АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/27/16 Доповідач - Ткач О.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2016 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Ткач О.І.

суддів - Гірський Б. О., Костів О. З.,

при секретарі - Брілю В.Л.

з участю - представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ПАТ "Універсал банк" на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 20 жовтня 2015 року у справі за позовом ПАТ "Універсал Банк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки ,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року ПАТ "Універсал Банк" звернулося до суду із вищевказаним позовом посилаючись на те, що 26 червня 2013 року у справі №1915/14819/2012, рішенням Тернопільського міськрайонного суду з ОСОБА_2 стягнуто в їх користь, за кредитними договорами № 11/470-К від 23.11.2006 року та №11/474-К від 19 листопада 2007 року, заборгованість в розмірі 552 933, 72 гривень та 1 067 535, 30 гривень, що сумарно становить 1 620 469,03 грн або 202 736,01 доларів США станом на 21 червня 2013 року. Вказані кредитні договори були забезпечені договорами іпотек, тому просить звернути стягнення на предмети іпотеки, що належить відповідачам на праві приватної власності по 1/2 частині, а саме на: промтоварний магазин на АДРЕСА_3, загальною площею 63,4 кв.метри в м. Тернополі за початковою ціною продажу 476 000 гривень та квартиру на АДРЕСА_2, загальною площею 58.9 кв.метри в м. Тернополі, за початковою ціною продажу не нижчою ніж 522 000 грн. При цьому позивач зазначив, що ОСОБА_2, в порушення умов іпотечних договорів та норм Закону "Про іпотеку", без погодження з іпотекодержателем, змінив цільове призначення квартири АДРЕСА_3 (змінив тип власності), яке закріпив зміною реєстрового номера об'єкту нерухомості в Реєстрі прав власності на нерухоме майно. Вказана дія вчинена реєстратором з порушенням вимог Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності, а в майбутньому вказаний об'єкт нерухомості поділено як спільне майно подружжя.

В жовтні 2015 року ПАТ "Універсал банк" змінив свої позовні вимоги в частині визначення початкової ціни іпотечного майна посилаючись на зміну судом касаційної інстанції судової практики щодо визначення початкової ціни іпотечного майна, яке примусово реалізується на прилюдних торгах, і просить звернути стягнення на предметів іпотеки, шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах за початковою ціною продажу, яка буде встановлена на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій в погашення заборгованості перед ПАТ "Універсал Банк" ( т.2 а.с.33).

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 20 жовтня 2015 року відмовлено у задоволенні вищевказаного позову ПАТ "Універсал банк".

В апеляційній скарзі ПАТ "Універсал Банк" просить скасувати рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Зокрема, апелянт зазначає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, прийшов до помилкового висновку про припинення іпотеки, у зв'язку зі створенням нового об'єкту права власності, оскільки мала місце лише реконструкція та зміна цільового призначення квартир, які є предметом договорів іпотеки.

Крім цього, судом не дано оцінки діям відповідача, який без погодження з іпотекодержателем змінив цільове призначення квартир (змінив тип власності) - реконструював квартири, що є порушенням відповідних умов договорів іпотеки та норм Закону "Про іпотеку", Цивільного кодексу, що позбавляє Банк права на захист інтересів з повернення наданих коштів за кредитними договорами № 11/470 та №11/474.

Невірними є також посилання суду і щодо відсутності в уточнених позовних вимогах початкової ціни для реалізації іпотечного майна, оскільки вони в прохальній частині повністю відповідають ст. 39 Закону України "Про іпотеку" та рекомендаціям Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", а також правовим позиціям Верховного Суджу України з розгляду вказаної категорії справ, в т.ч. і стосовно подвійного стягнення суми заборгованості з боржника ОСОБА_2 у випадку звернення стягнення на іпотечне майно після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором .

У судовому засіданні представник ПАТ "Універсал Банк" Паньков О.П. підтримав апеляційну скаргу Банку, зіславшись на доводи, викладені в ній, просить її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 та ОСОБА_3-ОСОБА_6 апеляційної скарги не визнала і пояснила, що з грудня місяця 2015 року відповідачі перебувають за межами України; рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим просила відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, заслухавши представників сторін, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що скаргу слід задовольнити.

Згідно ст. 303 ЦПК -" Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції".

Судом першої інстанції встановлено, що 23.11.2006 року між ВАТ "Універсал Банк", правонаступником якого є ПАТ "Універсал Банк" (надалі-Банк) та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №11/470-К відповідно до якого Банк надав йому 75 000,00 доларів США кредиту з терміном їх повернення до 22.11.2016 р. ( а.с.10-14 т.1).

Для забезпечення виконання зобов'язань за вказаним Кредитним договором, в цей же день, між ВАТ "Універсал Банк" (надалі-іпотекодержатель) та ОСОБА_2 (надалі-іпотекодавець), за згодою дружини ОСОБА_3, укладено договір іпотеки, який посвідчено приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Магдич О.О., за реєстровим №4589 (т.1 а.с.15-19). Відповідно до умов цього договору іпотекодавець передав в іпотеку двокімнатну квартиру, яка 14.12.2006 року вперше зареєстрована в Реєстрі прав власності як об'єкт нерухомості з присвоєнням реєстраційного номера майна 16741970, загальною площею 63, 4 кв.м., житловою площею 32, 0 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3( т.1 а.с.69).

В той же день, тобто 23.11.2006 року, приватним нотаріусом внесено відомості про обтяження під №4101243 в Реєстр іпотек та Реєстр заборон під № 4101152 ( т.1 а.с.104-105). Вказане обтяження в вказаних Реєстрах є і понині. Повторно обтяження на вказаний об'єкт нерухомості було внесено нотаріусом 19.11.2007 року на підставі договору іпотеки за реєстром №5161 на забезпечення кредитного договору на суму 120 000 доларів США, який укладено 19.11.2007 року.

Рішенням Тернопільської міської ради № 219 від 28.02.2007 року "Дозволено ОСОБА_2 за власні кошти виконати реконструкцію квартири АДРЕСА_3 під промтоварний магазин з влаштуванням окремого входу. Проекту документацію погодити з управлінням містобудівного та архітектурного комплексу. Управлінням житлово-комунального господарства та екології, відповідними службами. Після закінчення робіт здати приміщення в експлуатацію з оформленням відповідних документів."(а.с. 15 т. 2)

Підставою такого рішення зазначено лише звернення відповідача, хоча в силу вищевказаного іпотечного договору це є можливим лише за згодою іпотекодержателя.

Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 78 від 24.04.2008 року вирішено оформити право власності за ОСОБА_2 на приміщення промтоварного магазину загальною площею 63.4 кв.м. за адресою АДРЕСА_3 та видати свідоцтво. Зобов'язано ТзОВ "Міське бюро технічної інвентаризації" зареєструвати за ним право власності (т.2а.с. 17).

14 травня 2008 року ОСОБА_2 видано свідоцтво про право власності на тип нерухомості: нежиле приміщення промтоварного магазину АДРЕСА_3, якому в той же день, реєстратором ТзОВ "Міське бюро технічної інвентаризації" присвоєно реєстраційний номер НОМЕР_1 в Реєстрі прав власності ( т.2 а.с.13-14).

Відповідно приміщення магазину, яке має новий реєстровий номер, не значиться під обтяженням у Реєстрах іпотеки та заборон.

19 листопада 2007 року між ВАТ "Універсал Банк", правонаступником якого є ПАТ "Універсал Банк" (надалі-Банк) та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №11/474-К відповідно до якого Банк надав 120 000,00 доларів США кредиту з терміном їх поверненням до 18.11.2037 року ( т.1 а.с. 20-24).

Для забезпечення виконання зобов'язань за вказаним Кредитним договором, в цей же день, між ВАТ "Універсал Банк" та ОСОБА_2, за згодою дружини - ОСОБА_3, укладено договір іпотеки, який посвідчено приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Магдич О.О., за реєстровим №5159 ( т.1 а.с.25-29). Відповідно до умов цього договору іпотекодавець передав в іпотеку двокімнатну квартиру загальною площею 58, 9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, яка 16.11.2007 року вперше зареєстрована Реєстрі прав власності як об'єкт нерухомості з присвоєнням реєстраційного номера майна 21049715, і за даним номером вказана квартира зареєстрована за ОСОБА_2 20.11.2007 року (т.1 а.с.107).

В той же день, тобто 19.11.2007 року, приватним нотаріусом внесено відомості про обтяження під №6053497 в Реєстр іпотек та в Реєстр заборон під № 6053422 ( т.1 а.с.-108)). Вказане обтяження в даних Реєстрах є і понині.

Рішенням Тернопільської міської ради № 16 від 17.01.2008 року дозволено ОСОБА_2 провести реконструкцію квартири АДРЕСА_4 під промтоварний магазин з влаштуванням окремого входу, після закінчення робіт здати приміщення в експлуатацію з оформленням відповідних документів."(т.2 а.с.36). Звернення ОСОБА_2 до органу місцевого самоврядування не погоджено з Банком.

У зв'язку з невиконанням позичальником своїх зобов'язань за кредитними договорами ПАТ "Універсал банк" звернувся в 2012 році із позовом до суду .

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 26 червня 2013 року, у справі №1915/14819/2012 з ОСОБА_2 на користь ПАТУніверсал Банк" стягнуто заборгованість станом на 21.06.2013 року за кредитними договорами: № 11/470-К від 23.11.2006 року в сумі 552 933, 72 гривень, що еквівалентно 69 177,24 долари США та №11/474-К від 19 листопада 2007 року в сумі 1 067 535, 30 гривень, що еквівалентно 133 558,77 доларів США ( т.1 а.с.30-31).

Відповідно до ст. 213 ЦПК рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим. Воно є таким, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами, вирішить справу згідно з законом, що підлягає застосуванню до правовідносин сторін.

Відмовляючи в задоволенні позову стосовно звернення стягнення на об'єкт нерухомості-нежитлове приміщення АДРЕСА_3 суд першої інстанції виходив з того, що приміщення магазину на АДРЕСА_3, створено в результаті дозволеної органом місцевого самоврядування реконструкції квартири та виведення її з житлового фонду міста, є новоствореним об'єктом нерухомості, яке внесено в Реєстр прав власності на нерухоме майно (далі Реєстр прав) і відповідно закрито розділ Реєстру прав на об'єкт нерухомого майна за цільовим призначенням квартира. Вказана обставина свідчить про втрату нерухомості-житлового приміщення. Оскільки вказане житло було предметом іпотеки, то це є підставою для припинення іпотечного обтяження. Крім цього, відсутності відомості про обтяження в Реєстрі іпотек та Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (далі Реєстр заборон) на приміщення магазину.

Стосовно приміщення на АДРЕСА_2 то суд першої інстанції прийшов до висновку, що вказане приміщення в результаті дозволеної органом місцевого самоврядування реконструкції не ідентифікується як квартира, а долучені до справи сертифікат відповідності та Акт готовності об'єкта до експлуатації ( т.2 а.с. 36,37,41-44) дають суду підстави визнати вказане приміщення новоствореним об'єктом, яке не перебуває під обтяженням, оскільки не ідентифікуються як об'єкт нерухомості вказаний в договорі іпотеки за реєстровим № 5159 від 19.11.2007 року

Крім вищезазначених підстав у відмові позовних вимог Банку, суд першої інстанції зазначив і інші підстави відмови:

однією із підстав суд вказав, що звернення стягнення на іпотечне майно суперечить п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", оскільки судовим рішенням від 26.03.2013 року стягнено з ОСОБА_2 заборгованість за вищевказаними кредитними договорами, а це призведе до фактичного подвійного стягнення боргу з останнього, оскільки не відкликано позивачем виконавчий документ з його виконання;

іншою підставою, суд першої інстанції зазначив, що не може проводитись звернення стягнення на предмет іпотеки без встановлення початкової ціни для її реалізації.

Даний висновок суду суперечить нормам матеріального та процесуального права, виходячи з наступного.

З пояснень представників сторін в суді апеляційної інстанції вбачається, що протягом 2006-2008 року відповідач ОСОБА_2, отримав у Банку кредит на загальну суму понад 500 000 доларів США. Вказані договори були забезпечені 5-ма квартирами, які відповідач - боржник реконструював у нежилі приміщення без погодження з іпотекодержателем і частину їх, як новостворені об'єкти нерухомості, зареєстрував у Реєстрі прав власності на нерухоме майно.

В першій половині 2013 року судовими рішеннями в користь Банку стягнуто заборгованість за кредитними договорами. В цей же період часу відповідачі, як колишнє подружжя, поділило нерухоме майно - нежилі приміщення, які зареєстровані в Реєстрі прав у вказаному статусі за ОСОБА_8 за новими реєстраційними номерами, однак не значаться під обтяженням Крім цього, у вересні 2013 року судовим рішенням задоволено позов тещі відповідача ОСОБА_9 в її користь стягнено з ОСОБА_2 226078,52 доларів США, що еквівалентно 2 125 967,37 грн боргу ( т. 1 а.с.39-40,45).

Згідно ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства та у встановлений строк.

Згідно цивільного законодавства інститут забезпечення виконання зобов'язань покликаний гарантувати захист майнових прав кредитора.

Підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки наведено в статті 33 Закону України "Про іпотеку"( далі Закон №898) -"У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки."

Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону, яка передбачає,що в разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно статті 9 Закону №898 - "Іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. Іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя: зводити, знищувати або проводити капітальний ремонт будівлі (споруди), розташованої на земельній ділянці, що є предметом іпотеки, чи здійснювати істотні поліпшення цієї земельної ділянки; ..."

Так, нижченаведеними умовами іпотечного договору від 23.11.2006 року за № 4589 (об'єкт за адресою АДРЕСА_3) сторони обумовили наступні права та обов'язки:

Пунктом 2.1.3, встановлено право Іпотекодержателя вимагати від Іпотекодавця вжиття заходів, необхідних для забезпечення Предмету іпотеки та його належної експлуатації. А у випадку знищення чи пошкодження Предмету іпотеки - замінити його іншим рівноцінним майном, на вартість та кількість не меншим від Предмету іпотеки, що знищений чи був пошкоджений.

Розділом 3 передбачено права та обов'язки іпотекодавця:

Пунктом 3.1.2 - Не відчужувати Предмет іпотеки у будь-який спосіб та не обтяжувати його зобов'язаннями з боку третіх осіб, без отримання попередньої письмової згоди на це від Іпотекодержателя.

Пунктом 3.1.10 - У випадку зміни цільового використання предмета іпотеки (реєстрації нежитлового приміщення) укласти протягом 5 робочих днів з Іпотекодержателем додаткову угоду в якій змінюють опис предмета іпотеки: замість опису квартири - нежитлове приміщення.

Пунктом 4.1.5 визначено порядок звернення стягнення та реалізації майна, в т.ч. якщо Іпотекодавець не виконує або неналежним чином виконує умови даного Договору.

Умовами іпотечного договору від 19.11.2007 року за реєстровим №5159 (АДРЕСА_2) передбачено наступні права та обов'язки:

Пунктом 2.3.1 вказаного договору передбачено, що іпотекодавець має право користуватись предметом іпотеки, використовувати його за цільовим призначенням не порушуючи умови цього Договору та Закону України " Про іпотеку".

Пунктом 1.5 договору визначено, що іпотека розповсюджується на всі приналежності предмету іпотеки та на всі невід'ємні від майна поліпшення складові частини, внутрішні системи, що існують на момент укладення Договору та виникають у майбутньому. Всі зроблені Іпотекодавцем в період дії цього Договору всілякого роду поліпшення, реконструкційні роботи, зміни, доробки тощо автоматично стануть предметом Договору-предметом іпотеки і не потребують внесення змін до договору.

Пункт 2.4.8 передбачено обов'язок іпотекодателя не здійснювати будь-яке перепланування або реконструкцію предмета іпотеки без попередньо отриманої на те письмової згоди Іпотекодержателя.

Таким чином, звертаючись з заявою до органу місцевого самоврядування про отримання згоди на реконструкцію жилих приміщень та до державного реєстратора про реєстрацію вказаних змін, відповідач ОСОБА_10 порушив умови іпотечних договорів та ст.9 Закону №898.

Підставою відмови у зверненні стягнення на квартиру АДРЕСА_2 суд першої інстанції зазначив, що квартира як предмет іпотеки перестала існувати в силу здійснення робіт з її реконструкції, яка підтверджується Сертифікатом відповідності №ТП 000163 від 29.06.2010 року та Актом готовності об'єкта до експлуатації №186 від 15.06.2010 року ( т.2 а.с.37,41), відповідно припинилось вказане обтяження.

Висновок суду у цій частині вирішення позовних вимог не відповідає вимогам закону.

Так, згідно статті 17 Закону №898 -"Іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору;

реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону;

набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки;

визнання іпотечного договору недійсним;

знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її.

з інших підстав, передбачених цим Законом."

Підстава припинення іпотеки - проведення реконструкції об'єкта нерухомості, відсутня серед вищевказаного переліку, оскільки згідно тлумачного словника та термінів, які використані в Постановах Кабінету Міністрів в сфері регулювання реєстрації речових прав, це слово означає перебудову, зміну уже існуючого об'єкта, а не створення нового.

Крім цього, пунктом 1.5.іпотечного договору №5159 від 19.11.2007 року (т.а.с.26) сторони прямо передбачили, що іпотека розповсюджується на всі приналежності предмету іпотеки та на всі невід'ємні від майна поліпшення складові частини, внутрішні системи, що існують на момент укладення Договору та виникають у майбутньому. Всі зроблені Іпотекодавцем в період дії цього Договору всілякого роду поліпшення, реконструкційні роботи, зміни, доробки тощо автоматично стануть предметом Договору-предметом іпотеки і не потребують внесення змін до договору.

Згідно статтей 6, 626, 627,629 ЦК сторони є вільними в укладенні договору, визначенні його умов договору і він є обов'язковим до виконання сторонами.

Тому в частині відмови у зверненні стягнення на квартиру АДРЕСА_2 судове рішення є незаконним і підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення вимог Банку стосовно вказаного об'єкта нерухомості.

Відносно мотивів суду про припинення іпотеки на квартиру АДРЕСА_3, то зазначені судом мотиви не кореспондуються з законами та нормативними актами в сфері реєстрації речових прав та їх обтяжень.

Цивільний Кодекс України, який набрав чинності 01.01.2004 року, розширив принципи приватного права, що відповідно спричинило потребу в регулюванні нових правовідносин шляхом прийняття нових Законів, запровадженням нових цивільно-правових інститутів з новою термінологією. Саме у вказаний період часу було прийнято Закони "Про іпотеку"( надалі Закон №898), "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (надалі Закон №1952).

Згідно до ст. 5 Закону №898 предметом іпотеки є об'єкт нерухомості, тобто: земля, а також об'єкти які невід'ємно пов'язані з нею, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення за умови, що воно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Отже без проведення державної реєстрації об'єкта нерухомості, такий об'єкт не може бути предметом обігу в державі. Тому, починаючи з 2004 року в державі поступово впроваджувався та удосконалювався процес такої реєстрації об'єктів нерухомості.

Згідно зі ст.182 ЦКУ, право власності на об'єкт нерухомості виникає з моменту його державної реєстрації. Механізм вказаної державної реєстрації визначено Законом №1952 та підзаконними нормативними актами. Станом на час розгляду справи порядок реєстрації права власності, речових прав та обтяжень регламентовано Постановами Кабінету Міністрів, а до 01.01.2013 року питання реєстрації речових прав та обтяжень визначалось наказами Міністерства юстиції.

Так, згідно до ст. 3. Закону №1952-" Речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов'язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом.

2. В Україні формується та діє єдиний Державний реєстр прав, який базується на державному обліку земельних ділянок усіх форм власності та розташованого на них іншого нерухомого майна, реєстрації речових прав на об'єкти нерухомого майна, їх обмежень та правочинів щодо нерухомого майна.

3. Державна реєстрація прав базується на кадастровому номері, присвоєному у встановленому законом порядку."

Статтею 21 Закону №1952 визначено, що -"У Державному реєстрі прав на кожний об'єкт нерухомого майна, право власності на яке заявлено вперше або яке не було зареєстровано відповідно до цього Закону, за рішенням державного реєстратора прав про державну реєстрацію права власності відкривається розділ Державного реєстру прав.

2. Розділ Державного реєстру прав закривається державним реєстратором прав у разі: знищення об'єкта нерухомого майна; та поділу або об'єднання об'єкта нерухомого майна. "

Статтею 25 Закону №1952 дано визначення кадастровому номеру об'єкта нерухомого майна-"1. Кадастровим номером об'єкта нерухомого майна є індивідуальний номер, позначений цифрами, який присвоюється кожному окремо визначеному об'єкту нерухомого майна, який не повторюється на всій території України і залишається незмінним протягом усього часу існування цього об'єкта. Присвоєння кадастрового номера об'єкту нерухомого майна здійснюється відповідно до закону.

2. У разі переходу права власності на об'єкт нерухомого майна до іншої особи (осіб) або зміни даних технічної інвентаризації об'єкта нерухомого майна (будівлі, споруди тощо) його кадастровий номер залишається без змін. "( Редакцію вказаних статтей викладено станом на 2008 рік).

Наказом Міністерства юстиції України N 7/5 від 7 лютого 2002 року затверджено Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно ( надалі Тимчасове положення), яке було чинним з 01.03.2002 року до 01.01.2013 року. Даним наказом визначено що "...до прийняття Верховною Радою України та набрання чинності законом України про державну реєстрацію прав на об'єкти нерухомого майна бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ) здійснюють реєстрацію прав власності на нерухоме майно"- на підставі вищевказаного Тимчасового положення.

Наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 28.01.2003 року затверджено Порядок ведення Реєстру прав власності на нерухоме майно ( далі Реєстр прав), який втратив чинність з 01.01.2013 року.

У вказаний період часу реєстрація обтяжень регулювалась Постановою Кабінету Міністрів №410 від 31.03.2004 "Про затвердження Тимчасового порядку державної реєстрації іпотек," яка була чинною до 01.01.2013 року,. Паралельно, наказом Міністерства юстиції України №31/5 від 9.06.1999 року, затверджено Положення про Єдиний реєстр заборон відчужень об'єктів нерухомого майна (далі Реєстр заборон), яким реєстрацію обтяжень у вказаний період часу було покладено на державних та приватних нотаріусів

З 01.01.2012 року по 12.02.2014 року державна реєстрація прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулювалась Постановою Кабінету Міністрів України N 703 від 22 червня 2011 р. "Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень ( далі Порядок) і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

З 12.02.2014 р по 01.01.2016 р державна реєстрація прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулювалась Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. N 868 "Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень"

З 01.01.2016 року набрав чинності ПОРЯДОК державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України N 1127 від 25 грудня 2015 р.

При державній реєстрації об'єкт нерухомості ідентифікується за адресою знаходження та за суб'єктами права власності, а не за цільовим призначенням чи типом власності.

Отже, на час розгляду справи, в Реєстрі прав власності, який є чинним паралельно з Реєстром речових прав, є записи про об'єкти нерухомості за різними реєстровими номерами за однією і тією ж адресою АДРЕСА_3 за одним і тим же власником ОСОБА_2: НОМЕР_2- квартира та НОМЕР_3 - нежиле приміщення промтоварного магазину ( т.1 а.с.13-14, 69-70). Оскільки вказаний реєстр передбачав фіксування типу власності або цільового призначення, то вказаний об'єкт різниться типом власності: в першому випадку - квартира, в другому - нежитлове приміщення- магазин.

Вказаний об'єкт нерухомості не зареєстровано у Державному речових прав, як і не зазначено ОСОБА_2 суб'єктом права власності на вказаний об'єкт нерухомості, оскільки після 01.01.2012 він не вчиняв будь яких правочинів з вказаним майном. У вказаному Реєстрі є лише реєстрація за ОСОБА_3 права власності на 1/2 частину вказаного приміщення, яка проведена на підставі рішення суду про поділ майна подружжя в порядку чинної, на вказану дату ст. 21 Закону №1952, тобто з відкриттям нового реєстраційного номера та розділу у вказаному Реєстрі.

Вказана обставина стала можливою в силу того, що станом на травень 2008 року БТІ, як орган який здійснював реєстрацію прав на об'єкти нерухомості, шляхом записів в Реєстр прав власності, в порушення вимог пункту 2.2. Тимчасового положення, без затребування з органу, який реєстрував у вказаний період часу обтяження, зареєстрував повторно за ОСОБА_2 право власності на об'єкт нерухомості за адресою АДРЕСА_3, при цьому відкрив новий реєстровий НОМЕР_3.

Вказане порушення стало результатом усвідомленого порушення ОСОБА_2, як стороною іпотечного договору №4589 від 23.11.2006 року, своїх зобов'язань щодо обмеження права на розпорядження об'єктом нерухомості в силу ст. 7, 12 Закону "Про іпотеку, та умов договору. Адже зміна типу власності - цільового призначення об'єкту нерухомості було і є можливим лише зі згоди іпотекодержателя.

Дії реєстратора стосовно присвоєння нового реєстрового ( кадастрового) номера приміщенню АДРЕСА_3 вчинені з порушенням вимог чинних на той час нормативних документів.

Вказане дає підстави зробити висновок, що ОСОБА_2 як іпотекодавець порушив свої зобов'язання і в силу ст.614 ЦК не довів що в його діях відсутня вина.

Враховуючи, що вказані об'єкти нерухомості були спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3, то наступний його реальний поділ не є підставою припинення іпотеки, оскільки кредитні договори укладені за згодою ОСОБА_3

Згідно ст.3, 11,13,15,16 ЦК судом захищається порушене право, а в даному випадку суд не знаходить підстав, що заперечення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 можуть бути захищені відмовою в задоволенні позовних вимог Банку.

Аналізуючи в сукупності обставини справи: письмові докази, пояснення представників сторін на підтвердження своїх доводів та заперечень, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції невірно витлумачив та застосував норми матеріального права, тому рішення слід скасувати та ухвалити нове.

Так, судом першої інстанції без врахування вимог Закону№1952 та підзаконних нормативних актів, зроблено висновок, що реконструйований об'єкт нерухомості є новоствореним об'єктом, що дає право на відкриття окремого реєстраційного номеру об'єкту нерухомості і відповідно припиняє обтяження. При цьому, судом упущено, що в Реєстрі права власності об'єкт нерухомості ідентифікується за адресою та суб'єктом права власності, а не за типом власності ( цільового призначення).

Крім цього, Закон №898 трактує, що предметом договору іпотеки є нерухомість, яка згідно з Реєстром прав власності чи чинним на сьогодні Реєстром речових прав має єдиний номер з моменту реєстрації такого об'єкту до моменту його поділу, об'єднання чи знищення.

Виходячи з поняття аналогії закону, суд апеляційної інстанції, приходить до висновку, що як зміна власника не призводить до припинення іпотеки, так і зміна типу власності (цільового призначення) не припиняє обтяження. Аналогічно і ст.17 Закону №898 не містить вказаної підстави припинення іпотеки. Вказаний висновок є результатом аналізу вищенаведених нормативних актів, а також відсутності в державі словника юридичної термінології, суперечливості судової практики . Термін "тип власності або цільове призначення " використовується лише в Реєстрі прав власності, тобто вказаний термін існував в документообігу реєстраційних служб до 01.01.2013 року. Із запровадженням в державі з 01.01.2013 року Державного реєстру речових прав вказаний термін не використовується.

Відповідно вказаний об'єкт нерухомості як нежиле приміщення перебуває під обтяженням, на яке Банк вправі звернути стягнення з підстав невиконання, як основного зобов'язання за кредитним договором, так і з-за невиконання умов іпотечного договору стосовно проведеної реконструкції без погодження з ним.

Посилання представника відповідачів на висновки суду в справі про виключення з акту опису майна за позовом Банку до ОСОБА_9, то суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що вказане судове рішення від 29.05.2015 року не носить преюдиціального характеру у вказаній справі, оскільки суд першої інстанції чітко окреслив межі вимог, які він розглядав, та доводи позивача, а відмову у задоволенні вказаного позову обгрунтував відсутністю судового позову Банку про звернення на іпотечне майно та відсутністю реєстрації обтяження на об'єкт нерухомості за реєстровим номером НОМЕР_1 .

Відповідно до аналізу статей 11,12,15,16 ЦК України, ст.3 ЦПК України право, яке захищає суд, повинно існувати на день ухвалення судового рішення.

Право вибору способу звернення на іпотечне майно надано позивачу. В даній справі позивач обрав спосіб, який передбачений ст.41 Закону "Про іпотеку"- шляхом продажу предмета іпотеки на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження .

Стаття 43 Закону "Про іпотеку" передбачає, що початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність.

Згідно статті 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

На час розгляду справи існує дві різні правові позиції Верховного Суду України стосовно початкової ціни іпотечного майна, яке підлягає реалізації в порядку звернення стягнення на іпотечне майно .

Так, правова позиція в справі №6-1935цс15 від 7.10.2015 року передбачає конкретну початкову ціну для його подальшої реалізації, яка зазначається в резолютивній частині рішення.

В справі №6-1205цс15 від 23.12.215 року початкова ціна визначається на стадії виконавчого провадження з реалізації іпотечного майна.

Суд апеляційної інстанції, оцінюючи в сукупності обставини справи та чинні норми матеріального права вважає за доцільне використати правову позицію Верховного Суду України, яка викладена в справі №6-1205цс15.

Враховуючи, що в державі має місце нестабільна економічна ситуація, в т.ч. коливання вартості житла на ринку нерухомості, як в державі, так і в м.Тернополі, що підтверджується і наданими сторонами в справі різними цінами на об'єкти нерухомості в період розгляду справи (т.1а.с. 37, 38, 60,154 т.2 а.с. 233,234), а також і ту обставину, що кожна із сторін вправі оскаржити судове рішення, що теж потребує часу, тому суд апеляційної інстанції вважає за доцільне не зазначати конкретні початкові ціни об'єктів нерухомості.

При цьому, визначений вищезазначений спосіб визначення початкової ціни іпотечного майна, не позбавляє сторони виконавчого провадження на оскарження визначеної на стадії виконавчого провадження продажної ціни предмета іпотеки, виходячи з норм Закону України "Про виконавче провадження".

Виходячи з вищенаведених підстав, суд апеляційної інстанції приходить до висновку що необгрунтованим є висновок суду першої інстанції стосовно відмови у задоволенні вимог Банку у зв'язку з невизначенням початкової ціни предметів іпотеки.

Незаконним є висновок суду першої інстанції і щодо відмови в зверненні стягнення на іпотечне майно з посиланням на судове рішення в справі №1915/14819/2012 про стягнення заборгованості. з ОСОБА_2 на користь ПАТУніверсал Банк" в сумі 1 067 535, 30 гривень, що еквівалентно 133 558,77 доларів США.

Так, згідно із ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду.

Отже, наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України у справі №6- 73цс13від 04.09.2013 року.

Згідно статті 309 ЦПК-"Підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обста вин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права..."

Оскільки оскаржуване рішення не відповідає вищенаведеним нормам ЦПК України, тому рішення слід скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 360-7 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ПАТ "Універсал Банк" - задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 20 жовтня 2015 року - скасувати і ухвалити нове, яким:

звернути стягнення на предмет іпотеки на квартиру, загальною площею 58.9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2, шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах за початковою ціною продажу, яка буде встановлена на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій в рахунок погашення заборгованості перед ПАТ "Універсал Банк" за кредитним договором № 11/474-К від 19.11.2007 року, в розмірі 1067535,30 грн.;

звернути стягнення на приміщення промтоварного магазину загальною площею 63.4 кв.м. в м. Тернополі по АДРЕСА_3 що належить на праві спільної часткової власності по 1/2 частині кожному відповідачам ОСОБА_2, ОСОБА_3, шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах за початковою ціною продажу яка буде встановлена на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій в рахунок погашення заборгованості перед ПАТ "Універсал банк"за Договором кредиту № 11/470-К від 23.11.2006 року, в розмірі 552 933,72 гривень

Стягнути в користь ПАТ "Універсал банк" сплачений судовий збір в сумі 1000 грн з ОСОБА_2 та в сумі 339,8 грн з ОСОБА_3.

Рішення апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення, але може бути оскаржено протягом двадцяти днів в касаційному порядку.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області О.І. Ткач