Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Кузнєцова В.О., Мостової Г.І.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 16 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 04 листопада 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування, який мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_6, який за життя був власником квартири АДРЕСА_1 та співвласником квартири АДРЕСА_2, Ѕ частина якої була придбана її батьком разом з дружиною ОСОБА_5 під час перебування шлюбу, а інша Ѕ частина її сином від першого шлюбу. У 2000 році ОСОБА_6 склав заповіт, де все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалось заповідав ОСОБА_4, вона є єдиною спадкоємицею за заповітом, ще однією спадкоємицею за законом є дружина батька - ОСОБА_5 Після спливу строку позивач та ОСОБА_5 звернулись до Комсомольської нотаріальної контори для оформлення спадкових прав, проте ОСОБА_5 надала документи лише на квартиру АДРЕСА_1 і позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину на ѕ частини вищезазначеної квартири. Вважає, оскільки квартира АДРЕСА_4 була придбана під час шлюбу відповідача з її батьком, просить визнати за нею право власності на 3/4 частини квартири АДРЕСА_4 в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 16 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 04 листопада 2015 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків місцевого та апеляційного судів, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_6 є батьком ОСОБА_4 (до шлюбу ОСОБА_4).

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

25 грудня 2000 року ОСОБА_6 заповів все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалось ОСОБА_4 з наданням обов'язку його дружині ОСОБА_5 права довічного користування квартирою АДРЕСА_1 та земельною ділянкою за НОМЕР_1, що знаходиться на нулевій алеї садового товариства "Коноплянка" м. Комсомольська Полтавської області.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17 грудня 2014 року ОСОБА_4 отримала спадщину, яка складається з 3/4 часток квартири АДРЕСА_1, відповідач ОСОБА_5 отримала спадщину за законом 1/4 частину даної квартири.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з того, що спірна квартира АДРЕСА_4 не відноситься до спільного майна подружжя ОСОБА_5.

Так, судами встановлено, що ОСОБА_5 та померлий ОСОБА_6 зареєстрували шлюб 24 березня 1995 року.

ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8 27 листопада 1995 року в порядку приватизації житлового фонду стали власниками в рівних частках квартири АДРЕСА_8.

26 серпня 1997 року дану квартиру вони розміняли згідно договору міни на дві квартири АДРЕСА_10.

Спірна квартира №43 була придбана ОСОБА_5 та ОСОБА_7 08 серпня 2001 року у ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за 8 300 грн.

В той же день, одночасно, згідно договору купівлі-продажу ОСОБА_5 та ОСОБА_7 продали ОСОБА_9, ОСОБА_10 в рівних частках квартиру АДРЕСА_10, яка належала продавцям згідно договору міни від 06 серпня 1997 року за 11 321 грн.

Відповідно до положень п. 3 ст. 57 СК України особистою приватною власність дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, дійшов до обґрунтованого висновку про те, що квартира АДРЕСА_4 не є спільним майном ОСОБА_6 та ОСОБА_5, оскільки була придбана за кошти, отримані ОСОБА_5 та ОСОБА_7 від продажу іншої квартири і тому не входить до спадкового майна після смерті батька позивача, а тому правильно відмовив у задоволенні позовних вимог. Доказів того, що при укладенні договору купівлі продажу спірної квартири були сплачені додатково кошти або спільні кошти батька позивача та відповідача ОСОБА_4 не надано.

Такі висновки суду відповідають нормам матеріального і процесуального закону, а також встановленим обставинам справи.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків судівне впливають та їх не спростовують.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 16 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 04 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
В.О. Кузнєцов
Г.І. Мостова