ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/186/16-ц
провадження № 2/753/2357/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" березня 2016 р. м. Київ

Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Домарєва О.В.,

при секретарях - Ткачі А.Г., Козленко С.В., розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 «Про стягнення заборгованості за кредитним договором»,

ВСТАНОВИВ:

01.09.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 «Про стягнення заборгованості за кредитним договором», мотивуючи свої вимоги тим, що 18.06.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 0, (змінено на 1) згідно з умовами якого АКІБ «УкрСиббанк» надав відповідачу ОСОБА_2 кредитні кошти в розмірі 15 722, 00 тисяч долларів США з розрахунку 13,00 % річних на строк з 18.06.2007 р. до 18.06.2016 р.

08.12.2011 р. між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимагати від відповідача заборгованості в розмірі 597 997,82 грн., що утворилась у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем зобов'язання за вищевказаним договором. Зазначену суму заборгованості за кредитним договором представник позивача просив стягнути з ОСОБА_2 та за договором поруки з ОСОБА_3 з підстав, передбачених ст.ст. 512-519, 526, 530, 536, 610, 612, 629, 1046-1050, 1054, 1056-1 ЦК України.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та на їх обґрунтування зазначив, що 18.06.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 0, (змінено на 1), згідно з умовами якого АКІБ «УкрСиббанк» надав відповідачу ОСОБА_2 кредитні кошти в розмірі 15 722, 00 тисяч долларів США зі сплатою 13 % річних на строк з 18.06.2007 р. до 18.06.2014 р. Додатковою угодою № 1 від 30.01.2009 р. було змінено схему погашення кредиту, а саме встановлений обов'язок позичальника повертати кредит та сплачувати плату за кредит шляхом щомісячної сплати ануїтетних платежів в день сплати ануїтетного платежу, розмір якого складає 255 доларів США. Крім того, зазначеною угодою було змінено термін повернення кредиту, а саме не пізніше 18.06.2016 р. Крім того, 18.06.2007 р. між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та відповідачкою ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 12581, відповідно до умов якого остання зобов'язалась перед кредитором відповідати за невиконання боржником ОСОБА_2 умов вищевказаного кредитного договору в повному обсязі. 08.12.2011 р. між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимагати від відповідача заборгованості в розмірі 597 997,82 грн., що утворилась у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем зобов'язання за вищевказаним договором. Просив стягнути вказану суму заборгованості з ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_3 В подальшому надав письмову заяву від 31.03.2016 р. з проханням розглянути справу без його участі.

Представник відповідача ОСОБА_4 позовні вимоги не визнав та просив суд застосувати до вимог позивача строк позовної давності, та вирахувати суму заборгованості в межах трирічного строку до дня звернення позивача із позовною заявою до суду.

Аналогічну позицію підтримав в судовому засіданні відповідач ОСОБА_2, який також додав, що не оспорює факт укладення спірного кредитного договору та наявності заборгованості за зазначеним кредитним договором. Останній платіж за кредитом був сплачений ним в 2010 р. Припинення погашення заборгованості за кредитним договором пояснював тим, що йому не було відомо про зміну кредитора у зобов'язанні, хоча і не заперечував, що після цього звертався до позивача, якому вніс грошові кошти в національній валюті з метою погашення заборгованості, але у зв'язку із тим, що позивач відмовився конвертувати грошові кошти в долари, він був вимушений забрати гроші з ПАТ «Дельта Банк». В подальшому, відповідач ОСОБА_2 надав письмову заяву від 30.03.2016 р. з проханням розглянути справу без його участі, де вказав, що не визнає позовні вимоги та заперечує проти їх задоволення з підстав, зазначених в письмових запереченнях на позовну заяву. В цих запереченнях відповідач ОСОБА_2 зазначив, що ПАТ «Дельта Банк» не має жодних правових підстав для звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним між ОСОБА_2 та АКІБ «УкрСиббанк», оскільки з моменту укладення договору купівлі-продажу прав вимоги (08.12.2011 р. ) його не було повідомлено про відступлення права вимоги та не надано жодного доказу переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. Крім того, вважав недоведеним розрахунок заборгованості, наданий представником відповідача, оскільки він не висвітлює сум, які були сплачені відповідачем в рахунок погашення заборгованості. Крім того, вважав безпідставними позовні вимоги до ОСОБА_3 у зв'язку з тим, що договір поруки, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 припинився, оскільки останній платіж за кредитним договором було здійснено 26.03.2010 р., а тому саме з цієї дати повинен обчислюватись шестимісячний строк звернення із вимогами до поручителя відповідно до ст. 559 ЦК України. Крім того, просив до позовних вимог застосувати трирічний строк позовної давності відповідно до ст. 257 ЦК України та звертав увагу на те, що у зв'язку з тим, що позивач звернувся до суду з 26.08.2015 р., то борг необхідно стягувати з 26.08.2012 р., тобто в межах вказаного трирічного строку. А в цілому, просив відмовити в задоволенні позовної заяви в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не прибула, проте надала заяву з проханням розглянути справу без ії участі. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, зазначених в письмових запереченнях ОСОБА_2 на позовну заяву /а.с. 68-71/. З урахуванням наведеного, суд ухвалив справу розглянути без участі відповідача ОСОБА_3, на підставі наявних у справі матеріалів, проти чого не заперечували інші учасники процесу.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 18.06.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладенено кредитний договір № 0 (відповідно до додаткової угоди реєстраційний номер було змінено на № 1)(далі - Договір), згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 15 722,00 дол.США із сплатою 13,00% річних за користування кредитними коштами на строк з 18.06.2007 року до 18.06.2014 року. (а.с. 6-11).

Додатковою угодою № 1 від 30.01.2009 р. було змінено схему погашення кредиту, а саме встановлений обов'язок позичальника повертати кредит та сплачувати плату за кредит шляхом щомісячної сплати ануїтетних платежів в день сплати ануїтетного платежу, розмір якого складає 255 доларів США. Крім того, зазначеною угодою було змінено термін повернення кредиту, а саме не пізніше 18.06.2016 р. /а.с.16-17/.

18.06.2007 р. між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та відповідачкою ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 12581, відповідно до умов якого остання зобов'язалась перед кредитором відповідати за невиконання боржником ОСОБА_2 умов вищевказаного кредитного договору в повному обсязі /а.с. 19-20/.

Додатковою угодою № 1 до договору поруки № 121581 від 18.06.2007 р. від 30.01.2009 р. було змінено основне зобов'язання за кредитним договором, а саме змінена процентна ставка до 18% річних, а також встановлений розмір ануїтетного платежу - 255 доларів США, графік погашення - ануїтет. Крім того, змінено строк виконання основного зобов'язання, а саме - до 18.06.2016 р. /а.с. 21/.

08.12.2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, АТ «УкрСиббанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «УкрСиббанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від АТ «УкрСиббанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість АТ «УкрСиббанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. (а.с. 36-37,38).

Відповідно до Договору позичальник ОСОБА_2 зобов'язався погасити кредит, сплатити за його користування проценти в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобов'язання виконав в повному обсязі відповідно до укладено договору.

Відповідно до п 6.1 Договору, сторони, керуючись чинним законодавством України, зокрема, статтями 525, 611 Цивільного кодексу України,погодили, що Банк має право: відповідно до п. 6.1.1 визнати термін повернення кредиту таким, що настав згідно з пункту 1.2.2. цього Договору, та вимагати від Позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту та повної сплати плати за кредит, змінивши при цьому терміни повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення.

Банком 19.08.2015 за вих. № 31.4-8/18262/15 та 18.08.2015 за вих. № 31-4-08/8131/15 було направлено за адресою ОСОБА_2 повідомлення (вимогу) про порушення зобов'язань за договором та про дострокове повернення кредиту і плати за кредит.

Відповідно до письмових розрахунків заборгованість по кредитному договору № 0 станом на 28.07.2015 р. складає 27104,99 доларів США, що згідно з курсом НБУ (100 доларів США - 2206,2278 грн.) складає 597997,82 грн., у тому числі тіло кредиту - 12034.74 доларів США, що еквівалентно 265513.77 грн., та відсотки - 15070,25 доларів США, що еквівалентно 332484,05 грн. /а.с. 18, 102/.

Відповідно до ст. 526 ЦК України - зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 536 ЦК України - за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України - позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України - заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, згідно з вищевказаним Договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами ПАТ «Дельта Банк» набуло права вимоги по спірному кредитному договору.

Аналіз наведених обставин та вимог закону дозволяє суду зробити висновок про те, що виконання зобов'язань за спірним кредитним договором було порушено з вини відповідача ОСОБА_2, у зв'язку з чим утворилась вищезазначена сума заборгованості. Твердження ОСОБА_2 про те, що ПАТ «Дельта Банк» не має правових підстав для звернення до суду із зазначеним позовом спростовуються належними доказами, а саме вищезазначеним договором купівлі-продажу прав вимоги. Як пояснив у судовому засіданні відповідач ОСОБА_2, він припинив погашати заборгованість за спірним кредитним договором у зв'язку із тим, що не знав, на який рахунок та кому треба вносити грошові кошти, проте не надав жодних доказів, що з 2010 р. він намагався отримати інформацію стосовно рахунків, на які треба сплачувати кредит у зв'язку із заміною кредитора, та що в наданні такої інформації йому було відмовлено.

Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України - порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Таким чином, твердження відповідача ОСОБА_3 про безпідставність вимог щодо стягнення з неї заборгованості у зв'язку із припиненням дії договору поруки не грунтуються на встановлених обставинах та вимогах закону, оскільки термін виконання основного зобов'язання встановлений кредитним договором до 18.06.2016 р., був змінений позивачем шляхом направлення вимог до відповідачів про дострокове стягнення заборгованості, які датовані 18.08.2015 р. до відповідача ОСОБА_2 та 19.08.2015 р. до відповідача ОСОБА_3 Таким чином, ПАТ «Дельта банк» змінив термін виконання основного зобов'язання 18.08.2015 р. та звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості з поручителя в межах встановленого шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Разом з тим, підлягають частковому задоволенню клопотання відповідача ОСОБА_2 та його представника щодо застосування строків позовної давності до вимог позивача з наступних підстав.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору, які викладені в додатковій угоді № 1 позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами шляхом слати ануїтетних платежів в день сплати ануїтетного платежу, розмір якого складає 255 доларів США кожного місяця.

Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами кожного 28 числа місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Судом встановлено, що останній платіж за спірним кредитним договором відповідачем ОСОБА_2 було здійснено в березні 2010 р., проти чого не заперечував також представник позивача. Кінцевий термін повернення кредиту за договором, який обумовлює строк дії цього договору, відповідно до укладеної між сторонами додаткової угоди № 1 від 30.01.2009 р. встановлений- до 18.06.2016 р., та який було змінено позивачем у зв'язку із реалізацією право вимоги щодо дострокого погашення кредиту шляхом надсилання на адресу відповідача ОСОБА_2 відповідних вимог від 18.08.2015 р.

Аналіз наведених обставин та вимог закону в цій частині дозволяє суду зробити висновок про необхідність застосування до позовних вимог загального строку позовної давності в три роки, та стягнути з відповідачів несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Оскільки позовна заява була подана 26.08.2015 р., щомісячні платежі в межах позовної давності повинні обраховуватись з 26.08.2012 р. Отже, у зв'язку з тим що відповідно до укладеної між сторонами додаткової угоди № 1 від 30.01.2009 р. встановлений розмір ануїтетного платежу в розмірі 255 доларів США, загальний розмір заборгованості за кредитним договором до кінцевого терміну виконання зобов'язання складає 11475 доларів США (255 дол. США * 45 місяців (26.08.2012 -18.06.2016) ), що згідно з курсом НБУ станом на 28.07.2015 р. становить 253164 грн. 64 коп. Таким чином, зазначений розмір заборгованості підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача в солідарному порядку. Оскільки позивач звернувся із позовом про дострокове стягнення заборгованості в межах трирічного строку позовної давності з моменту настання строку виконання зобов'язання за кредитним договором (18.08.2015 р.), підстави для відмови в задоволенні позовної заяви в повному обсязі відсутні.

Відповідні правові висновки викладені в постанові Верховного суду України від 02.12.2015 р. у справі № 6-249цс15, постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 р. у справі № 6-1732цс15, постанові Верховного Суду України від 29.10.2014 р. у справі № 6-169цс14, постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 р. у справі № 6-116цс13, які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

А в цілому позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», надалі за текстом - Закон, встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Відповідно до ч. 1 п. 8, ч. 2 ст. 4 ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організовує відчуження активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку.

Частиною 1 ст. 35 ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», встановлено, що тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників) є Фонд. Здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків Фонд здійснює через призначену виконавчою дирекцією уповноважену особу Фонду.

Відповідно до п. 17 ст. 2 ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Як визначено абзацом 1 ч. 1, ч. 2 ст. 36 ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту).

За приписами ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 37 ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», уповноважена особа Фонду діє від імені Фонду відповідно до цього Закону і нормативно-правових актів Фонду. Уповноважена особа Фонду, зокрема, має право: вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 37 ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» на виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду діє без довіреності від імені банку, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку.

Згідно з ч.ч. 1,6 ст. 38 Закону уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити збереження активів та документації банку та вжити передбачені законодавством заходи щодо стягнення простроченої заборгованості позичальників та інших боржників банку.

Також, частиною 1 п. 22 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку звільняється від сплати судового збору.

Норми п. 1 ч. 2, п. 1 ч. 3 ст. 37 ЗУ «Про судовий збір» не містять заборон передоручати уповноваженій особі Фонду власні повноваження іншій особі. В свою чергу п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" не визначає конкретний процесуальний статус заявника.

Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п.п. 5,6 ч. 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17.10.2014 р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» -при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Таким чином, з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 3797,47 грн. (253164, 64 грн. * 1,5%).

На підставі викладеного, керуючись ЗУ «Про судовий збір», Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст.ст. 256, 257, 261, 267, 514, 516, 526, ч. 1 ст. 530, 533, 536, 553, 554, 559, 610, 612, 631, 1049, ч. 2 ст. 1050 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 113,118-119,122 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 «Про стягнення заборгованості за кредитним договором» - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) та ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (МФО 380236, ) заборгованість за кредитним договором у розмірі - 253164 (двісті п'ятдесят три тисячі сто шістдесят чотири) гривні 64 копійки.

Стягнути зОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судовий збір на користь держави - 1898 (тисяча вісімсот дев'яносто вісім) гривень 73 копійки.

Стягнути зОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) судовий збір на користь держави - 1898 (тисяча вісімсот дев'яносто вісім) гривень 73 копійки.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О. В. Домарєв