У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Юровської Г.В., Мазур Л.М., Писаної Т.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: Бородянська районна державна нотаріальна контора Київської області, приватний нотаріус Бородянського районного нотаріального округу Київської області Король РусланАнатолійович, про визнання відмови від прийняття спадщини недійсною, встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання частково недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом, визнання договору дарування квартири недійсним та визнання права власності на частину спадкового майна, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Бородянського районного суду Київської області від 15 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 29 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його бабуся та мати відповідачки ОСОБА_5 - ОСОБА_8, після смерті якої відкрилась спадщина на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, земельну ділянку площею 0,1199 га, кадастровий номер НОМЕР_1, по АДРЕСА_2 - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, та земельну ділянку площею 0,0024 га, кадастровий номер НОМЕР_2, по АДРЕСА_3.

Він та ОСОБА_5 є спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_8, так як його мати, яка б мала право на спадкування, загинула у 1995 році.

Також позивач вказував, що з 2002 року він постійно проживав у квартирі бабусі як член сім'ї та після її смерті залишився там проживати разом з тіткою, хоча й не був там зареєстрований.

У 2011 році позивач вирішив поїхати на роботу до Росії і на прохання відповідачки 19 жовтня 2011 року підписав заяву про свою відмову від спадщини на її користь, щоб, як пояснила йому відповідачка, було зручніше і дешевше у його відсутність оформити спадщину. При цьому вона пообіцяла, що потім належну йому частину спадкового майна вона переоформить на нього. Однак, 08 лютого та 01 березня 2014 року державним нотаріусом Генгашвілі З.М. були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на все спадкове майно, а 22 листопада 2014 року вона подарувала спадкову квартиру ОСОБА_6

Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_4 просив суд визнати його відмову від спадщини після смерті ОСОБА_8 недійсною; встановити факт його постійного проживання із спадкодавицею на час відкриття спадщини; визнати частково недійсними та скасувати видані на ім'я ОСОБА_5 свідоцтво про право на спадщину за законом від 01 березня 2014 року в частині Ѕ частини земельної ділянки площею 0,1199 га по

АДРЕСА_2, свідоцтво про право на спадщину від 08 лютого 2014 року в частині Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 та свідоцтво про право на спадщину за законом від 01 березня 2014 року в частині Ѕ частини земельної ділянки площею 0,0024 га АДРЕСА_3; визнати недійсним договір дарування квартири, укладений 22 листопада 2014 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6; визнати за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 на Ѕ частину вказаного спадкового майна.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області

від 15 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 29 вересня 2015 року, у задоволенні позову

ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК Україниспадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

Згідно з ч. 5 ст. 1273 ЦК Українивідмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною.

Зазначеною нормою закону передбачено, що спадкоємець не може в обмін на відмову від прийняття спадщини вимагати отримання для себе або інших осіб будь-яких матеріальних чи нематеріальних благ.

У ч. 5 ст. 1274 ЦК Українизакріплено, що відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених ст. ст. 225, 229-231 і ст. 233 цього Кодексу.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 23 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст. 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

З матеріалів справи вбачається, що позивач посилався на те, що написав відмову від спадщини під впливом помилки, оскільки фактично прийняв спадщину після смерті своєї бабусі та проживав у квартирі, що є спадковим майном. Також вказував про те, що його тітка - ОСОБА_5, запевнила його, що відмова від спадщини потрібна лише для того, щоб вона могла оформити спадщину після смерті бабусі у його відсутність, оскільки він перебував на заробітках у м. Москві, однак був впевнений, що це ніяк не вплине на його спадкові права. Крім того, зазначав, що державний нотаріус всупереч Закону України «Про нотаріат» та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України не роз'яснив йому положення ст. ст. 1274, 1275 України.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позову, обґрунтовано виходив із того, що підстави для задоволення позову, передбачені ст. ст. 225, 229-231 і ст. 233 ЦК України, відсутні. Зі змісту заяви про відмову від спадщини вбачається, що ОСОБА_4 зміст ст. ст. 1274, 1275 ЦК України роз'яснено, про що свідчить його підпис (а. с. 20, т. 1.

Із матеріалів справи та змісту судових рішень не вбачається, що судами при вирішенні спору допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Доводи касаційної скарги про те, що суд всупереч вимогам ст. ст. 212-212 ЦПК України в повній мірі не перевірив обставини у справі та докази на їх підтвердження, висновків суду першої інстанції, з якими погодився й апеляційний суд, не спростовують.

Частиною 3 статті 332 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, ухвалено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 15 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 29 вересня

2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Г.В. Юровська
Л.М. Мазур
Т.О. Писана