Апеляційний суд Житомирської області
Справа №285/4545/15-ц Головуючий у 1-й інст. Помогаєв А. В.
Категорія 25 Доповідач Жигановська О. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Жигановської О.С.

суддів Якухно О.М., Зарицької Г.В.

при секретарі

судового засідання Добровольській Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група»» до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 18 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ПАТ «СК «Українська страхова група»» звернулося до суду із названим позовом. В обґрунтування вимог зазначило, що 14 грудня 2012 року о 12.00 год. у м.Новоград-Волинському по вул.Пархоменка, 8 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю водіїв ОСОБА_3, який під час виконання трудових обов'язків керував автомобілем Skoda Oktavia, днз НОМЕР_1, що належить ТзОВ «Укреколайн», та ОСОБА_2, який керував автомобілем «КРАЗ», днз НОМЕР_2, що належить ОСОБА_4. Постановою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 25 грудня 2012 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП. У зв'язку з тим, що ризик пошкодження автомобіля Skoda Oktavia, днз НОМЕР_1 було застрахованого на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0601-12-00053 від 27 червня 2012 року, який укладений між ПАТ «СК «Українська страхова група»» та ТзОВ «Укреколайн», страховик в добровільному порядку відшкодував збитки підприємству на підставі проведеної калькуляції. Виходячи із наведеного, позивач, посилаючись на ст.993 ЦК України, просив стягнути із ОСОБА_2, який є винним у вчиненні ДТП, виплачене страхове відшкодування у сумі 35821, 13 грн. та понесені судові витрати.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 18 лютого 2016 року позов задоволено та вирішено питання відшкодування судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду 1-ї інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить згадане рішення скасувати та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову. Зазначає, що не є відповідачем по справі, а завдані збитки має відшкодовувати власник транспортного засобу на підставі ч.2 ст.1187 ЦК України.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27 червня 2012 року між ПАТ «СК «Українська страхова група»» та ТзОВ «Укроеколайн» укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті №28-0601-12-00053, за умовами якого застраховано транспортний засіб Skoda Oktavia, днз НОМЕР_1 з установленням строку дії договору до 27 червня 2013 року включно із страховою сумою заподіяння шкоди майну 224882,00 грн. (а.с.5).

12 грудня 2012 року о 12-00 год. у м.Новоград-Волинському по вул.Пархоменка, 8 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю водіїв ОСОБА_3, який під час виконання трудових обов'язків на підставі подорожнього листа (а.с.7), керував автомобілем Skoda Oktavia, днз НОМЕР_1, що належить ТзОВ «Укреколайн», та гр. ОСОБА_2, який керував автомобілем «КРАЗ», днз НОМЕР_2, що належить гр. ОСОБА_4 Постановою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 25 грудня 2012 року, яка набрала законної сили, ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (а.с.9,11).

Страховою компанією на підставі заяви ТзОВ «Укреколайн» прийнято рішення про визнання ДТП страховим випадком та виходячи із акту огляду пошкодженого транспортного засобу від 17 грудня 2012 року, рахунку-фактури № ОП-0003326 від 20 грудня 2012 року, страхового акту № КА-2618 від 17 січня 2013 року, розрахунку суми страхового відшкодування, виплачено страхове відшкодування у сумі 35821,13 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 923 від 23.01.2013 року (а.с.12-22).

16 квітня 2013 року на адресу ОСОБА_2 ПАТ «СК «Українська страхова група»» направило претензію про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП. Проте відповіді від ОСОБА_2 не надійшло.

Отже, страховик ПАТ «СК «Українська страхова група»» належним чином та в установленому законом порядку виконав процедуру відшкодування шкоди ТзОВ «Укреколайн». Дані обставини не заперечуються та не спростовуються відповідачем.

Стаття 993 ЦК України передбачає, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно з ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

При цьому, як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.27 постанови від 01.03.2013 року №4 „Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття „регрес" та „суброгація". У випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК України), а також статтею 38 Закону №1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК України і статті 27 Закону України „Про страхування" встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов'язанні, тому з урахуванням положення статті 515 ЦК суброгація застосовується лише до майнового страхування.

Правильно встановивши фактичні обставини справи та дійшовши висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група»», суд 1-ї інстанції припустився помилки одночасно застосувавши до спірних правовідносин як норми ст.993 ЦК так і норми ст.1191 ЦК. Вказана помилка не впливає на правильність вирішення спору по суті, проте підлягає виправленню шляхом виключення з мотивувальної частини рішення посилання на норми ст.1191 ЦК України.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Так, в апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що фактично працював у гр. ОСОБА_4, яка є власником транспортного засобу, тому він не повинен відшкодовувати завдану шкоду.

Доводи апелянта, що відшкодування шкоди здійснюється власником транспортного засобу в розумінні ч.2 ст. 1187 ЦК України спростовуються наступним.

Статтею 1166 ЦК України встановлено, що шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно частини першої статті 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Крім того, у п.6 Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» міститься роз'яснення, що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України).

Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 не перебував у трудових відносинах із ОСОБА_4, дорожньо-транспортна пригода сталася за участю кількох джерел підвищеної небезпеки, у скоєнні якої в установленому законом порядку визнано винним саме відповідача.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 18 лютого 2016 року змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення посилання на норми ст.1191 ЦК України.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий : Судді :