 5 618,56 грн.., що підтверджується розрахунком (а.с. 27)
Сума за актом порушень в розмірі 5 618,56 грн., станом на день подачі позову до суду боржником не сплачена.
Відповідно до ч.2 ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Ч.2 ст. 642 ЦК України передбачено, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір,у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (надала послугу, виконала роботи, сплатила суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції.
Тобто, надання рахунків та їх оплата у встановленому порядку підтверджують правовідносини між споживачем та енергопостачальною організацією.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 526 зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
У відповідності зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Також, у відповідності до ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода,завдана неправомірним рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи , а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Крім того, суд вважає за необхідне на підставі ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в справі.
З огляду на викладене, на підставі ст. ст. 509,526,610,625 ЦК України, ст. ст. 4, 10, 11, 27, 57-60, 64, 110, 137,179, 208, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, ст. 68 ЖК України суд, -
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Голосіївський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя С. В. Ладиченко