Номер провадження: 22-ц/785/1369/16
Головуючий у першій інстанції Васильків О. В.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Гірняк Л.А., Калараш А.А.,

за участю секретаря - Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства акціонерного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, правонаступника ОСОБА_6, про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства акціонерного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2015 року,

встановила:

У травні 2015 р. публічне акціонерне товариство акціонерний банк «ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося до суду з вищезазначеним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_4 на користь Банку заборгованість за кредитним договором № б/н від 09.10.2010 р. (далі - Кредитний договір) у розмірі - 13 299,76 грн..

Позовні вимоги Банк обґрунтовував тим, що за укладеним із ОСОБА_6 09.10.2010 р. кредитним договором останній отримав від Банку кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку під 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

ІНФОРМАЦІЯ_1 р. ОСОБА_6 помер. На дату смерті заборгованість позичальника перед Банком становила - 13 299,76 грн., яка складається з: - заборгованість за кредитом - 12 988,48 грн.; - заборгованість за відсотками - 311,28 грн..

25.09.2014 р. Банк направив претензію до Першої одеської державної нотаріальної контори.

Відповідно до відповіді з Третьої одеської державної нотаріальної контори від 23.10.2014 р. спадкоємці померлого ОСОБА_6 до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини не зверталися. Спадкова справа після смерті ОСОБА_6 заведена на підставі претензії Банку.

Спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є - ОСОБА_4. 25.11.2014 р. останній було направлено лист-претензію, але ніяких дій з погашення боргу здійснено не було.

Представник Банку в судове засідання не з'явився. Про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином. Надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення.

Відповідачка у судове засідання не з'явилася. Про час і місце розгляду справи сповіщена належним чином. Причини неявки суду не повідомила, заяв та клопотань не надала.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28.09.2015. р. у задоволенні позову Банку відмовлено.

Банк в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення про стягнення заборгованості. Посилається на те, що рішення ухвалено при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Банк у судове засідання свого представника не направив. Про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином. Причин неявки представника не повідомив. Заяв та клопотань не надав.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином сповіщених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Апеляційним судом до участі у справі був залучений спадкоємець померлого ОСОБА_6 - син ОСОБА_5.

Відповідачі у судовому засіданні вважали необхідним апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін. Посилалися на те, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27.08.2010 р. шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 було розірвано. Тому ОСОБА_4 у будь-якому випадку не є спадкоємцем померлого. Спадщину після смерті ОСОБА_6 прийняв ОСОБА_5, який погасив борг. Надали суду копію рішення Київського районного суду м. Одеси від 27.08.2010 р., витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 23.10.2014 р. та довідку Банку про відсутність боргу за кредитним договором.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України, колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухвалені рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду захистом своїх порушених прав. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України. Перелік можливих способів захисту міститься в ст. 16 ЦК України. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову Банку, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 є дружиною спадкоємця. Прийняла спадщину після смерті ОСОБА_6, оскільки на час відкриття спадщини була зареєстрована та проживала за місцем реєстрації спадкодавця. Разом з тим, Банк не надав доказів вартості спадкового майна (а. с. 72 - 74).

Колегія суддів вважає, що погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна, цих висновків суд першої інстанції дійшов при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального (ст. 1281 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 10, 11, 179, 212, 213 ЦПК України) права. Такими, що не відповідають обставинам справи висновки суду про прийняття спадщини ОСОБА_4, не відповідають вимогам законодавства висновки суду першої інстанції про відмову в позові у зв'язку з не наданням Банком відомостей про вартість спадкового майна.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до паспорту ОСОБА_4 (а. с. 34 - 34 зворотня сторона) остання зареєструвала шлюб із ОСОБА_6 02.03.1985 р.. Зареєстрована остання за адресою - АДРЕСА_1 Ця ж адреса вказана у заяві-анкеті позичальника ОСОБА_6 та в паспорті останнього (а. с. 8, 34).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27.08.2010 р. шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_6, зареєстрований 02.03.1985 р. відділом ЗАГС Київського виконкому м. Одеси, актовий запис № 236, розірвано (а. с. 116).

Відповідно до наявних у справі анкети-заяви, Умов та правил надання банківських послуг, Умов використання кредитних карток, ОСОБА_6 за укладеним 09.10.2010 р. із Банком кредитним договором отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку під 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом (а. с. 8 - 32).

Відповідно до Свідоцтва про смерть від 29.07.2014 р. ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 р. (а. с. 35).

На дату смерті ОСОБА_6 заборгованість останнього перед Банком становила - 13 299,76 грн., яка складається з: - заборгованість за кредитом - 12 988,48 грн.; - заборгованість за відсотками - 311,28 грн. (а. с. 4 - 7 зворотня сторона).

25.09.2014 р. Банк направив претензію до Першої одеської державної нотаріальної контори про включення вимог кредитора до спадкової маси (а. с. 36 - 41 зворотня сторона).

Відповідно до листа Третьої одеської державної нотаріальної контори від 23.10.2014 р. (а. с. 42) спадкоємці померлого ОСОБА_6 до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини не зверталися. Спадкова справа після смерті ОСОБА_6 заведена на підставі претензії Банку.

15.12.2014 р. Банк направив лист-претензію ОСОБА_4, вважаючи її спадкоємцем, який прийняв спадщину, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживала разом із спадкодавцем (а. с. 43 - 44 зворотня сторона).

Згідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 23.10.2014 р. (а. с. 105) Третьою одеською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа після смерті ОСОБА_6.

Відповідно до довідки Банку від 12.10.2015 р. № 151012/316 станом на дату її видачі заборгованість ОСОБА_6 перед Банком відсутня (а. с. 103).

Банк не спростовував відомості про відсутність боргу. Вимоги ухвали апеляційного суду Одеської області від 04.02.2016 р. про надання відомостей щодо наявності/відсутності боргу ОСОБА_6 перед Банком не виконав (а. с. 107-109, 112-114 ).

Між сторонами по справі склалися спадкові правовідносини щодо пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців.

Вимоги Банку до ОСОБА_4 є безпідставними, оскільки як на час отримання кредиту, так і на час відкриття спадщини шлюб із ОСОБА_6 було розірвано, а тому вона не входить до кола спадкоємців за законом (ст. 1261 ЦК України), заповіт на останню відсутній.

Щодо вимог Банку до ОСОБА_5, залученого до участі у справі у якості правонаступника померлого ОСОБА_6, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Відповідно до п. 11.7.12 наявних у справі Умов та правил надання банківських послуг (а. с. 9 - 23) договір діє 12 місяців. Якщо ніхто не поінформував про його припинення після закінчення цього строку то договір пролонгується ще на той же строк.

Кредитний договір було укладено - 09.10.2010 р.. За відсутності відомостей про його припинення після збігу 12 місяців, строк дії кредитного договору (термін повернення кредиту) - до 09.10.2012 р..

З позовом до суду Банк звернувся 13.05.2015 р., тобто з пропуском передбаченого ч. 3 ст. 1281 ЦК України строку.

За вказаних обставин у задоволенні позову Банку до ОСОБА_5 необхідно відмовити.

Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржене рішення, вищезазначених положень законодавства до уваги не взяв.

Таким чином, апеляційна скарга Банку підлягає частковому задоволенню. Доводи апелянта про помилковість висновку суду щодо обов'язку Банку з надання доказів щодо вартості спадкового майна є обґрунтованими, оскільки відповідно до ст. 1282 Ц України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Вартість спадкового майна можливо встановити під час стягнення боргу.

Оскільки судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в частині обґрунтування підстав відмови у задоволенні позову, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні. Необхідно відмовити в задоволенні позову у зв'язку з його безпідставністю, змінивши таким чином підстави мотивувальної частини рішення щодо обґрунтування підстав відмови у позові. В решті рішення необхідно залишити без змін.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення суду першої інстанції. Підставою для змінити рішення суду є порушення норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства акціонерного банку «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2015 року - змінити в частині обґрунтування підстав відмови у позові.

В решті рішення - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: Л. А. Гірняк

А. А. Калараш