Провадження № 2/761/1251/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі: головуючого - судді Гуменюк А.І.

при секретарі Романчук К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, поданого в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (далі - Позивачі) 04 серпня 2015 року звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_4 (далі-Відповідач) про розірвання договору, стягнення заборгованості та усунення перешкод у здійсненні права власності.

Свої вимоги обґрунтовували тим, що їм на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1. Зазначили, що 01 січня 2011 року громадянкою ОСОБА_5, які діяла від імені ОСОБА_2 на підставі усної домовленості, та Відповідачем було укладено договір оренди житлового приміщення у вищезазначеній квартирі (далі - Договір оренди житлового приміщення). Відповідно до умов вказаного договору оренди, Відповідач зобов'язувався сплачувати орендну плату у розмірі 500-550 євро, а також оплачувати житлово-комунальні послуги. Однак, починаючи з жовтня місяця 2014 року та станом на липень місяць 2015 року у Відповідача утворилася заборгованість з орендної плати у розмірі 88 954 грн. та заборгованість щодо оплати за житлово-комунальні послуги у розмірі 15 014 грн. Просили суд ухвалити судове рішення, яким розірвати Договір оренди житлового приміщення; стягнути з Відповідача на користь Позивачів заборгованість за оренду житла у розмірі 88 954 грн. та заборгованість по оплаті за житлово-комунальні послуги в розмірі 15 014 грн., а всього 103 968 грн.; зобов'язати Відповідача не чинити Позивачам перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом його виселення із вищезазначеної квартири без надання йому іншого житла, а також відшкодувати судові витрати, пов'язані із розглядом справи.

Згідно ухвали Шевченківського районного суду м. Києві від 09 березня 2016 року, за заявою представника Позивача № 1, позов в частині щодо розірвання правочину, усунення перешкод у здійсненні права власності та виселення без надання іншого житлового приміщення - залишено без розгляду.

Крім того, в ході судового розгляду справи, представник Позивачів уточнила позовні вимоги та просила суд ухвалити судове рішення, яким стягнути з Відповідача на користь Позивачів заборгованість у розмірі 112 089 грн. 83 коп., з яких 97 075 грн. 60 коп. - плата за оренду житла, а 15 014 грн. 23 коп. - заборгованість по оплаті за житлово-комунальні послуги.

У судовому засіданні представник Позивачів позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві, з урахуванням залишення частини позовних вимог без розгляду та уточнень щодо розрахунку заборгованості. Просила суд позов задовольнити повністю.

Представник Відповідача у судовому засіданні позов не визнала, надала суду пояснення та заперечення проти позовних вимог, стверджуючи, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, оскільки Договір оренди житлового приміщення було укладено між Відповідачем та громадянкою ОСОБА_5, яка на момент укладення вказаного договору не була представником жодного з Позивачів. Отже, на її думку, за Договором оренди житлового приміщення орендні правовідносини виникли безпосередньо між Відповідачем та громадянкою ОСОБА_5 і припинилися у зв'язку зі смертю останньої, тобто, 13 травня 2013 року.

Суд, заслухавши пояснення представника Позивачів та представника Відповідача, дослідивши та оцінивши в сукупності надані сторонами докази, дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло, виданого на ім`я ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_1 та ОСОБА_3, в рівних долях, Управлінням справами Національної академії наук України від 19 грудня 1994 року, Свідоцтвом про право на спадщину, виданого на ім`я ОСОБА_2 Лавренюк С.М. державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори від 28 грудня 2005 року за р.№ 5-6587, Договором дарування частини квартири, обдаровуванною за яким є ОСОБА_2, посвідченим Лавренюк С.М. державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори 14 серпня 2006 року, за р. № 5-4226, (а.с. 9-10, 11-12, 13).

Крім того, суд встановив, що 01 січня 2011 року, між громадянкою ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було укладено Договір оренди житлового приміщення, а саме квартири АДРЕСА_1 (а.с. 6-8).

Відповідно до частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Виходячи зі змісту, статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

За змістом частини 1 статті 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з частиною 1 статті 810 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Зі змісту положень частини 1 статті 810 Цивільного кодексу України вбачається, що наймодавцем за договором оренди житла може бути лише власник житла.

Відповідно до частини 1 статті 811 Цивільного кодексу України, договір найму житла укладається у письмовій формі.

За змістом частин 1 та 3 статті 244 Цивільного кодексу України, Представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю.

Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Згідно з частиною 1 статті 245 Цивільного кодексу України, форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

Згідно з частиною 1 статті 10 Цивільного кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до статті 57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом частини 1 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Аналізуючи матеріали справи, суд приходить до висновку, що Договір оренди житлового приміщення зі сторони наймодавця було укладено особою, яка не мала права на передачу вищезазначеної квартири в оренду, оскільки вона не була власником вказаного житла, а також Позивачі не надали суду доказів, які б свідчили про уповноваження зазначеної особи на передачу належної Позивачам квартири в оренду від їх імені.

Суд критично оцінює твердження сторони Позивачів, що ОСОБА_5 під час укладення Договору найму житлового приміщення діяла від імені ОСОБА_2 на підставі усної домовленості, оскільки така форма відносин представництва суперечить положенням Цивільного кодексу України щодо обов'язкової встановленої законодавством форми договору та, відповідно, оформлення довіреності на укладення такого договору.

Крім того, докази про договірні відносини оренди житлового приміщення між Позивачами та Відповідачем в матеріалах справи відсутні.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позову та стягнення з Відповідача на користь Позивачів заборгованості по орендній платі та платі за житлово-комунальні послуги щодо користування квартирою АДРЕСА_1 відсутні.

Таким чином, позов в цілому є безпідставним, необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.

З огляду на викладене, на підставі статей 202, 244, 245, 627, 638, 810, 811 Цивільного кодексу України, керуючись статтями 10, 11, 13, 57, 60, 88, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1, поданого в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів - в і д м о в и т и.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а у разі, якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків або після розгляду справи в апеляційному порядку Апеляційним судом м. Києва, якщо воно не буде скасоване.

СУДДЯ :