У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., ПаріновоїІ.К., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання майна спільною сумісною власністю,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, у якому просила встановити факт проживання її однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 у період з 2000 року до моменту укладення між ними шлюбу, тобто до 15 липня 2005 року, визнати спільною сумісною власністю її та ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1 Дніпропетровської області, яку розділити між ними порівну, та виділити їй зі спільного сумісного майна Ѕ частину, з визнанням за нею права власності на Ѕ частину цієї квартири.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 11 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 3 червня 2014 року, позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено. Встановлено факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_5, у період з 2000 року до моменту укладення між ними шлюбу, тобто до 15 липня 2005 року. Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1, зареєстровану на ім'я ОСОБА_5 у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно (реєстраційний номер НОМЕР_1), на підставі договору купівлі-продажу ВАК № 244620 від 19 червня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Растегаєвим В.М., у реєстрі за № 2842. Проведено поділ спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а саме: квартири АДРЕСА_1, зареєстрованої на ім'я ОСОБА_5 у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно (реєстраційний номер НОМЕР_1), на підставі договору купівлі-продажу ВАК № 244620 від 19 червня 2003 року, зареєстрованого та посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Растегаєвим В.М. у реєстрі за № 2842. Виділено зі спільного сумісного майна ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Ѕ частину квартири АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину вказаної квартири. Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 грудня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_5 задоволено, рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 11 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 3 червня 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 жовтня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено. Встановлено факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_5, у період з 2000 року до моменту укладення між ними шлюбу, тобто до 15 липня 2005 року. Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1. Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення у справі про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення, ухвалене судом апеляційної інстанції, і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що, ухвалюючи оскаржуване у справі судове рішення, суд апеляційної інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 316 ЦПК України правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання майна спільною сумісною власністю. При цьому суд вірно виходив із положень чинного на час виникнення спірних правовідносин Кодексу про шлюб та сім"ю України та виходячи із цього дійшов правильного висновку про те, що сам по собі факт спільного проживання сторін без реєстрації шлюбу, на який посилалася позивач у заявленому позові, не може бути підставою для визнання за нею права власності на Ѕ частину квартиру, оскільки цим законодавством не передбачалося врегулювання питання права на майно жінки та чоловіка, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою. Це питання було врегульовано положеннями ст. 74 СК України, який набрав чинності 1 січня 2004 року, тобто після виникнення спірних правовідносин. При цьому суд апеляційної інстанції прийняв до уваги правові позиції Верховного Суду України, викладені у постановах від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15 та від 11 березня 2015 року у справі № 6-211цс14 та встановив у даній справі, що доказів того, що спірна квартира створена за рахунок спільної праці та трудової участі позивача, так само, що між останньою та відповідачем існувала письмова домовленість про створення спільної сумісної власності, а тому у відповідності до ст. 17 Закону України «Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, майно є спільною сумісною власністю, суду надано не було.

Крім того, ухвалюючи оскаржуване рішення, апеляційний суд повністю виконав вказівки суду касаційної інстанції, викладені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 грудня 2014 року, які в силу ч. 4 ст. 338 ЦПК України, є обов'язковими при новому розгляді справи.

Отже, наведені в касаційній скарзі доводи заявника є необґрунтованими і правильність вищезазначених висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин рішення апеляційного суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

А.О. Леванчук
І.К. Парінова О.В. Попович

Колегія суддів: