Справа № 2-1000/10
Провадження № 6/591/86/16
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2016 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Кривцова Г.В.

з участю секретаря Кальченко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми подання державного виконавця Зарічного ВДВС СМУЮ ОСОБА_1 про встановлення способу і зміну порядку виконання рішення суду, -

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець Доля А.Д. 25 березня 2016 року звернулася до суду з поданням про встановлення способу і зміну порядку виконання рішення Зарічного районного суду м. Суми від 31.05.2010 року у справі 2-1000. Своє подання обґрунтовує тим, що у неї на виконанні перебуває виконавче провадження за виконавчим листом виданим у вказаній справі. В ході проведення виконавчих дій встановлено, що боржник ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1. Також встановлено, що у вказаній квартирі зареєстрована та мешкає неповнолітня дитина, що унеможливлює звернення стягнення на вказану квартиру без попереднього дозволу органів опіки та піклування. Посилаючись на те, що в разі відмови у наданні такого дозволу органом опіки та піклування, державний виконавець має право звернутися до суду із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання, просить встановити спосіб та змінити порядок подальшого виконання рішення суду про стягнення у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором у розмірі 3 149 280,17 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме 3-ї кімнатну квартиру на 1-2 поверсі 2 х поверхового будинку за адресою АДРЕСА_2 що належить на праві власності ОСОБА_2Г.»

В судове засідання державний виконавець, будучі повідомленим належним чином про час та місце розгляду справи, не зявився.

Боржник ОСОБА_2 подав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, та заперечував проти подання про зміну порядку і способу виконання рішення.

Інші сторони в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи та матеріали подання державного виконавця, вважає, що подання не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 31.05.2010 року у справі №2-1000/10 за позовом Публічного акціонерного товариства „ОСОБА_3 ОСОБА_1 в особі Сумської обласної дирекції до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства „ОСОБА_3 ОСОБА_1 в особі Сумської обласної дирекції про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсним, задоволений первісний позов та відмовлено у задоволенні зустрічного позову. На виконання вказаного рішення Зарічним районним судом м. Суми було видано 16.06.2010 року виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_4, ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства „ОСОБА_3 ОСОБА_1 в особі Сумської обласної дирекції заборгованість за кредитним договором в сумі 3149280 (три мільйони сто сорок девять тисяч двісті вісімдесят) грн. 17 коп. (а.с. 127) та за яким ВДВС СМУЮ відкрите виконавче провадження ВП№20257208 з приводу солідарного стягнення коштів з боржника ОСОБА_2 (а.с. 128).

З метою виконання вказаного рішення суду, державним виконавцем було накаледно арешт на квартиру АДРЕСА_3, яка належить на праві власності ОСОБА_2 (а.с. 129-130).

Під час проведення підготовчих дій по реалізації арештованого майна було зясовано, що в спірній квартирі зареєстрована неповнолітня дитина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 131)

Відповідно до п.4.5.9. Інструкції з організації примусового виконання рішень, у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають неповнолітні, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, державний виконавець звертається до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Пункт 8 статі 11 Закону України «Про виконавче провадження» визначає право державного виконавця звертатися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення суду.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобовязаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, державний виконавець ВДВС СМУЮ ОСОБА_6 зверталася з аналогічним подання до Зарічного районного суду м. Суми і ухвалою суду від 06 листопада 2015 року їй було відмовлено в задоволенні подання на тій підставі, що суду не надано доказів того, що державний виконавець звертався до органу опіки та піклування, як того вимагає п. 4.5.9 Інструкції з організації примусового виконання рішення та отримав відмову в наданні дозволу на реалізацію нерухомого майна (а.с.166-167).

Згідно ст. 373 ЦПК України, за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення, за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Наявність встановлених судом обставин вказує на те, що при виконанні даного рішення суду, державний виконавець порушує питання про встановлення його подальшого порядку виконання шляхом примусової реалізації квартири.

Разом з цим, до подання додано, як доказ, звернення державного виконавця до органу опіки та піклування на виконання наведених вище приписів закону та доказів наявності письмової відмови органу опіки та піклування. (а.с.184).

З наданої відповіді Служби у справах дітей Сумської міської ради вбачається, що державний виконавець дійсно звертався до органу опіки на виконання приписів п. 4.5.9 Інструкції, однак, як вбачається з відповіді, це звернення було формальне без додержання діючого законодавства, повязаного з захистом прав дитини (до запиту державного виконавця не був доданий пакет документів передбачений п. 66,67 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, повязаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою КМУ від 24 вересня 2008 року № 866).

Тобто, державним виконавцем не отримано відмову органу опіки та піклування щодо надання дозволу на реалізацію нерухомого майна, а листом служби у справах дітей державному виконавцю лише розяснено порядок та підстави звернення з відповідним клопотанням.

Наведене свідчить, що в ході розгляду подання державним виконавцем не надано жодних доказів на підтвердження неможливості або утруднення виконання рішення суду та наявності підстав для зміни чи встановлення способу і порядку виконання рішення.

У звязку з викладеним, суд вважає, що законних підстав для задоволення подання не має.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 210, 373 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволенні подання державного виконавця ВДВС Сумського міського управління юстиції за необґрунтованістю.

Ухвала суду може бути оскаржена до Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми, шляхом подачі апеляційної скарги в пятиденний строк з дня проголошення ухвали суду, а для осіб, що не були присутні при проголошенні ухвали суду, в той же строк з часу отримання копії ухвали.

Суддя Г.В.Кривцова