Справа № 396/196/16-ц
Провадження № 2/396/169/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2016 року Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області

у складі: головуючого Шепетько Володимир Іванович

з участю секретаря Кость А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Новоукраїнка цивільну справу за позовом ОСОБА_1, від імені якого діє представник ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, третя особа: ОСОБА_11 сільська рада Новоукраїнського району Кіровоградської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, та за зустрічним позовом ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа: ОСОБА_11 сільська рада Новоукраїнського району Кіровоградської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, та визнання права власності в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся з позовом до відповідачів про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, посилаючись на те, що 02.01.2010 року помер його батько ОСОБА_12, після смерті якого залишилося спадкове майно: земельна ділянка площею 7,88 га., що розташована на території ОСОБА_11 сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області для ведення особистого селянського господарства. За життя, а саме 21 червня 2001 року в ОСОБА_11 сільській раді Новоукраїнського району Кіровоградської області ОСОБА_12 було складено заповіт, яким земельну ділянку було заповідано позивачеві ОСОБА_1 При складенні заповіту уповноваженою посадовою сільської ради було допущено помилку в написанні прізвища спадкоємця, та замість ОСОБА_1 спадкоємцем було зазначено ОСОБА_13. Вказана обставина унеможливлює прийняття спадщини позивачем за заповітом.

Крім того, після подання нотаріусу необхідного пакету документів, для отримання свідоцтва про право на спадщину, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, в звязку з тим, що державний акт на право власності на земельну ділянку є пошкодженим, та не може бути прийнятим нотаріусом для подального оформлення спадкових прав.

Позивач як особа, що визначена у заповіті, має переважне право на отримання у власність заповіданого йому майна. Але, на час відкриття спадщини рідні сестри позивача ОСОБА_14 та ОСОБА_15 не досягли повнолітнього віку, а відтак вони мають право на обовязкову частку у спадщині. Відповідно до довідки сільської ради № 151 від 16 вересня 2015 року, на момент відкриття спадкового майна коло спадкоємців першої черги за законом складається із девяти чоловік, частка кожного із спадкоємців в земельній ділянці площею 7,03 га мала складати 0,78 га. З врахуванням наявності заповіту, складеного на імя позивача, а також двох осіб, що мають право на обовязкову частку в спадщині, яка складається із половини від тієї частки, яку б вони наслідували при прийнятті спадщини за законом, частка кожного із спадкоємців з обовязковою часткою у спадщині становить по 0,39 га. Таким чином, позивач має право наслідувати земельну ділянку площею 6,25 га (за мінусом обовязкової частки у спадщини у двох сестер).

У звязку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду та просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_12 та встановити факт належності правовстановлюючого документу.

Відповідачі у справі ОСОБА_9 та ОСОБА_10, заперечуючи проти позову позивачів, звернулись до суду з зустрічною позовною заявою до відповідачів про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, та визнання права власності в порядку спадкування за законом, посилаючись на слідуючи обставини.

02.01.2010 року помер їх батько ОСОБА_12, після смерті якого залишилося спадкове майно: земельна ділянка площею 7,88 га., що розташована на території ОСОБА_11 сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області для ведення особистого селянського господарства. За життя, а саме 21 червня 2001 року в ОСОБА_11 сільській раді Новоукраїнського району Кіровоградської області ОСОБА_12 було складено заповіт, яким земельну ділянку було заповідано позивачеві ОСОБА_1, який після смерті батька ОСОБА_12, який помер 02 січня 2010 року, звернувся до нотаріуса для оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом. ОСОБА_1 посилається на те, що він, як особа, що визначена у заповіті, має переважне право на отримання у власність заповіданого йому майна. Так як на час відкриття спадщини вони не досягли повнолітнього віку, тому не мали права на обовязкову частку у спадщині.

Оскільки відповідно до довідки сільської ради № 151 від 16 вересня 2015 року, на момент відкриття спадкового майна коло спадкоємців першої черги за законом складається із девяти чоловік, то частка кожного із спадкоємців в земельній ділянці площею 7,03 га мала складати 0,78 га. З врахуванням наявності заповіту, складеного на імя позивача, а також двох осіб, що мають право на обовязкову частку в спадщині, яка складається із половини від тієї частки, яку б вони наслідували при прийнятті спадщини за законом, частка кожного із спадкоємців з обовязковою часткою у спадщині становить по 0,39 га.

Виходячи з цього, позивачі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 мають право на отримання у спадщину по 0,39 га земельної ділянки кожній.

Позивач та його представник в судове засідання не зявилися, подав суду заяву, в якій просили розглядати справу без їх участі, заперечень щодо зустрічної позовної заяви немає, просили задовольнити позов, відповідачі в судове засідання не зявилися, подав суду заяву, в якій просили розглядати справу без їх участі, просили задовольнити зустрічний позов, представник відповідача ОСОБА_11 сільської ради Новоукраїнського району в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без участі представника, а тому сух ухвали про розгляд справи за участі сторін.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов ОСОБА_1, до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_9, ОСОБА_10 третя особа: ОСОБА_11 сільська рада Новоукраїнського району Кіровоградської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, за зустрічний позов ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_1 третя особа: ОСОБА_11 сільська рада Новоукраїнського району Кіровоградської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, та визнання права власності в порядку спадкування за законом, слід задовольнити в повному обсязі, посилаючись на слідуючи обставини.

Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст. 60 ЦПК України сторони зобов'язані довести ті обставини , на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Під час розгляду справи судом встановлено, що 02.01.2010 року помер батько сторін ОСОБА_12 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ОЛ № від 10 липня 2015 року( а.с.10).

Єдиними спадкоємцями першої черги, як діти спадкодавця, являються сторони у справі -позивачі та відповідач/, відповідно кожен з них має право на частки спадкового майна.

Ступінь родинного звязку сторін зі спадкодавцем, підтверджується свідоцтвами про їх народження, де батьком записаний ОСОБА_12 (а.с.14-18).

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_12 залишилося спадкове майно, а саме: земельна ділянка площею 7,88 га., що розташована на території ОСОБА_11 сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області для ведення особистого селянського господарства.

ОСОБА_12 за життя 21 червня 2001 року склав заповіт, яким заповідав належну йому земельну ділянку площею 7,88 га, що розташована на території ОСОБА_11 сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вказаний правочин було посвідчено секретарем виконавчого комітету ОСОБА_11 сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області та зареєстровано в реєстрі за № 156 (а.с. 10).

Однак, нотаріусом при виготовленні заповіту було допущено помилку, а саме: невірно зазначено прізвище спадкоємця, а саме: «Мандзюк», замість вірного «Манзюк»(а.с.19).

Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 61 від 23 листопада 2015 року виданою державним нотаріусом Новоукраїнської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_16 вбачається, що у звязку з допущеною помилкою при виготовленні заповіту, заявник позбавлений права на реалізацію своїх спадкових справ (а.с.24).

Крім того, факт правильності написання прізвища позивача підтверджується копією паспорта позивача (а.с.22), а також копією свідоцтва про народження (а.с.14).

Таким чином, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 слід задовольнити і встановити факт належності позивачу зазначеного правовстановлюючого документу.

Відповідно до ст. 1216, 1217 та 1220 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) та здійснюється за заповітом, або за законом та відкривається внаслідок смерті цієї особи, або оголошення її померлою.

Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_12 на підставі ст. 1234 ЦК України використав своє право на заповіт і згідно ст. 1235 ЦК України призначив спадкоємцем свого майна ОСОБА_1

Відповідно до статей 1233,1234,1235,1236 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов'язків, що є пропорційною до одержаних ними прав. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

Згідно статті 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно статті 1222,1223 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Правовстановлюючий документ на земельну ділянку площею 7,88 га., що розташована на території ОСОБА_11 сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області у позивача відсутній.

У встановлений законом строк позивач звернулася до державного нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак державний нотаріус ОСОБА_16 відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_12 у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на майно спадкодавця, що підтверджується постановою № 61 від 23.11.2015 року (а.с.24).

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» (пункт 23) передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування.

У відповідності зі ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації

У відповідності до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 16.05.2013, № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК).

Як передбачено ст. 328 ЦК України Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно до норми ст. 392 ЦК України вбачається, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, суд доходить до висновку, що позивач у встановлений законом строк звернувся у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, що є підставою для визнання за ним права власності на майно в порядку спадкування за заповітом, так як іншої можливості оформити своє право на спадкування у нього немає.

Відповідно до чинного законодавства Україна законодавчо забезпечує громадянам, організаціям та іншим власникам рівні умови захисту права власності.

В силу статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Таким чином, встановлено неможливість оформлення позивачем спадкової справи на земельну ділянку у позасудовому порядку, оформлення якої не порушує законних прав чи інтересів інших осіб, тому суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку площею 7,88 га, що розташована на території ОСОБА_11 сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області після смерті ОСОБА_12

З урахуванням наведеного позовні вимоги позивача, як спадкоємця за заповітом, які у встановленому законом порядку звернувся до нотаріальної контори, про визнання за ними права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, складеним його батьком, ОСОБА_12 є законними та підлягають задоволенню.

Відсутність правовстановлюючих документів на вищевказану земельну ділянку є дійсно перешкодою для отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину.

Згідно п.4.12 гл.10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів.

Пунктом 4.18. вказаного Порядку передбачено, що за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Статтею1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Виходячи із розяснень Постанови ПВСУ № 7 від 30.05.2008 року Про судову практику у справах про спадкування суд приходить до висновку, що позивач фактично прийняв спадщину, але через відсутність правовстановлюючих документів, які підтверджують державну реєстрацію права власності на земельну ділянку він позбавлений можливості отримати Свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

Розглядаючи позовні вимоги за зустрічним позовом, а саме встановлення факту належності правовстановлюючого документу, та визнання права власності в порядку спадкування за законом, суд керується наступним.

Позивач ОСОБА_1 просить суд встановити факт того, що заповіт складений на користь нього та в наслідок цього, визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на за 6,25 га земельної ділянки, право за життя на яку здобув ОСОБА_12

При цьому, просячи суд визнати за ним право власності на частину земельної ділянки, ОСОБА_1 посилається на те, що позивач як особа, що визначена у заповіті, має переважне право на отримання у власність заповіданого йому майна. Але, на час відкриття спадщини рідні сестри позивача ОСОБА_14 та ОСОБА_15 не досягли повнолітнього віку, а відтак в силу норм ст. 1241 ЦК України, вони мають право на обовязкову частку у спадщині.

Частиною 1 вказаної статті Кодексу передбачено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. В свою чергу ч. 5 цієї статті Кодексу визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права (п. 1 ч. 2 цієї статті Кодексу).

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Оскільки відповідно до довідки сільської ради № 151 від 16 вересня 2015 року, на момент відкриття спадкового майна коло спадкоємців першої черги за законом складається із девяти чоловік, то частка кожного із спадкоємців в земельній ділянці площею 7,03 га мала складати 0,78 га.

З врахуванням наявності заповіту, складеного на імя позивача, а також двох осіб, що мають право на обовязкову частку в спадщині, яка складається із половини від тієї частки, яку б вони наслідували при прийнятті спадщини за законом, частка кожного із спадкоємців з обовязковою часткою у спадщині становить по 0,39 га.

Виходячи з цього, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 мають право на отримання у спадщину по 0,39 га земельної ділянки кожній.

Таке визнання можливе лише в судовому порядку, оскільки постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, державним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, в звязку з відсутністю можливості у спадкоємців подати до нотаріальної контори належний правовстановлюючий документ.

Згідно ст.88 ЦПК України, судові витрати суд залишає за сторонами.

Керуючись ст.ст. 15,60,212-215 ЦПК України, ст.ст.1216,1218,1223,1233,1268 ЦК України,

В И Р І Ш И В :

Первісний і зустрічний позови задовольнити.

Встановити факт належності правовстановлюючого документу, а саме те, що заповіт, складений та посвідчений 21 червня 2001 року в ОСОБА_11 сідьській раді Новоукраїнського району Кіровоградської області від імені ОСОБА_12 на користь ОСОБА_13, належить ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1, право власності в порядку спадкування за заповітом на 6,25 (шість цілих двадцять п'ять сотих) га земельної ділянки, право за життя на яку здобув ОСОБА_12 на підставі державного акту КР № 104565, виданого на підставі розпорядження голови Новоукраїнської районної державної адміністрації від 19.12.2002 року № 1004-р.

Визнати за ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_2, право власності в порядку спадкування за законом на 0,39 (нуль цілих тридцять дев'ять сотих) га земельної ділянки, право за життя на яку здобув ОСОБА_12 на підставі державного акту КР № 104565, виданого на підставі розпорядження голови Новоукраїнської районної державної адміністрації від 19.12.2002 року № 1004-р.

Визнати за ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_3, право власності в порядку спадкування за законом на 0,39 (нуль цілих тридцять дев'ять сотих) га земельної ділянки, право за життя на яку здобув ОСОБА_12 на підставі державного акту КР № 104565, виданого на підставі розпорядження голови Новоукраїнської районної державної адміністрації від 19.12.2002 року № 1004-р.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, яка може бути подана до апеляційного суду Кіровоградської області через Новоукраїнський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: В. І. Шепетько