Провадження № 2/127/1124/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2016 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Овсюка Є. М.,

при секретарі Олійник І. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засідання в м. Вінниці справу за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості по кредитному договору; зустрічним позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» про визнання неправомірними дій в частині нарахування комісії за надання та управління кредитом, визнання недійсною умову договору викладену в п.5.2 , -

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2015 р. Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості по кредитному договору №24/05/2005/840-КВ/16 від 24.05.2005 р. В позові зазначає, що згідно укладеного кредитного договору ОСОБА_1 надано кредит в сумі 39000 дол. США, строком на 180 місяців, з нарахуванням 12% річних за користування кредитом.

При підписанні кредитного договору сторони домовились, що позичальник сплачує щомісячно необхідну мінімальну суму платежу в розмірі 469 дол. США.

Відповідно до укладеної сторонами додаткової угоди №1 від 21.09.2012 р. до зазначеного кредитного договору щомісячна сума мінімального необхідного платежу зменшена до 425 доларів США.

Відповідно до Додаткового правочину №1 від 24.05.2005 р., який був укладений між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 сторони доповнили розділ 4 Договору пунктом 4.3.16 у наступній редакції: «Сплатити комісію за надання та управління кредитом в розмірі 0,35% від суми залишку кредитної заборгованості по кредиту щомісяця протягом всього строку користування кредитними коштами, одночасно з внесенням мінімального необхідного платежу, згідно п.3.3.3 Договору. Зазначену комісію позичальник повинен перерахувати на рахунок №8015».

В якості забезпечення виконання позичальником своїх зобовязань щодо погашення кредиту та інших платежів між банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №1 від 24.05.2005 р.

Відповідно до п.1.2 Договору Позичальник та поручитель відповідають перед банком як солідарні боржники.

За період користування кредитом позичальник частково здійснив погашення по кредиту на загальну суму 77667,35 дол. США, але в подальшому свої обовязки по погашенню кредиту виконував неналежним чином і створив заборгованість, яка станом на 07.07.2015 р. складає 12214,34 дол. США, які позивач просить стягнути солідарно з відповідачів.

В жовтні 2015 р. ОСОБА_1 звернулась до суду з зустрічним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» ОСОБА_3 про визнання неправомірними дій ВАТ «КБ Надра» в частині нарахування комісії за надання та управління кредитом передбачених п.4.3.16 Договору від 25.05.2007 р. та зарахування суми 9606,33 дол. США в рахунок інших платежів по договору, а також визнання недійсною умову, викладену в п.5.2 кредитного договору №24/05/2005/840-КВ/16 від 24.05.2005 р., укладеного між ОСОБА_1 та ВАТ «КБ Надра» із застосуванням наслідків його недійсності.

В зустрічному позові ОСОБА_1 вказує, що банком всупереч ст.42 Конституції України ст.ст. 11, 21 Закону України «Про захист прав споживача» до умов договору були включені несправедливі умови про сплату непропорційно великої суми компенсації, пені та передбачена сплата банку необґрунтованої комісійної винагороди.

Зазначені умови договору, на думку позивача, створили істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача.

Зазначає, що 10.05.2007 р. постановою Правління НБУ за №168 затверджено Правила надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Зі змісту п.3.6 Правил слідує, що банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку, за дії, які банк здійснює на власну користь. Ця постанова НБУ набула чинності з 25.05.2007 р., але позивач по первісному позову на це не звернув увагу і не скасував нарахування вказаної плати. Відповідно до зазначеного положення п.1.3.2 кредитного договору (плата за користування кредитом), п.4.3.16 договору внесені на підставі додаткового правочину від 24.05.2015 р. суперечать вимогам п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, а тому на підставі ч.1 ст.215 ЦК України ці положення кредитного договору підлягають визнанню недійсними.

З врахуванням наведеного, вважає, що грошові кошти в сумі 9605,33 дол. США, які були нараховані позичальнику в якості комісії за надання та управління кредитом є безпідставно набутим банком майном в розумінні ст.1212 ЦК України і підлягають поверненню позичальнику, а тому ця сума відповідно до ч.1 ст.601 ЦК України підлягає зарахуванню в рахунок інших платежів.

Також зазначає, що відповідно до п.5.2 кредитного договору передбачена пеня у розмірі 1% від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, що за один рік складає 365 % річних, що є непропорційно великою сумою компенсації і суперечить вимогам законодавства, а тому цю умову викладену в п.5 кредитного договору №24/05/2005/840-КВ/16 від 24.05.2005 р. щодо стягнення пені слід визнати недійсною.

В судовому засіданні представник позивача по первісному позову ОСОБА_4 просив задовольнити позовні вимоги, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. З цих же підстав не визнав і просив відмовити в задоволенні зустрічного позову.

Представник позивача по зустрічному позову ОСОБА_5 зустрічний позов підтримала, посилаючись на викладені в ньому обставини. А в задоволенні первісного позову просила відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи і докази, які надали сторони, суд приходить до висновку, про наявність підстав часткового задоволення первісного позову і відмову в задоволенні зустрічного позову з огляду на наступне.

В судовому засіданні встановлено, що згідно Кредитного договору № 24/05/2005/840-КВ/16 від 24.05.2005 року фізичній особі ОСОБА_1 надано кредит в сумі 39000,00 USD (тридцять дев'ять тисяч доларів США), строком на 180 місяців.

Умовами п. 1.3.1. Кредитного договору передбачена плата за користування Кредитом відсотків з розрахунку 12 % річних.

У п. 1.3.2. зазначено, що плата за управління кредитом сплачується Позичальником щомісячно протягом всього терміну користування кредитними коштами із розрахунку 0,35 % від суми залишку кредитної заборгованості по Кредиту.

На виконання умов Кредитного договору п.3.1.1. банк здійснив видачу кредиту (підтверджується заявою на видачу готівки №NL-1 від 24.05.2005 року).

Пункт 3.3.1. кредитного договору передбачає порядок повернення кредиту шляхом перерахування мінімально необхідного платежу у валюті кредиту.

При підписанні кредитного договору сторони домовились, що позичальник сплачує щомісячно необхідну мінімальну суму платежу, яка складає 469 дол.США.

Відповідно до додаткової угоди № 1 від 21.09.2012 року до кредитного договору №24/05/2005/840-КВ/16 від 24.05.2005 року, а саме пункту 3.3.1. щомісячна сума мінімально необхідного платежу зменшена до 425 дол. США.

При цьому, сторони домовились, що мінімально необхідна сума платежу вноситься щомісячно до 5 числа поточного місяця.

Підписанням додаткової угоди сторони збільшили термін користування кредитом до 25.05.2020 року.

Нарахування процентів за користування кредитом відбувається відповідно до п.3.4. кредитного договору, а саме за фактичну кількість днів у періоді, при розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день погашення кредиту.

Відповідно до умов п.4.2.4. Кредитного договору, банк має право вимагати від Позичальника дострокового виконання зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, інших платежів та можливих штрафних санкцій, якщо Позичальник "не вніс черговий мінімальний платіж у термін, визначений п.3.3.3. кредитного договору.

Пункт 4.3.7. кредитного договору передбачає один з обов'язків Позичальника сплачувати мінімально необхідні платежі у розмірі та порядку, визначених п.п.3.3.2., 3.3.3. кредитного договору.

Позичальник також взяв на себе зобов'язання відповідно до п.4.3.8. Кредитного договору у випадку порушення виконання зобов'язань, передбачених договором, сплати банку штрафні санкції, визначені п.п. 5.1.-5.3. Кредитного договору.

Пунктом 4.3.9. Кредитного договору визначено обов'язок Позичальника достроково виконати зобов'язання щодо повернення кредиту, сплаті нарахованих процентів та передбачених штрафних санкцій, у випадках, передбачених кредитним договором.

За порушення Позичальником строків сплати мінімально необхідних платежів згідно п.5.2. Кредитного договору Позичальник зобов'язаний сплатити на користь банку пеню у розмірі 1% від суми несвоєчасно сплачених коштів за кожен день прострочення.

Водночас пункт 5.3. кредитного договору передбачає відповідальність Позичальника за порушення умов п.п. 4.З.2., 4.3.4., 4.3.10., 4.3.12, 4.3.13. кредитного договору, а саме сплату Позичальником штрафу у розмірі 10% від суми кредиту, визначеного п.1.1. кредитного договору, за кожен випадок.

Відповідно до Додаткового правочину № 1 від 24.05.2005 року, який був укладений між ВАТ КБ «Надра» та громадянкою ОСОБА_1, сторони домовились доповнити розділ 4 кредитного договору пунктом 4.3.16 наступного змісту:

«4.3.16 Сплатити комісію за надання та управління кредитом в розмірі 0,35% від суми залишку кредитної заборгованості по кредиту щомісяця протягом всього строку користування кредитними коштами одночасно з внесенням мінімально необхідного платежу, згідно п. 3.3.3. Договору. Зазначену комісію Позичальник повинен перераховувати на рахунок № 8015».

В якості забезпечення виконання Позичальником своїх зобов'язань щодо погашення кредиту та інших платежів, передбачених Кредитним договором, між банком та ОСОБА_2 укладений договір поруки № 1 від 24.05.2005 року.

Пунктом 1.1. договору поруки передбачено, що Поручитель поручається перед Кредитором за належне виконання Позичальником взятих на себе зобов'язань, що виникають з кредитного договору № 24/05/2005/840-КВ/16 від 24.05.2005 року, а саме: повернути до 24.05.2020 року кредит в сумі 39000,00 доларів США; сплатити відсотки за користування кредитними коштами; сплатити штраф та пеню у випадках та розмірах, передбачених кредитним договором.

Відповідно до п. 1.2. договору поруки Позичальник та Поручитель відповідають як солідарні боржники.

За період користування кредитом Позичальник частково здійснив погашення по кредиту на суму 77667.35 дол. США, з яких: по тілу кредиту - 27961.23 дол. США; по відсоткам за користування кредитом - 36562.16 дол. США; комісія по кредиту - 12832.79 дол. США; пені по кредиту -311.15 дол. США.

В наслідок неналежного виконання Позичальником зобов'язань щодо погашення кредиту, сплаті відсотків за користування ним, сплаті пені та штрафу утворилась заборгованість.

Станом на 07.07.2015 року заборгованість по кредитному договору складає 12214.34 дол. США та 48378,21 гри., що сумарно на вказану дату еквівалентно за курсом НБУ 308127,09 грн., з яких: заборгованість по кредиту, у тому числі прострочена - 11038.75 дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ на вказану дату 234748,92 грн.; заборгованість по сплаті відсотків, у тому числі прострочена - 916.64 дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ на вказану дату 19493,17 грн.; заборгованість по сплаті комісії - 258.95 дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ на вказану дату 5506,79 грн.; пеня за прострочення сплати кредиту - 48378,21 грн.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору, позивач по первісному позову просить суд стягнути з відповідачів як солідарних боржників заборгованість по кредитному договору .

Задовольняючи частково первісний позов суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.1054 ЦК України "За кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти".

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику(грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно до ч. 1 ст. 551 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно ст. 554 ЦК України «У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки».

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Як слідує зі змісту додаткового правочину № 1 від 24.05.2005 р. укладеного між ВАТ КБ «Надра» в особі директора філії ВАТ КБ «Надра» Вінницьке РУ ОСОБА_6 з однієї сторони та ОСОБА_1, на позичальника покладено додаткові зобов'язання, які полягають у сплаті комісії за оформлення кредитної справи в розмірі 1010 грн., а також сплаті комісії за надання та управління кредитом в розмірі 0,35% від суми залишку кредитної заборгованості по кредиту щомісяця протягом всього строку користування кредитними коштами одночасно з внесенням мінімально необхідного платежу згідно з п. 3.3.3 договору.

Вказані зобов'язання позичальника первинним договором кредиту № 7521 від 24.05.2005 р. передбачені не були, а відтак відповідно до положень розділу 1 договору поруки № 1 від 24.05.2005 р. призводять до збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Крім того, відповідно до додаткової угоди № 1 від 21.09.2012 р. внесено зміни до ряду пунктів кредитного договору № 24/05/2005/840-КВ/16 від 24.05.2005 р., а саме: розмір щомісячної суми мінімального платежу (п. 3.3.2 первинного договору), кінцевого терміну повернення кредиту (п. 3.3.4 первинного договору).

Відомостей, які б свідчили про належне повідомлення поручителя про зміну вищевказаних положень кредитного договору суду надано не було.

В Постанові Верховного Суду України від 21 травня 2012 року № 6-69цс11 зазначено, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. Відповідно до абз.1 п 22 Постанови від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. В абз. 2 п. 22 Постанови вказано, що якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Підставою для припинення поруки є сукупність двох умов ,а саме:внесення без згоди поручителя змін до основного зобов»язання та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок таких змін.

Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення договору поруки у зв'язку зі зміною зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності - ч. 1 ст. 559 ЦК України.

За таких обставин суд вважає, що порука є припиненою в звязку з ненаданням поручителем ОСОБА_2 згоди на зміну зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності.

Враховуючи невиконання ОСОБА_1 зобовязань за кредитним договором № 24/05/2005/840-КВ/16 від 24.05.2005 року, що потягло за собою утворення заборгованості, яка станом на 07.07.2015 року складає 12214.34 дол. США та 48378,21 грн., що сумарно за курсом НБУ еквівалентно 308127,09 грн., а також те, що договір поруки № 1 від 24.05.2005 року, укладений між банком та ОСОБА_2 визнано припиненим, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 .

Вимоги зустрічного позову, суд вважає необґрунтованими та відмовляє в їх задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 4.3.16, яким доповнено кредитний договір на підставі Додаткового правочину № 1 від 24.05.2005 року, позичальник повинен сплатити комісію за надання та управління кредитом в розмірі 0,35% від суми залишку кредитної заборгованості по кредиту щомісяця протягом всього строку користування кредитними коштами одночасно з внесенням мінімально необхідного платежу, згідно п. 3.3.3. Договору. Зазначену комісію Позичальник повинен перераховувати на рахунок № 8015.

Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За правилами ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1, 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків.

За положеннями ч. 5 ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема, положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Проте, в п. 4.3.16 кредитного договору, комісія визначена у процентному відношенні від суми кредиту, відповідно 0,35 %, і є незмінною величиною, а тому, такі умови не суперечать як положенням ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», так і затвердженому сторонами графіку платежів, згідно з яким боржник повинен сплачувати щомісяця фіксовану суму.

Відповідно до ст. 2 Закону України від «Про банки і банківську діяльність», банківський кредит будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Пунктом 3.4 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 передбачено, що банки зобов'язані в кредитному договорі зазначити: вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу; обґрунтування вартості супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов'язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб'єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо); про відкриття банківського рахунку, відкритого з метою зарахування на нього суми наданого кредиту або надання кредиту за рахунком (овердрафт), умови відкриття, ведення та закриття такого рахунку, тарифи та всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у зв'язку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням; правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом, якщо договором про надання кредиту передбачається можливість зміни процентної ставки за кредитом залежно від зміни облікової ставки Національного банку або в інших випадках

З урахуванням вищезазначеного до переліку супутніх послуг, які можуть бути надані споживачеві при наданні банком споживчого кредиту, зокрема, можуть відноситися: відкриття поточного (карткового) рахунку, здійснення розрахунково-касового обслуговування, забезпечення обслуговування кредитної заборгованості тощо.

Пункти 3.1, 3.6. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, передбачають, що банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх сукупних послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначивши таке: перелік, розмір всіх комісій банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, в тому числі комісії з обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування тощо, і не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку, зокрема за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо).

З урахуванням викладених норм закону, розрахункове обслуговування чи обслуговування кредитної заборгованості є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії.

Частиною 4 ст. 1068 ЦК України передбачено, що клієнт зобов'язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором.

Стаття 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» передбачає, що комерційні банки самостійно встановлюють процентні ставки та комісійну винагороду по своїх операціях.

Згідно зі ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договором) між клієнтом та банком.

За умовами п. 4.3.16 кредитного договору, сторони передбачили обов'язок позичальника сплачувати щомісячно комісію за управлінням кредитом у розмірі 0,35 % від суми кредиту, а тому дії банку в частині нарахування комісії за надання та управління кредитом є правомірними.

Крім того, умовами кредитного договору, сторони перебачили штраф та пеню.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч. 2 ст. 551 ЦК України).

Враховуючи положення ст. ст. 549, 551 ЦК України, суд вважає, що спірні умови договору, якими передбачалась відповідальність боржника у вигляді сплати пені та штрафу, у разі невиконання або неналежного виконання зобовязання, є такими, що ґрунтуються на вимогах Закону та підлягають задоволенню.

Як вбачається зі змісту спірного договору, у ньому передбачено всі істотні умови такого виду договору відповідно до вимог чинного на той час цивільного законодавства. Укладаючи кредитний договір, сторони дійшли згоди щодо укладання договору за зазначених у ньому умовах, а відтак, з власної ініціативи на момент отримання коштів сторони з власної волі на свій розсуд визначили для себе правила подальшої поведінки, зокрема щодо усіх ризиків, пов'язаних зі зміною обставин, з яких вони виходили при укладенні цього договору, в тому числі і щодо можливих економічних змін.

Крім того, в разі незгоди з умовами кредитного договору ОСОБА_1 мала можливість скористатись своїм правом, визначеним ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Проте, таким правом ОСОБА_1 не скористалася, що свідчить про її згоду з усіма умовами договору.

Отже, спірні умови кредитного договору були узгоджені сторонами (досягнуто згоди з усіх істотних умов договору), кредитний договір підписаний сторонами, останні мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому частково виконував його умови, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором (а.с. 18-20); в умовах договору зазначена сукупна вартість кредиту, реальної процентної ставки, штрафних санкцій та міститься повна інформація стосовно умов кредитування.

З урахуванням викладеного, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що спірні умови кредитного договору не протирічать чинному законодавству і є характерними для відносин банківського кредиту при укладенні сторонами кредитного договору.

Такі по суті висновки, з аналогічних правовідносин, містяться і в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 лютого 2016 року (справа № 6-34589ск15).

З огляду на вищевикладене, суд дійшов переконливого висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1.

Крім того, згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. (ч. 1 )Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 2)

Оскільки позивача по первісному позову - уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» було звільнено від сплати судових витрат, судовий збір в розмірі 3081,27 грн., слід стягнути з ОСОБА_1 на користь держави.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212, 214-215 ЦПК Украни, ст. 525, 526, 530, 543, 549, 553, 554, 559, 599, 612, 625, 629, 1050, 1054 ЦК України, Законом України "Про захист прав споживачів", Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», суд -

ВИРІШИВ:

Первісний позов Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості по кредитному договору задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» заборгованість по кредитному договору №24/05/2005/840-КВ/16 від 24.05.2005 року, яка станом на 07.07.2015 року складає 12214.34 дол. США та 48378,21 грн., з яких заборгованість по кредиту, у тому числі прострочена - 11038.75 дол. США; заборгованість по сплаті відсотків, у тому числі прострочена - 916.64 дол. США; заборгованість по сплаті комісії - 258.95 дол. США; пеня за прострочення сплати кредиту - 48378,21 грн.

Договір поруки укладений між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_2 від 24.05.2005 року визнати припиненим.

В решті позовних вимог Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь держави 3081,27 гривень судового збору.

В задоволенні зустрічного позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: