У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ДемяносоваМ.В., Леванчука А.О., Парінової І.К.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Міністерства інфраструктури України, приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» про поновлення на роботі, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 4 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 14 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що згідно з наказом Міністерства інфраструктури України від 25 травня 2012 року № 273 «Про затвердження складу Виконавчого органу (Правління) приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» було затверджено склад Виконавчого органу (Правління) приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту», відповідно до якого він на той час займаючи посаду заступника начальника відділу судових спорів та претензійно-позовної роботи, призначений членом Виконавчого органу (Правління) приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» та його секретарем. Наказом Міністерства інфраструктури України від 20 травня 2014 року № 213 «Про затвердження складу Виконавчого органу (Правління) приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» склад правління був змінений, наказ від 25 травня 2012 року № 273 був визнаний таким, що втратив чинність, однак його залишено на посаді члена Правління та секретаря.

17 листопада 2014 року він отримав лист приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» від 27 жовтня 2014 року № 3231, яким повідомлено, що наказом Міністерства інфраструктури України від 21 жовтня 2014 року № 521 було затверджено новий склад Виконавчого органу (Правління) приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» та визнано таким, що втратив чинність наказ Міністерства інфраструктури України від 20 травня 2014 року № 213. З прийняттям цього наказу він був звільнений з посад члена Правління та секретаря Правління приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту». Позивач ОСОБА_4 не погоджуючись з цим наказом, просив у судовому порядку вирішити питання про поновлення його на посаді члена Правління та секретаря Правління приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту».

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 4 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 14 грудня 2015 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, із ухваленням нового рішення у справі про задоволення його позову.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що, ухвалюючи оскаржувані у справі судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та дійшли обґрунтованого висновку про безпідставність і недоведеність заявлених позивачем вимог, виходячи із того, що відповідно до п. 9.2. статуту приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» вищим органом товариства є загальні збори. У період набуття в процесі приватизації права власності на акції товариства іншими акціонерами, вищим органом товариства є Держава в особі Міністерства інфраструктури України, як єдиний акціонер, який виконує повноваження загальних зборів. В силу п.п. 13 п. 9.2.4. вищевказаного статуту обрання голови та членів Виконавчого органу (Правління) та прийняття рішення про припинення їх повноважень належить до виключної компетенції вищого органу товариства. Враховуючи ці обставини, суди дійшли правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на те, що наказом Міністерства інфраструктури України від 21 жовтня 2014 року № 521 в межах його повноважень та відповідно до положень статуту було затверджено новий склад Виконавчого органу (Правління). За таких обставин вимоги позивача про поновлення його на посаді члена Правління та секретаря Правління приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» є необґрунтованими.

Такий висновок судів відповідає встановленим у справі обставинам та ґрунтується на вимогах закону.

Наведені в касаційній скарзі доводи заявника є безпідставними і правильність вищезазначених висновків судів не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 4 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 14 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

М.В. Демяносов
А.О. Леванчук І.К. Парінова

Колегія суддів: