Номер провадження: 22-ц/785/228/16
Головуючий у першій інстанції: Бобуйок А. Д.
Доповідач: Ісаєва Н. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого-судді: Ісаєвої Н.В.,

суддів: Журавльова О.Г, Комлевої О.С.,

при секретарі: Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 10 листопада 2015 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 09.09.2008 року в розмірі 23255,70 грн. та судові витрати по справі.

Свої вимоги мотивує тим, що 09.09.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступник ПАТ КБ «ПриватБанк») (далі по тексту - позивач, банк) та ОСОБА_3 (далі по тексту - відповідач, позичальник) був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 13000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Вказуючи на те, що відповідач ОСОБА_3 не виконує свої зобов'язання за зазначеним кредитним договором, представник позивача звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості по кредитному договору.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, але направив до суду заяву, в якій позов підтримує в повному обсязі та просив розглянути справу у його відсутністі.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов визнав частково. При цьому не заперечував факт укладання кредитного договору та отримання ним коштів, однак у зв'язку з тяжким матеріальним становищем просив зменшити розмір пені та штрафів.

Рішенням суду позов задоволено частково - стягнуто з ОСОБА_3, на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 09.09.2008 року в розмірі 21060,19 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом - 12790 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 8270,19 грн. та судовий збір у розмірі 1218 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

На рішення суду Банк приніс апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі, посилаючись на те, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, а також, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідач, якого сповіщено належним чином про день та час розгляду справи, у судове засідання не з*явився. Судова колегія на підставі ч.2 ст. 305 ЦПК України розглядає сперву за відсутності відповідача.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно п.3 ст.10 ЦПК України , кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив матеріали справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

У судовому засіданні встановлено наступне.

В судовому засіданні встановлено наступне.

09.09.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступник ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_3 був укладений договір № б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 13000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до умов укладеного кредитного договору № б/н від 09.09.2008 року, договір складається із заяви позичальника, «Умов та правил надання банківських послуг», «Правил користування платіжною карткою» та «Тарифів банку».

Ч. 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. В свою чергу, згідно зі ст. 1056-1 ЦК України, якою було доповнено ЦК України, згідно із Законом України від 12.12.2008 № 661-VI, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склались на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав встановлених ст.

11 ЦК України, в тому числі і з договорів.

Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В порушення умов кредитного договору щодо порядку та строків погашення кредитного зобов'язання, вимог ст. ст. 525, 526 ЦК України, відповідач ОСОБА_3 не виконує умови договору, не погашає кредит та не сплачує відсотки.

Станом на 31.08.2015 року загальна заборгованість по наданому відповідачу кредиту складає 23255,70 грн., з них: заборгованість за кредитом - 12790 грн., заборгованість по процентами за користування кредитом - 8270,19 грн.; заборгованість за пенею та комісією - 850 грн.; штраф (фіксована частина) - 250 грн., штраф (процентна складова) - 1095, 51 грн.

Отже, відповідач ОСОБА_3 неналежним чином виконував прийняті ним зобов'язання щодо погашення кредиту та процентів, передбачених умовами кредитного договору, внаслідок чого за відповідачем утворилась прострочена заборгованість за кредитом та прострочена заборгованість за процентами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме та нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 549, п. 3. ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки - грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення ним зобов'язання.

Відповідно до п. 8.6 «Умов і правил надання банківських послуг» при порушенні позичальником строків сплати будь-якого грошового зобов'язання, яке передбачене даним договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову.

Разом із тим, у відповідності до ч. 2. ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Нормами діючого законодавства не передбачено нарахування штрафу, як неустойки, в твердій грошовій сумі.

Таким чином, з огляду на вищенаведені положення діючого законодавства, враховуючи: умови договору, яким передбачено нарахування штрафу за невиконання позичальником умов

строку сплати відсотків за кредитом, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача ОСОБА_3 штрафу в сумі 500 грн. не відповідають положенням ч. 2 ст. 549 ЦК України, тому не можуть бути задоволені.

До того ж, відповідно до ч. З ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», положення ч. З ст. 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються з ч. 2 ст. 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через не співмірність із розміром основного боргу, оскільки зони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу.

Істотними обставинами в розумінні ч. З ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

В судовому засіданні було встановлено, що відповідач знаходиться у тяжкому матеріальному становищі, у зв'язку з чим просив суд зменшити розмір пені та штрафів, а тому виходячи з положень вищевказаної статті, суд обгрунтовано вважав можливим заборгованість за пенею і комісією у розмірі 850 грн., а також штраф в розмірі 1095,51 грн., як відсоткову складову, не стягувати.

Отже, загальна заборгованість за договором № б/н від 09.09.2008 року становить: 23255,70 грн. - 850 грн. - 250 грн. - 1095,51 грн. = 21060,19 грн.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, оскільки спростовуються матеріалами справи, а письмових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до апеляційного суду надано не було.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів розглянувши скаргу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують та задоволенню не підлягають, підстави для ухвалення нового рішення відсутні.

Судова колегія, розглянувши справу, прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв'язку з чим, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приват Банк»відхилити.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 10 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак її може бути оскаржено до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий- суддя Н.В.Ісаєва

Судді: О.Г. Журавльов

О.С.Комлева