Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/731/16-ц
Провадження №: 2/332/473/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2016 р. м.Запоріжжя

Заводський районний суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого судді Безлер Л.В.,

при секретарі Мельнік Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу №332/731/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому зазначила, що вона є власником квартири АДРЕСА_1. З вересня 2005 року у будинку зареєстрований її зять ОСОБА_2, який з грудня 2005 року в квартирі не проживає, виїхав на інше постійне місце проживання, але з реєстраційного обліку в квартирі не знявся, місце його знаходження позивачу не відоме. У звязку з реєстрацією відповідача в значеному будинку він не може розпорядитися своїм майном на власний розсуд, несе додаткові витрати, повязані зі сплатою комунальних послуг. Враховуючи викладене, просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Позивач, повідомлена судом належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявилась, надіслала на адресу суду клопотання, в якому просить розглядати справу без її участі, зазначила, що позовну заяву підтримує у повному обсязі.

Відповідач, повідомлений судом належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився. Надіслав на адресу суду клопотання, в якому не заперечує проти розгляду провадження без його участі, позов визнає в повному обсязі.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків.

За вимогами ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2, належить позивачу ОСОБА_1, на підставі договору дарування від 04 липня 1998 року, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим номером 1273, зареєстрованого 03.08.1998 року в ОП ЗМБТІ в реєстрові книзі №288, реєстровий №39702 (а.с.4).

Відповідно до даних технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_3, власником даної квартири є ОСОБА_1 на підставі вищезазначеного договору (а.с.5).

Згідно з довідкою вих.№738 від 24.02.2016 року, виданої начальником центру обслуговування абонентів МКП «Основаніє» у Заводському районі ОСОБА_4, ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10).

Відповідно до акту №96 від 04.03.2016 року, складеного начальником центру обслуговування абонентів МКП «Основаніє» у Заводському районі ОСОБА_4 та підписаного свідками ОСОБА_5 та ОСОБА_6, ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_4, фактично не проживає з 2008 року по теперішній час (а.с.7).

Конституцією України (ст. 41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України.

Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло: житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають, що власник використовує житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» поняття реєстрації визначено як внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.

На підставі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Отже, оскільки відповідач не є власникомквартири АДРЕСА_1, не проживає там з грудня 2005 року, витрати на його утримання не несе, комунальні послуги не сплачує, а також враховуючи те, що, зокрема, розмір комунальних платежів залежить від кількості зареєстрованих у квартирі осіб, і зазначені витрати в даному випадку несе власник, суд вважає, що факт реєстрації відповідача в квартирі позивача перешкоджає власнику квартири у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

При вищевикладених обставинах, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Так як позивач не просив стягувати з відповідача сплачений ним при подачі позовної заяви до суду судовий збір, тому суд вважає за необхідне не стягувати з відповідача на користь позивача судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 212-215,218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою №1 у будинку №44 по вул.Досягнень в м.Запоріжжі.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Заводський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л.В.Безлер