Справа № 450/1570/11 Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А.
Провадження № 22-ц/783/1223/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Р. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Зверхановської Л.Д. і ОСОБА_2,

при секретарі Цапові П.М.,

за участю адвоката ОСОБА_3 представника позивачки ОСОБА_4; відповідачів ОСОБА_5 і ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 і ОСОБА_6, третя особа Сокільницька сільська рада Пустомитівського району Львівської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 25 листопада 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2011 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 і ОСОБА_6, третя особа Сокільницька сільська рада Пустомитівського району Львівської області, у якому з урахуванням уточнень просила зобовязати відповідачів відновити межу земельної ділянки по вул. Сяйво, 16 у с. Сокільники Пустомитівського району Львівської області по лінії ГА згідно з планом меж земельної ділянки, відображеним у державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 335174, виданому 04 серпня 2005 року, шляхом демонтажу наявної огорожі і встановлення її відповідно до плану меж; усунути перешкоди в користуванні вказаною земельною ділянкою шляхом знесення самочинно збудованої господарської будівлі; не чинити їй перешкод у користуванні земельною ділянкою загальною площею 0,08 га, яка виділена їй під будівництво житлового будинку № 16 по вул. Сяйво в с. Сокільники Пустомитівського району Львівської області, а також стягнути з відповідачів на її користь судові витрати, включаючи витрати на правову допомогу.

Посилалась на те, що відповідачі всупереч проекту забудови вказаної земельної ділянки самочинно збудували на межі земельних ділянок господарську будівлю, захопивши частину належної їй земельної ділянки (т.1, а.с. 1, 87, 121).

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 25 листопада 2014 року, що оскаржується, позов задоволено.

Зобовязано ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відновити межу земельної ділянки по вул. Сяйво, 16 у с. Сокільники Пустомитівського району Львівської області по лінії ГА згідно з планом меж земельної ділянки, відображеним у державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 335174, виданому 04 серпня 2005 року, шляхом демонтажу наявної огорожі і встановлення її відповідно до плану меж, перемістивши поворотні точки № 3 та № 4 на межі між земельними ділянками на 1,2 м в сторону земельної ділянки відповідачів.

Зобовязано ОСОБА_5 та ОСОБА_6 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_4 вказаною земельною ділянкою шляхом знесення самочинно збудованої господарської будівлі.

Зобовязано ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не чинити ОСОБА_4 перешкод у користуванні земельною ділянкою загальною площею 0,08 га, яка виділена їй під будівництво житлового будинку № 16 по вул. Сяйво в с. Сокільники Пустомитівського району Львівської області.

Вирішено питання про розподіл судових витрат (т.1, а.с. 155-157).

Дане рішення оскаржив відповідач ОСОБА_6

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм процесуального права.

Вважає, що судом не прийнято до уваги викопіювання території земельних ділянок кварталу К8, а також не враховано відповідь виконавчого комітету Сокільницької сільської ради від 17.06.2014 року № 464 про розташування ділянок кварталу К8 у с. Сокільники згідно проведених топографічних замірів, з якої слідує, що земельна ділянка ОСОБА_7, яка є суміжною із ділянкою ОСОБА_4, розташована з порушенням містобудівельної документації, а саме: її межі заходять на частину дороги по вул. Сяйво та на частину прилеглої ділянки по вул. Б.Садова і її площа на даний час становить 0,928 га, хоча повинна складати 0,08 га.

Звертає увагу на те, що судом не було взято до уваги заяву про залучення до участі у справі ОСОБА_7 в якості третьої особи.

Стверджує, що згідно договору купівлі-продажу будівництвом житлового будинку, укладеного 26.12.2003 року між ОСОБА_8 (як продавцем) та ОСОБА_4 (як покупцем), „під час його підписання у жодної із сторін не було будь-яких претензій чи зауважень один до одного та сусідніх землекористувачів.

Стверджує, що судом не було враховано того факту, що ще у 1990 році між ОСОБА_9 та ОСОБА_5 „було узгоджено будівництво господарських споруд із спільною несучою стіною, що знаходиться на межі між ділянками.

Вважає, що судом не було взято до уваги те, „що право користування земельною ділянкою ОСОБА_4 порушено не відповідачами по справі ..., а сусіднім із ОСОБА_4 землекористувачем ОСОБА_7Я. (т.1, а.с. 166-171).

Справа судами розглядалася неодноразово.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 листопада 2015 року скасовано рішення Апеляційного суду Львівської області від 16 червня 2015 року (яким рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 25 листопада 2014 року було скасовано та ухвалено нове про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 за їх безпідставністю), а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (т.2, а.с. 38-39).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідачів на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представника позивачки, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Судами встановлено, що відповідно до державного акта на право приватної власності на землю від 04 серпня 2005 року серії ЯА № 335174 ОСОБА_4 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,08 га по вул. Сяйво (вул. Садова) в с. Сокільники Пустомитівського району Львівської області, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер :01:006:0090 (а. с. 64).

Вказаний житловий будинок перейшов у власність ОСОБА_4 на підставі укладеного 26 грудня 2003 року з ОСОБА_8 договору купівлі-продажу незакінченого будівництвом житлового будинку (а.с. 23). Будівництво вказаного будинку було розпочато ОСОБА_8 на виділеній їй рішенням Пустомитівської районної ради від 14 серпня 1990 року № 60 земельній ділянці № 18 площею 0,08 га по вул. Сяйво (вул. Садова) в с. Сокільники Пустомитівського району Львівської області відповідно до проекту забудови земельної ділянки.

В той же час, у вище згаданому договорі купівлі-продажу незакінченого будівництвом житлового будинку від 26 грудня 2003 року відсутнє будь-яке посилання на те, що „під час його підписання у жодної із сторін не було будь-яких претензій чи зауважень один до одного та сусідніх землекористувачів (як про це зазначено у апеляційній скарзі): наведену обставину відповідачі в суді апеляційної інстанції визнали. Відтак, згадані доводи апеляційної скарги є надуманими і до уваги прийматися не можуть.

Позивачкою визнається, що аналогічну земельну ділянку № 17 для будівництва житлового будинку площею 0,08 га та розмірами 20х40 метрів (суміжну з її земельною ділянкою) рішенням Пустомитівської районної ради від 15 березня 1990 року № 136 було виділено також і ОСОБА_5, хоча згадане рішення про виділення такої земельної ділянки ОСОБА_5 останнім до суду подано не було і таке у матеріалах справи відсутнє.

В суді апеляційної інстанції відповідачі ОСОБА_5 і ОСОБА_6 визнали, що будь-які інші документи (державний акт тощо) на вище згадану земельну ділянку № 17 у них відсутні.

На земельній ділянці № 17 ОСОБА_5 проведено будівництво господарської споруди, яка відповідно до проекту забудови повинна знаходитись на відстані 1 м від межі земельної ділянки під № 18, яка належить ОСОБА_4 (а. с. 57, 58).

В той же час, згідно з висновком земельної комісії Виконавчого комітету Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 18 травня 2011 року № 444 господарська споруда, яка розташована на присадибній ділянці ОСОБА_5 побудована з порушенням земельних та будівельних норм, а саме: дана споруда займає частину земельної ділянки ОСОБА_4 (0,60 м) та займає проїжджу частину дороги вул. Сяйво (вул. Садова) (2,3 м), у звязку з чим ОСОБА_10 зобовязано прибрати фундамент огорожі із проїжджої частини та узгодити межі збудованого гаража із ОСОБА_4 (а. с. 3).

Статтями 10 і 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обґрунтовуючи підстави позову, ОСОБА_4 посилалась на те, що відповідач порушив межові знаки земельних ділянок, самовільно зайняв частину належної їй на праві власності земельної ділянки, чим чинить перешкоди у користуванні нею, що стверджується (зокрема) топографічною зйомкою земельної ділянки від 2013 року, згідно якої 0,0046 га земельної ділянки позивачки захоплено відповідачами, а саме: вздовж лінії ГА (згідно з планом меж земельної ділянки, відображеним у державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 335174 від 04 серпня 2005 року) в глибину на 1,2 м земельної ділянки позивачки (а.с. 134).

Вище згадана топографічна зйомка земельної ділянки від 2013 року, як доказ по справі, іншими доказами, які можна було б визнати належними та допустимими, відповідачами спростованою не була.

Крім цього, у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що ще у 1990 році між ОСОБА_9 (невідома особа, яка не має жодного відношення до земельних ділянок та збудованих на них обєктів нерухомості) та ОСОБА_5 „було узгоджено будівництво господарських споруд із спільною несучою стіною, що знаходиться на межі між ділянками (як про це зазначено у апеляційній скарзі), а відтак і ці доводи апеляційної скарги до уваги прийматися не можуть.

В суді апеляційної інстанції відповідачі визнали, що оригінал ОСОБА_10 узгодження будівництва господарської споруди, який ніби-то було складено 25 липня 2008 року між відповідачем ОСОБА_5 та позивачкою ОСОБА_11 (а.с. 24), у них відсутній.

Позивачка ОСОБА_4 і її представник категорично заперечили належність підпису на цьому ОСОБА_10 від імені ОСОБА_4 згаданій позивачці.

За вище наведених обставин суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що фотокопію вище згаданого ОСОБА_10 узгодження будівництва господарської споруди від 25 липня 2008 року, наявну у матеріалах справи (а.с. 24), не можна визнати належним та допустимим доказом по даній справі.

Щодо доводів відповідачів про те, що причиною зміщення меж земельних ділянок у кварталі забудови К8 у с. Сокільники стало те, що землекористувач (землевласник ?) однієї з земельних ділянок у цьому кварталі забудови (ОСОБА_7Я.) ніби-то порушив містобудівельну документацію при встановленні меж своєї ділянки на місцевості, що призвело до зміщення меж і інших земельних ділянок у цьому кварталі забудови (по версії відповідачів), то на переконання колегії суддів порушення порядку встановлення меж земельної ділянки одним із землекористувачів не може бути правовим обгрунтуванням порушення порядку встановлення меж інших земельних ділянок, а відтак доводи апеляційної скарги і в цій частині до уваги прийматися не можуть.

За вище наведених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, яка не спростовує висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити та залишити рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 25 листопада 2014 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: