Номер провадження: 22-ц/785/2608/16
Головуючий у першій інстанції Луняченко В. О.
Доповідач Кононенко Н. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого: Кононенко Н.А.

суддів: Гайворонського С.П., Сегеди С.М.

при секретарі: Феленко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по кредитному договору без номеру від 16 квітня 2008 року, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 жовтня 2015 року, -

встановила:

24 липня 2015 року публічне акціонерне товариство Комерційного Банку «ПриватБанк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по кредитному договору без номеру від 16 квітня 2008 року у розмірі - 12472, 88 гривень.

Посилаючись на те, що між позивачем та ОСОБА_3 16.04.2008 року було укладено кредитний договір без номеру відповідно до якого позичальник отримав від банку кредит у розмірі 3000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки, з відповідним порядком погашенням заборгованості. У порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 30.06.15 року утворилась заборгованість за вищевказаним кредитним договором у розмірі 12472,88 гривень.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 15 жовтня 2015 року позов Публічного Акціонерного Товариства Комерційного Банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по кредитному договору без номеру від 16.04.2008 року - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь позивача заборгованість за кредитним договором без номеру від 16.04.2008 року у сумі 12472,88 гривень, яка складається з 2543,93 гривень - заборгованість за кредитом, 6505,62 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2353,19 гривень - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень - штраф (фіксована частина), 570,14 гривень - штраф ( процентна складова).

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4подав апеляційну скаргу у якій просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги, районний суд виходив з того, що між позивачем та відповідачем 16 квітня 2008 року було укладено кредитний договір, згідно до якого позивач надав відповідачеві кредитні кошти у сумі 3000 грн зі сплатою відсотків 36% річних за користування кредитом у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає терміну дії картки. Оскільки відповідач порушив умови договору, своєчасно кредит не погасив, заяву про закриття карткового рахунку банку не подавав, районний суд задовольнив позовні вимоги у повному обсязі.

Однак погодитись з такими висновками районного суду не можна, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального закону.

Судова колегія вважає, що вказані порушення призвели до неправильного вирішення справи, тому суд апеляційної інстанції на підставі п.п. 3, 4 ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції скасовує і ухвалює нове рішення з наступних підстав.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення не відповідає.

Як вбачається із матеріалів справи, кредитний договір було укладено 16 квітня 2008 року.

Термін дії картки не вказано.

Заборгованість по кредиту погашалась відповідачем 11 червня 2008 року; 7 липня 2008 року та 6 липня 2009 року у сумах відповідно: 400 грн.; 200 грн.; 14 грн. 73 коп.

У ході судового розгляду справи під час перегляду заочного рішення, відповідач подав заяву про застосування строків позовної давності.

Судова колегія вважає, що заява про застосування строків позовної давності повинна бути визнана такою, що подана своєчасно, оскільки районним судом було ухвалене заочне рішення, і відповідач про слухання справи належним чином повідомлений не був тобто був позбавлений можливості подачі такої заяви, чим були порушені його процесуальні права. Так направлена йому повістка повернулась з відміткою: за спливом терміну зберігання. (а.с. 29-30), що не може вважатись належним повідомленням.

Згідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється терміном у три роки.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права чи інтересу.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У даному випадку позивач повинен був довідатись про порушення свого права з моменту несплати чергового платежу, тобто у серпні 2009 року. До суду він звернувся 24 липня 2015 року, а значить пропустив строк позовної давності майже на шість років.

Згідно до частини 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Пунктом 7 частини 13 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Посилання позивача на те, що строк дії договору не сплив, оскільки Умовами і Правилами надання послуг передбачено автоматичне продовження строку договору до моменту подачі заяви позичальником про припинення договору кредитування, не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки відповідач з цими Умовами і Правилами ознайомлений не був і їх не підписував.

У зв'язку з викладеним, апеляційний суд рішення суду першої інстанції скасовує і ухвалює нове рішення про відмову у позові.

Керуючись: ст. 304, п. 2 ч. 1 ст. 307; п 3, 4 ч. 1ст. 309; 316; 317; 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4- задовольнити.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 жовтня 2015 року - скасувати і ухвалити нове рішення, яким публічному акціонерному товариству Комерційний Банк «ПриватБанк» у позові до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по кредитному договору без номеру від 16 квітня 2008 року- відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає чинності негайно з моменту його проголошення, але може бути оскаржене протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області:

Н.А. Кононенко

С.П. Гайворонський

С.М. Сегеда