Справа № 202/7506/15-ц
Провадження 2/0202/294/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2016 року м. Дніпропетровськ

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: Волошина Є.В.

за участю секретаря Величко А.А.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача 1 ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до Товариства з додатковою відповідальністю СК «Альфа-Гарант», ОСОБА_4 про захист прав споживачів, визнання дій протиправними, зобовязання виконати грошове зобовязання та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року позивач звернувся до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська із позовом до Товариства з додатковою відповідальністю СК «Альфа-Гарант», ОСОБА_4 про захист прав споживачів, визнання дій протиправними, зобовязання виконати грошове зобовязання та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначила, що 09 січня 2015 року на вул.Совхозній в м.Дніпропетровську стався нещасний випадок, джерелом підвищеної небезпеки - автомобілем, під керуванням ОСОБА_4, пішоходу ОСОБА_3 було завдано шкоди здоровю. Згідно ст.1187 ЦК України встановлено цивільно-правову відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки незалежно від вини заподіювача шкоди. Цивільно-права відповідальність ОСОБА_4 була забезпечена страховим полісом СК «Альфа-Гарант». Після отримання повідомлення про ДТП, відповідно до ст.24 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон), СК «Альфа-Гарант» зобовязаний був здійснити страхові виплати, для чого позивачем було надано реквізити платіжної карти. Однак свої зобовязання СК «Альфа-Гарант» не виконала, завдавши шкоди позивачу. Також в позовній заяві зазначила, що у її випадку необхідно застосовувати положення ЗУ «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», що находить своє підтвердження у Постанові Пленуму ВССУ №4 від 01 березня 2013 року. Заборгованість за витратами, повязаними з її лікуванням, що підтверджено документально складає 15653 грн. Заборгованість по відшкодуванню морально шкоди згідно ст.26-1 Закону становить 5000 грн. (5% від страхової виплати). Заборгованість за шкоду, повязану з тимчасовою втратою працездатності (п.3 ч.1 ст.25 Закону) станом на 03 лютого 2016 року становить 24307 грн. Крім того, відповідно до ст.23 ЗУ «Про захист прав споживачів» СК «Альфа-Гарант» повинна сплатити на користь держави штраф у розмірі 6090 грн. Уточнивши свої вимоги, просила визнати безпідставною бездіяльність СК «Альфа-Гарант», яка полягає у фактичній відмові споживачу фінансової послуги в реалізації свого права на отримання страхової виплати та стягнути вищезазначені суми з СК «Альфа-Гарант». Позовних вимог до ОСОБА_4 не заявляла.

В судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві.

Представник ТДВ СК «Альфа-Гарант» - ОСОБА_2 позов не визнав та просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. В наданих суду запереченнях зазначив, що дійсно цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 застрахована в СК «Альфа-Гарант». 24 квітня 2015 року до них звернувся аварійний комісар ОСОБА_1 нібито від імені ОСОБА_3, яка постраждала у ДТП, що мало місце 09 січня 2015 року. Співробітниками СК «Альфа-Гарант» було розяснено останньому про перелік документів, які потерпілим чи їх законним представникам необхідно надати для того, щоби СК «Альфа-Гарант» мало правові підстави для прийняття відповідного рішення для визначення розміру страхового відшкодування. Однак, станом на час винесення рішення ані позивач, ані її представник (із належно посвідченою довіреністю) до СК «Альфа-Гарант» не звертався. Жодних документів на підтвердження того, що ОСОБА_4 було визнано винним в заподіянні шкоди здоровю позивачу надано не було. Також зазначив, що посилання представника на ЗУ «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» є безпідставним, оскільки данні правовідносини регулюються нормами ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність не подавав.

Вислухавши представників позивача та відповідача, повно та всебічно дослідивши матеріали цивільної справи суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

В судовому засіданні встановлено, що 19 грудня 2014 року між ОСОБА_4 та Товариством з додатковою відповідальністю СК «Альфа-Гарант» (далі - Товариство) було укладено поліс про обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ/4510529.

12 січня 2015 року Товариством було отримано від ОСОБА_4 повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 09 січня 2015 року за участю автомобіля НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4

24 квітня 2015 року до Товариства, від імені ОСОБА_3, звернувся ОСОБА_1 із заявою про страхове відшкодування внаслідок ДТП, що мало місце 09 січня 2015 року.

На підтвердження своїх повноважень ОСОБА_1 надав довіреність на представництво з обслуговування договорів страхування для відновлення порушеного права власності та інших прав, зазначених у договорах страхування, у повному обсязі від 20 квітня 2015 року, укладеного між ним та ОСОБА_3

Товариством було відмовлено ОСОБА_1 у прийнятті заяви, оскільки він не надав належним чином посвідчених документів на представництво ОСОБА_3

Так, відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ч.5 ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Статтею 1195 ЦК України передбачено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Договором або законом може бути збільшений обсяг і розмір відшкодування шкоди, завданої потерпілому каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 24 вказаного Закону передбачено, що у зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним лікуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Згідно ст. 26-1 Закону, страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю.

Згідно п. 25 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, що страхове відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюються в порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК та розділом III Закону № 1961-IV.

При цьому страховому відшкодуванню підлягають і додаткові витрати, зумовлені необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Потреба у додаткових витратах встановлюється висновком медико-соціальної експертної комісії.

Статтею 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. При цьому вказана заява повинна містити дані, передбачені пунктом 35.1 вказаної статті. Крім того, до заяви додаються документи, зазначені в пункті 35.2 ст. 35 зазначеного Закону.

Як убачається з матеріалів справи ОСОБА_3 у встановленому законом порядку до страховика про виплату страхового відшкодування не зверталась. Щодо звернення ОСОБА_1 до Товариства від імені ОСОБА_3 із заявою про страхове відшкодування суд виходить з наступного.

Згідно довіреності на представництво з обслуговування договорів страхування для відновлення порушеного права власності та інших прав, зазначених у договорах страхування, у повному обсязі від 20 квітня 2015 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, останньому надані наступні права: надавати запити та одержувати необхідні матеріали, документи, повязані з виконанням правочинів; одержувати від страховика інформацію про стан страхової справи по врегулюванню збитків відповідно, укладених договорів страхування; відслідковувати терміни виконання зобовязань сторін в процесі відшкодування збитків, вживати заходи до їх пришвидшення; забезпечувати належне оформлення усіх необхідних документів; домовлятися з зазначеними страховиком сервісними центрами (СТО) про вартість відновлювального ремонту, контролювати стан виконаних робіт; визначити можливість страхового шахрайства, вважати заходів щодо його уникнення; надавати запити в органи ДАІ, інші установ, організації, отримувати необхідні відповіді та довідки для страхувальника.

Повноважень щодо звернення із відповідними заявами ОСОБА_1 до СК «Альфа-Гарант» вищезазначена довіреність не передбачає.

Вищезазначене також підтверджується наданою Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (Нацкомфінпослуг) відповіді на розгляд скарги ОСОБА_1, відповідно до якої встановлено, що ОСОБА_1 не має права представляти інтереси ОСОБА_3 згідно тієї довіреності, яку він надав страховику та те, що страховику не надано документи, які відповідно до Закону необхідні для здійснення страхової виплати.

Листом №03/1642 від 24 квітня 2015 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» повідомило позивача про необхідність надати документи передбачені Законом, що надасть змогу Товариству визначити розмір страхового відшкодування. Однак станом на день розгляду справи доказів того, що позивач належним чином звертався до Товариства суду не надано.

Таким чином позивачем не дотриманий порядок, передбачений ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази самого факту ДТП 09 січня 2015 року за участю ОСОБА_4 та те, що ушкодження здоровю ОСОБА_3 зазнала саме за наслідками цього ДТП. В судовому засіданні представнику позивача було розяснено право на подання зазначених доказів, однак таким своїм правом останній не скористався.

Відповідно до положень ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст.ст.57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

В судовому засіданні, судом не здобуто, а позивачем не доведено протиправність дій відповідача щодо відмови у виплаті страхового відшкодування.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.3, 10, 60, 88, 209, 213-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Товариства з додатковою відповідальністю СК «Альфа-Гарант», ОСОБА_4 про захист прав споживачів, визнання дій протиправними, зобовязання виконати грошове зобовязання та стягнення моральної шкоди відмовити у повному обсязі.

Повний текст рішення буде виготовлений до 27 березня 2016 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м.Дніпропетровська.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Є.В. Волошин