Справа №333/628/16-ц
Пр. №2/333/969/16

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 березня 2016 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Наумової І.Й.,
при секретарі Кунець В.В.,
розглянувши в судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення з співвласника ? частини витрат на утримання квартири, -
ВИРІШИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з співвласника ? частини витрат на утримання квартири, в обґрунтування якого зазначила, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 листопада 2014 року р. № 1163, позивачу ОСОБА_1 належить право власності на 1/2 частину двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Інша ? частина квартири за адресою: АДРЕСА_1 належить відповідачу ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 09.12.1994 року державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори №3-460.Відповідно до технічного паспорту на квартиру від 10.07.1995 р., спірна квартира за адресою: АДРЕСА_1 є двокімнатною, та має загальну площу 49, 71 кв. м.. Відповідач, ОСОБА_2 на даний час є громадянкою РФ, яка зареєстрована по місцю свого постійного проживання, саме: АДРЕСА_2 . Відповідач ОСОБА_2 починаючи з 1978 року і до тепер не несе витрат на технічне обслуговування будинку та утримання прибудинкової території, до тепер не сплачує за комунальні послуги за належну їй 1/2 частку квартири, які вона повинна сплачувати порівну з іншими співвласниками квартири, не укладала договорів про надання житлово-комунальних послуг з організаціями постачальниками. Всі договори з підрядними організаціями з надання житлово-комунальних послуг укладалися тільки з покійним співвласником квартири, батьком позивача ОСОБА_3 .. Після оформлення права на спадщину на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 всі договори із підрядними організаціями з надання житлово-комунальних послуг укладені з позивачкою, яка й здійснювала всі комунальні платежі. Позивач зареєстрована та проживала у спірній квартирі разом із батьком, ОСОБА_3 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 жовтня 2015 року ОСОБА_2 було вселено до спірної квартири, у визначенні порядку користування квартирою судом було відмовлено.
За період починаючи із 01.09.2012 р. по 01.11.2015 р. позивачем було сплачено за комунальні послуги, у розмірі 8 612,44 грн., з них за житлово-комунальні послуги - 4256,59 грн.; послуги з централізованого опалення квартири - 4355,84 грн..
Позивач вважає, що оскільки сторони є співвласниками квартири на праві спільної сумісної власності, тому кожний із них зобов`язаний сплачувати комунальні послуги за квартиру згідно вимог закону та просить суд стягнути з відповідача в рахунок сплачених комунальних послуг за житлово-комунальні послуги та послуги з централізованого опалення квартири кошти у розмірі 4306,22 грн. та судовий збір.
В судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі на підставі вимог, викладених в позові, просили позов задовольнити. Зазначили, що розмір 4306,22 грн. складається лише зі сплачених коштів за утримання будинку і прибудинкової території та за опалення квартири.
Відповідач та представник відповідача позов не визнали, позивач надала письмові заперечення, зазначила, що з 1995 року позивач не впускає її в квартиру, чим порушує її право власника в користуванні квартирою. Відповідач неодноразово просила пустити її в квартиру, давала кошти на оплату комунальних послуг, позивач кошти на утримання квартири брала та обіцяла не чинити перешкоди у вселенню, але в квартиру так і не пускала. Протиправна поведінка позивача змусила відповідача в 2011 році звернутися до суду з позовом про вселення. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06.10.2015 року відповідач була вселена у спірну квартиру. Лише 14.03.2016 року позивач передала ключі відповідачу, 15.03.2016 року виконавче провадження закрито, виконавчий лист виконаний. Таким чином, відповідач тривалий час не могла фактично користуватися належною їй часткою квартири, користуватися комунальними послугами з вини позивача. Зазначили, що позивач користувалася весь цей час житлово-комунальними послугами, тому і повинна сплачувати їх сама.
Суд, дослідивши письмові докази, вислухавши пояснення сторін, приходить до наступних висновків.

Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 листопада 2014 р. № 1163, виданого приватним нотаріусом Чепковою О.В. та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.11.2014 року, запис № 7555048, позивачу ОСОБА_1 належить право власності на 1/2 частину двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_3 ..
Інша ? частина квартири за адресою: АДРЕСА_1 належить відповідачу, ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 09.12.1994 року державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори №3-460.
Відповідно до технічного паспорту на квартиру від 10.07.1995 р. квартира за адресою: АДРЕСА_1 є двокімнатною, та має загальну площу 49, 71 кв. м., корисну площу 48, 7 кв. м., житлову площу 28,4 кв. м..
За рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 06.10.2015 року ОСОБА_2 усунуто перешкоди у здійсненні права власності належній їй ? частини квартири АДРЕСА_3 , вселено ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_3 . Відмовлено в частині позовних вимог за первісним позовом щодо визначення порядку користування квартирою, виділ частки майна, що є у спільній частковій власності та у задоволенні зустрічних позовних вимог. Рішення набуло законної сили 09.11.2015 року.
Крім того, вищезазначеним рішенням суду встановлено, що відповідач, ОСОБА_2 є громадянкою Російської Федерації, яка зареєстрована по місцю свого постійного проживання, а саме: АДРЕСА_2 .
Позивач ОСОБА_1 зареєстрована та проживає у спірній квартирі з 12.04.1996 р. Весь цей час вона мешкала у цій квартирі разом із батьком ОСОБА_3 ..
Згідно акту від 13.04.2011 р., складеного комісією ЖБК №11 Заводу «Радіоприлад» у складі голови правління Лавренової Т.П., членів правління ЖБК ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а також згідно листа від 26.04.2011 р. №60 та відповіддю на лист від 03.02.2016 р. № 28 за підписом Голови правління ЖБК Лавренової Т.П., всі комунальні послуги були сплачені ОСОБА_3 , а також його донькою ОСОБА_1 ..
Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Належним чином оформленого розрахунку понесених витрат, які підлягають стягненню з відповідача, на який посилається позивач, суду не надано. Долучені до матеріалів справи квитанції та долучені до них записи суд вважає неналежним доказом, оскільки вони унеможливлюють суд розрахувати частки понесених витрат на оплату комунальних послуг.
Судом оглянуто матеріали виконавчого провадження №1016/4 за виконавчим листом №2-3316/11 від 25.11.2015 року, витребувані на запит суду з Комунарського ВДВС ЗМУЮ, на підставі рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 06.10.2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про визначення порядку користування квартирою, виділ частки з майна, що є у спільній частковій власності, усунення перешкод в користуванні власністю, виселенню, вселенню у квартиру та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Житлово-будівельний кооператив № 11 заводу «Радіоприлад» про виділ частки з майна, що є у спільні частковій власності, визначення порядку користування, на підставі якого видано виконавчий лист №2-3316/11 та копії матеріалів виконавчого провадження №1016/4 долучені до матеріалів цивільної справи.
Згідно матеріалів виконавчого провадження, представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_6 звернулася з заявою про прийняття до примусового виконання виконавчого листа №2-3316/11 до Комунарського ВДВС 07.12.2015 року. 09.12.2015 року постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа 2-3316/11. 19.01.2016 року позивач ОСОБА_1 зверталася до Комунарського ВДВС ЗМУЮ з заявою про згоду на добровільне виконання рішення суду, зобов`язувалася виконати його до 04.02.2016 року. Представник відповідача неодноразово зверталась до Комунарського ВДВС з вимогою про примусове виконання рішення суду щодо вселення ОСОБА_2 в АДРЕСА_3 та передання ключів від квартири.
За актом державного виконавця від 14.03.2016 року, при примусовому виконанні в/листа 2-3316/11 від 25.11.2015 року, позивач передала ключі від спірної квартири відповідачу та лише 14.03.2016 року остання отримала доступ до спірної квартири.
Відповідно до положень ст. 13 Конституції України власність зобов`язує, власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.
Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить.
Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.
Таким чином судом встановлено, що з 1994 року відповідач ОСОБА_2 є власником ? частини квартири АДРЕСА_3 , проте не мала можливості користуватися наданими житлово-комунальними послугами, оскільки в спірній квартирі не проживає, але інтересу до спірної квартири не втратила, оскільки в червні 2011 року звернулася до суду з позовними вимогами про усунення перешкод у користуванні власності з боку ОСОБА_3 , ухвалою суду від 12.12.2014 року у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 , змінено відповідача на його правонаступника ОСОБА_1 та рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06.10.2015 року, яке набуло законної сили встановлено, що з боку позивача ОСОБА_1 чинилися перешкоди в користуванні власністю. Зазначене рішення суду примусово виконано лише 14.03.2016 року під час розгляду в суді справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення з співвласника ? частини витрат на утримання квартири.
Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Стаття 47 Конституції України та ст. 9 ЖК УРСР передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом.

Право на повагу до житла гарантує і ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

Відповідно до ст.10 ЦПК України розгляд і вирішення справ в порядку цивільного судочинства здійснюється на засадах змагальності та свободи сторін у наданні доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_2 не мала можливості користуватись належною їй на праві власності ? часткою кв. АДРЕСА_3 протягом періоду з 2011 року по 2015 року, за який позивач просила суд стягнути оплату за комунальні послуги, оскільки з боку позивача чинились перешкоди, конфлікти, пов`язані з користуванням спірною квартирою, відповідач намагалася вирішити у судовому порядку, у зв`язку з чим відсутні передбачені законом підстави для стягнення вказаної плати з відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.322,360 ЦК України, ст.ст. 10, 61, 212-214 ЦПК України,
ВИРІШИВ:
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення з співвласника ? частини витрат на утримання квартири, - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя.
Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя І.Й. Наумова