Справа № 300/11/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

01 квітня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Леска В.В., Кондора Р.Ю.,

при секретарі - Волощук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» на рішення Воловецького районного суду від 16 лютого 2016 року по справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» (далі Банк) звернулося в суд із указаним позовом, посилаючись на те, що 13.10.2005 між Банком та ОСОБА_1 був укладений договір, зав умовами якого Банком передано відповідачу кредитні карту за строком дії до 06/08, зі встановленим кредитним лімітом у розмірі 5000.

Банк зазначав, що позичальниця не виконувала своїх зобов'язань за вказаним договором, унаслідок чого в неї перед Банком утворилася заборгованість по відсоткам за користування кредитом, яка за період із 30.11.2012 по 30.11.2015 складає 6842,89 грн.

Рішенням Воловецького районного суду від 16.02.2016 у задоволенні позову Банку відмовлено.

На це рішення подав апеляційну скаргу Банк. Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги Банку задовольнити в повному обсязі.

У запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_1 рішення суду просила залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які зявились в судове засідання, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 13.10.2005 між Банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, що є договором приєднання (ст. 634 ЦК України).

Вказаний договір про надання банківських послуг складається із заяви ОСОБА_1 від 13.10.2005, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою і Тарифів (а.с.7-13). Згідно умов цього договору Банк надав ОСОБА_1 кредитну картку зі встановленим кредитним лімітом у розмірі 5000 грн. зі сплатою 48% річних і кінцевим терміном погашення, що відповідає строку дії картки до 06/08 (тобто до 30.06.2008). Порядок погашення кредиту у заяві від 13.10.2005 визначено щомісячний платіж у розмірі 7% від суми витрат.

Оскільки позичальниця належним чином не виконувала своїх зобов'язань за вказаним договором, Банк раніше уже звертався до ОСОБА_1 з позовом про стягнення заборгованості за цим же кредитним договором, за результатами розгляду якого у задоволенні позову Банку відмовлено рішенням Воловецького районного суду від 17.12.2013 у справі № 300/1091/13-ц (а.с.40-41). Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 19 лютого 2014 року це рішення було скасовано та ухвалено нове рішення стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором в сумі 26929,88 грн. Таке рішення виконувалось, і зазначені у розрахунку заборгованості суми, сплачені у 2014 та 2015 роках це суми, які були сплачені на виконання рішення апеляційного суду від 19 лютого 2014 року (а.с.6).

Проте в подальшому Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 червня 2015 року рішення апеляційного суду Закарпатської області від 19 лютого 2014 року було скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с.43-44), і ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 13.10.2015 залишено без змін рішення Воловецького районного суду від 17.12.2013 (а.с.37-39).

Ухвалою Воловецького районного суду від 1 грудня 2015 року, зміненою ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 22 березня 2016 року, за заявою ОСОБА_1 допущено поворот виконання рішення апеляційного суду Закарпатської області від 19.02.2014 (а.с.76-770.

Рішенням Воловецького районного суду від 17 грудня 2013 року, що, відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, має силу преюдиції, встановлено, що відповідно до п.п. 3.1.1, 5.4 правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця; строк погашення процентів визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі останнім днем місяця, вказаного на картці (поле MONTH). При цьому встановлено, що останній платіж позичальником здійснено у вересні 2006 року, дія картки закінчилася у червні 2008 року, нову платіжну картку Банк позичальниці не видавав, а тому Банк, предявивши позов у жовтні 2013 року пропустив строк позовної давності.

Відповідні правові позиції щодо строків звернення до суду із позовом про стягнення коштів за договором про надання банківських послуг, яким встановлено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, неодноразово викладені у Постановах Верховного Суду України (від 19.03.2014 р, справа № 614 цс 14; 18.06.2014, справа №6-61цс14; 17.09.2014, справа № 6-95цс14; 24.09.2014, справа № 6-103 цс 14; від 12.11.2014, справа № 6-167 цс 14; від 01.10.2014, справ № 133 цс 14 та № 134 цс 14; 22.10.2014 №6-127цс14) - перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст. 261 ЦК України).

Предметом спору у справі № 300/1091/13-ц була заборгованість ОСОБА_1 станом на 20.09.2013, а предметом даної справи - заборгованість ОСОБА_1 за відсотками, нарахована за період із 30.11.2012 по 30.11.2015, а отже позови не є тотожними.

У своїх запереченнях проти позову ОСОБА_1 просила врахувати судові рішення, якими раніше вже було застосовано позовну давність.

Банк предявив до ОСОБА_1 позов, за результатами якого Воловецьким районним суду 17 грудня 2013 року у справі № 300/1091/13-ц було ухвалено рішення, у жовтні 2013 року - за межами строку позовної давності. Предявлення цього позову а також сплата коштів на виконання скасованого рішення суду, не перериває перебігу позовної давності.

Враховуючи преюдиційні обставини - останній платіж позичальником здійснено у вересні 2006 року, дія картки закінчилася у червні 2008 року, нову платіжну картку Банк позичальниці не видавав, а тому Банк предявив даний позов у січні 2016 року з пропуском трирічного строку позовної давності.

Посилання апелянта на те, що зобовязання не припинилося і позичальником належним чином не виконано не спростовують висновку місцевого суду щодо пропуску Банком позовної давності щодо місячних платежів.

Таким чином доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, що відповідно до приписів ст. 308 ЦПК України, є підставою для відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 304, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313, п.1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» - відхилити.

Рішення Воловецького районного суду від 16 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпросередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча:

Судді: