Справа № 443/1408/13 Головуючий у 1 інстанції: Салій В.В.
Провадження № 22-ц/783/419/16 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3,

представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

представника Ходорівської міської ради Жидачівського

району Львівської області - Закорчемного І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 23 вересня 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Ходорівської міської ради, ОСОБА_4, Стрийського МБТІ про визнання незаконними рішень виконавчого комітету Ходорівської міської ради народних депутатів від 09.04.1993 № 130 "Про розгляд заяви гр. ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_9.", від 09.12.1994 № 336 "Про розгляд заяви гр. ОСОБА_8, ОСОБА_4., ОСОБА_11.", від 14.03.1995 № 76 "Про розгляд заяви гр. ОСОБА_4"; про визнання незаконними дії Ходорівської міської ради народних депутатів з видачі свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_4; визнання незаконними дії Ходорівської міської ради народних депутатів з передачі копії свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_4 до Стрийського МБТІ; визнання недійсним свідоцтва про право власності на на квартиру АДРЕСА_1 від 10.05.1995 року, виданого ОСОБА_4 ОСОБА_6 міською радою народних депутатів; визнання недійсною реєстрації свідоцтва на квартиру АДРЕСА_1 від 10.05.1995 року, виданого громадянці ОСОБА_4 ОСОБА_6 міською радою народних депутатів, у Стрийському МБТІ.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково, визнано незаконними рішення виконкому Ходорівської міської ради від 09.04.1993 р. № 130, від 09.12.1994 № 336, від 14.03.1995 № 76 в частині повернення 1/3 частини будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_4, заборони приватизації квартири НОМЕР_1 відселення жильців з квартири НОМЕР_1 повернення квартири НОМЕР_1 та видачу свідоцтва про право власності на вказану квартиру ОСОБА_4. Визнано незаконними дії Ходорівської міської Ради народних депутатів при видачі ОСОБА_4 свідоцтва про право власності на квартиру на квартиру АДРЕСА_1. Визнано незаконним свідоцтво про право особистої власності на квартиру (будинок) від 10 травня 1995 року, видане на підставі рішення виконкому Ходорівської міської ради № 76 від 14 березня 1995 року та зареєстроване Стрийським міжміським бюро технічної інвентаризації 13 травня 1995 року за реєстром № 416, згідно якого квартира АДРЕСА_2 належить на праві особистої власності ОСОБА_4. В інших вимогах відмовлено.

Рішення в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_4, вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що проживанню позивача та його родини не чиниться жодних перешкод, оскільки, він з моменту народження і по теперішній час постійно проживає у спірній квартирі і відповідно до рішення № 229 виконавчого комітету Ходорівської міської ради від 26.08.2011 року на особу ОСОБА_2 переоформлено квартирний облік після смерті його батька. Також вважає, що порушення права позивача на приватизацію немає у зв"язку із невчиненням ним передбачених законодавством дій для оформлення документів про право власності на спірне житло.

Крім цього апелянт зазначає, що позивачем пропущено строк звернення до суду із позовом, так як до матеріалів справи додано документи, датовані 2008 роком, по справі, яка розглядалася в порядку адміністративного провадження Личаківським районним судом м. Львова, по якій позивач та члени його родини були залучені до участі у справі як треті особи, предметом розгляду якої був спір з приводу визнання нечинним рішення виконавчого комітету Ходорівської міської ради № 130 від 09.04.1993 року та були в якості доказів по справі додані документи про право власності ОСОБА_4 на квартиру, в якій проживала родина позивача. В матеріалах справи наявна поштова квитанція, яка підтверджує надсилання таких ухвал на адресу позивача. Також, додатковим підтвердженням факту обізнаності самого позивача про правовий статус житла в якому він проживає, є сплата протягом тривалого періоду часу квартирної плати з боку сім"ї позивача на користь ОСОБА_4, а тому саме з 2008 року почався перебіг строку позовної давності. З наведених підстав апелянт просить рішення суду в частині задоволення позову скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3 щодо задоволення апеляційної скарги, заслухавши думку представника Ходорівської міської ради Жидачівського району Львівської області Закорчемного І.Б., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб, в межах заявлених ними вимог. Кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

За загальними положеннями ЦПК України обов»язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Частина 3 ст. 303 ЦПК України передбачає, що апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду буде встановлене неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов»язковою підставою для скасування рішення.

Згідно з роз»ясненнями п. 15 постанови Пленуму Верхового Суду України від 24.10.2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» суд апеляційної інстанції при перевірці законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги згідно з частинами 3 та 4 статті 303 ЦПК лише у разі, якщо буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов»язковою підставою для скасування рішення. За цих умов апеляційний суд перевіряє справу в повному обсязі й зобов"язаний мотивувати в рішенні вихід за межі доводів апеляційної скарги, проведення перевірки у повному обсязі.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням виконкому Ходорівської міської ради народних депутатів від 09.04.1993 року №130 «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_9.» вирішено повернути будинок АДРЕСА_1 дочкам - спадкоємцям ОСОБА_12 по 1/3 частині будинку кожному, а саме, ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_9 по мірі можливості після відселення мешканців з квартир НОМЕР_1 та №3. Цим же рішенням заборонено прописку громадян та приватизацію, оскільки будинок підлягає поверненню спадкоємцям ОСОБА_12.

Рішенням виконкому Ходорівської міської ради народних депутатів від 09.12.1994 року №336 «Про розгляд заяви гр.. ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_9.» змінено п.1 рішення виконкому Ходорівської міської ради народних депутатів від 09.04.1993 р. №130, вилучено слова « по мірі можливості після відселення мешканців з квартири НОМЕР_2», доповнено рішення пунктами 4 і 5, відповідно до яких вирішено відселення жильців, які проживають у квартирі АДРЕСА_1 проводити згідно черги №4 міськвиконкому; сім»ю , що проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1 зарахувати на квартирний облік для позачергового одержання житла /список №4/ при Ходорівській міській раді.

Рішенням виконавчого комітету Ходорівської міської ради народних депутатів від 14.03.1995 року «Про розгляд заяви ОСОБА_4І.» вирішено повернути квартиру АДРЕСА_3 ОСОБА_4: вирішено видати свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_3 на ім»я ОСОБА_4; заборонено голові приватизаційної комісії проводити приватизацію квартири квартиронаймачами; заборонено прописку громадян у квартиру, оскільки така підлягає поверненню ОСОБА_4; відселення жильців проводити згідно з чергою №4 міськвиконкому; сім»ї , що проживають в квартирі АДРЕСА_1 зарахувати на квартирний облік для позачергового одержання житла /список 4/ при Ходорівській міській раді народних депутатів.

З оскаржуваних рішень виконкому Ходорівської міської ради народних депутатів №130 від 09.04.1993 року, №336 від 09.12.1994 року, № 76 від 14.03.1995 року вбачається, що підставами для їх прийняття були заяви спадкоємців ОСОБА_12, його дочок - ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_9 про повернення квартир у житловому будинку АДРЕСА_1 який, як зазначено в оскаржуваних рішеннях, знаходився у комунальній власності виконавчого комітету Ходорівської міської ради, а в період з 1930 року до 1944 року належав ОСОБА_12, що підтверджується, як зазначено в оскаржуваних рішеннях, копією плану будинку, заявами свідків, довідками з міської управи про надання дозволу на будівництво, квитанціями про оплату страхівок, квитанціями про оплату архітектору.

Разом з тим, приймаючи оскаржувані рішення про повернення будинку АДРЕСА_1 спадкоємцям ОСОБА_12, виконком Ходорівської міської ради народних депутатів не зазначив в рішеннях, які правовстановлюючі документи підтверджують право власності ОСОБА_13 на цей житловий будинок.

Колегія суддів, проаналізувавши зміст рішень виконавчого комітету Ходорівської міської ради народних депутатів №130 від 09.04.1993 року, №336 від 09.12.1994 року, № 76 від 14.03.1995 року, зазначені в них підстави для їх прийняття, приходить до висновку про те, що прийнявши рішення про повернення спадкоємцям ОСОБА_12 - ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_9 квартир у житловому будинку АДРЕСА_1, що знаходився у комунальній власності Ходорівської міської ради, виконавчий комітет не зазначив правових, законодавчо визначених підстав, правового механізму та правової природи такого повернення об»єкту комунальної власності і діяв не у спосіб, передбачений законом. Виконком Ходорівської міської ради народних депутатів, приймаючи оскаржувані рішення, не вказав, якими нормами права керувався при прийнятті оскаржуваних рішень, якими нормами права передбачено право виконкому вирішувати питання про повергнення майна спадкоємцям колишнього власника.

Законодавство, яке були чинним на час виникнення спірних правовідносин, на момент прийняття оскаржуваних рішень виконавчого комітету Ходорівської міської ради народних депутатів, не передбачало правових підстав та механізму повернення будинку спадкоємцям померлого колишнього власника, який знаходився у комунальній власності органу місцевого самоврядування та на законних підставах використовувався іншими особами.

Прийняття виконкомом Ходорівської міської ради народних депутатів рішень №130 від 09.04.1993 року, №336 від 09.12.1994 року, № 76 від 14.03.1995 року в частині повернення квартир у житловому будинку АДРЕСА_1 суперечить Закону України «Про місцеві ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування» від 07.12.1990 року, відповідно до якого органи місцевого самоврядування не наділені повноваженнями щодо повернення майна, що знаходиться у комунальній власності колишнім власниками чи спадкоємцям колишнього власника.. Приймаючи оскаржувані рішення щодо повернення житлового будинку АДРЕСА_1, виконком міської ради народних депутатів не врахував, що таке майно може бути повернуте за рішенням суду.

Приймаючи рішення про повернення житлового будинку спадкоємцям померлого ОСОБА_12, його дітям, ОСОБА_14, ОСОБА_4, ОСОБА_9, виконком міської ради діяв поза межами своїх повноважень, оскільки не наділений повноваженнями вирішувати питання щодо спадкоємства, визначення складу спадщини та кола спадкоємців, що мають право на спадкування, повернення майна спадкоємцям, вирішення таких питань віднесене до компетенції нотаріальної контори або суд.

Оскаржувані рішення виконкому Ходорівської міської ради народних депутатів рішень №130 від 09.04.1993 року, № 76 від 14.03.1995 року в частині заборони приватизації квартир НОМЕР_2 житлового будинку АДРЕСА_1 їх мешканцями суперечить Закону України «Про власність», Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 року, яким визначено перелік квартир, що не підлягали приватизації згідно з ч.2 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Органи місцевого самоврядування не були наділені повноваженнями вирішувати питання щодо заборони приватизації окремих квартир, а відтак прийняття рішення щодо заборони приватизації окремих квартир свідчить про обмеження прав мешканців на їх приватизацію, а відтак доводить незаконність рішення органу місцевого самоврядування щодо заборони приватизаційній комісії приватизовувати мешканцями займані ними квартири НОМЕР_2 житлового будинку АДРЕСА_1.

Прийнявши рішення №130 від 09.04.1993 року, № 76 від 14.03.1995 року в частині заборони приватизації квартир НОМЕР_2 житлового будинку АДРЕСА_1, виконавчий комітет Ходорівської міської ради народних депутатів створив перешкоди у реалізації мешканцями квартир права на їх приватизацію, передбаченого Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Стаття 9 Житлового Кодексу України передбачає, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст. 109 ЖК України виселення із займаного приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду допускається лише з підстав, установлених законом. Виселення проводиться в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом.

А відтак рішення №336 від 09.12.1994 року, №76 від 14.03.1995 року в частині відселення мешканців, які проживають у квартирі НОМЕР_1 житлового будинку АДРЕСА_1, прийняте з порушенням норм Конституції України та ЖК України.

Враховуючи вищенаведене, відсутність законних підстав для прийняття виконавчим комітетом Ходорівської міської ради народних депутатів рішень №130 від 09.04.1993 року, №336 від 09.12.1994 року, № 76 від 14.03.1995 року щодо повернення по 1/3 частині АДРЕСА_4 цього будинку спадкоємцям ОСОБА_12 - ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_9, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувані рішення виконкому Ходорівської міської ради народних депутатів прийняті з порушенням норм чинного на цей час законодавства, за відсутності повноважень органу місцевого самоврядування повертати житлові будинки спадкоємцям їх колишніх власників, а відтак такі рішення є незаконними.

Ухвалюючи оскаржуване рішення та задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції визнав незаконними рішення виконкому Ходорівської міської від 09.04.1993 р. № 130, від 09.12.1994 № 336, від 14.03.1995 № 76 в частині повернення 1/3 частини будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_4, заборони приватизації квартири НОМЕР_1 відселення жильців з квартири НОМЕР_1 повернення квартири НОМЕР_1 та видачу свідоцтва про право власності на вказану квартиру ОСОБА_4.

Разом з тим, як вбачається з оскаржуваних рішень виконкому Ходорівської міської ради, цими рішеннями були вирішені і інші питання, а саме, вирішено питання про зарахування сім»ї, що проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1 позачергового одержання житла /список 4/ при Ходорівській міській раді народних депутатів, вирішено не прописувати громадян, оскільки житловий будинок підлягає поверненню спадкоємцям ОСОБА_12.

Оскільки підставами для зарахування на квартирний облік сім»ї мешканців квартири НОМЕР_1 житлового будинку АДРЕСА_1 є повернення оспорюваними рішеннями виконкому Ходорівської міської ради народних депутатів від 09.04.1993 р. № 130, від 09.12.1994 № 336, від 14.03.1995 № 76 житлового будинку спадкоємцям ОСОБА_12 - ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_9, яке в частині повернення їм житлового будинку визнані судом недійсними, висновок суду про визнання їх недійсними частково є безпідставним та необґрунтованим, і такі підлягають визнанню недійсними в цілому.

Оскільки рішення виконкому Ходорівської міської ради народних депутатів № 76 від 14.03.1995 року, на підставі якого ОСОБА_10 10.05.1996 року видано свідоцтво про право власності на квартиру НОМЕР_1 житлового будинку АДРЕСА_1, визнане незаконним, то таке свідоцтво слід визнати недійсним та визнати недійсною та скасувати реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 від 10.05.1995 року, за ОСОБА_4

Закон України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» від 17.04.1991 року, не міг бути підставою для прийнятті виконкомом Ходорівської міської ради народних депутатів оскаржуваних рішень №130 від 09.04.1993 року, №336 від 09.12.1994 року, № 76 від 14.03.1995 року та вирішення питання про повернення житлового будинку АДРЕСА_1, оскільки на момент прийняття оскаржуваних рішень ні ОСОБА_8, ні ОСОБА_4, ні ОСОБА_9 не були визнані репресованими та реабілітованими відповідно до цього Закону, а відтак на них не поширювалася його дія.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про пропуск позивачем строку позовної давності, в обгрунтування чого ОСОБА_4 зазначила те, що позивачу було відомо про оскаржувані ним рішення виконкому Ходорівської міської ради народних депутатів у 2008 році. В обґрунтування таких тверджень посилалася на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 21.05.2008 року у справі №2а- 2695/08 та копію повідомлення цього суду від 22.08.2008 року №1-/Л про виклик ОСОБА_2. в судове засідання по розгляду справи, що розглядалася в адміністративному провадженні, про визнання нечинними та скасування рішення виконавчого комітету Ходорівської міської ради народних депутатів. Такі доводи апелянта спростовуються матеріалами справи №2а- 2695/08, у якій відсутнє рекомендоване повідомлення про вручення його ОСОБА_2., що спростовує доводи апелянта про те,що позивач пропустив строк позовної давності.

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення:1) неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 23 вересня 2015 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати незаконним рішення виконавчого комітету Ходорівської міської ради народних депутатів від 09.04.1993 № 130 "Про розгляд заяви гр. ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_9.",

Визнати незаконним рішення виконавчого комітету Ходорівської міської ради народних депутатів від 09.12.1994 № 336 "Про розгляд заяви гр. ОСОБА_8, ОСОБА_4., ОСОБА_11."

Визнати незаконним рішення виконавчого комітету Ходорівської міської ради народних депутатів від 14.03.1995 № 76 "Про розгляд заяви гр. ОСОБА_4"

Визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру НОМЕР_1 у житловому будинку АДРЕСА_1 Жидачівського району Львівської області від 10.05.1995 року, видане громадянці ОСОБА_4 Ходорівською міською радою народних депутатів,

Визнати недійсною та скасувати реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 від 10.05.1995 року, виданого Стрийським МБТІ громадянці ОСОБА_10 Ходорівською міською радою народних депутатів.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуюча: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.