Справа № 202/1534/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

01 квітня 2016 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська в складі:

судді - Бєльченко Л.А.

при секретарі - Терещук Л.І.

за участі позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення та зняття з реєстрації,

в с т а н о в и в:

Позивачі, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 звернулися до відповідача з даним позовом указуючи, що на підставі Свідоцтва про право власності на житло вони, а також ОСОБА_6, третя особа у справі , є власниками квартири АДРЕСА_1. 21.07.2001 року ОСОБА_6 уклав шлюб із відповідачем. З цього часу відповідач стала проживати в спірній квартирі за їх згодою , а також була зареєстрована в ній. Від спільного життя ОСОБА_6 та відповідач мають двох неповнолітніх дітей.

Від часу вселення в спірну квартиру відповідача вони, позивачі, стали проживати за іншою адресою.

Шлюбні відносини між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 не склалися. У листопаді 2011 року шлюб між ними був розірваний. У зв*язку із неможливістю спільного проживання ОСОБА_6 був змушений залишити спірну квартиру, в ній залишилася проживати відповідач з неповнолітніми дітьми. Під час зустрічей у спірній квартирі відповідач влаштовує сварки, створює умови , які унеможливлюють проживання в одній квартирі. Відповідач погрожує ОСОБА_6 розправою, а їм, позивачам, висловлює погрози, у разі їх заселення у спірну квартиру. Оскільки на даний час відповідач не членом їх сім*ї, а сторонньою людиною, позивачі, посилаючись на вимоги частин 1 статті 116 Житлового кодексу України, просили суд усунути перешкоди в користуванні їх власністю шляхом виселення відповідача із квартири АДРЕСА_2 без надання іншого жилого приміщення та зняти її з реєстрації.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5, ОСОБА_2, та позивач ОСОБА_1, підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити.

Відповідач, ОСОБА_3, в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, указуючи, що вона проживає у спірній квартирі, яка належить позивачам і третій особі , відразу після реєстрації шлюбу із ОСОБА_6 Вона, ОСОБА_3, була вселена і зареєстрована в спірній квартирі за згодою всіх власників цієї квартири. 01.11.2013 року шлюб між нею та ОСОБА_6 був розірваний, але вона продовжувала проживати в спірній квартирі з неповнолітніми дітьми та у зв*язку із розірванням шлюбних відносин вона не втратила право користування цією квартирою. Позивачі та третя особа в спірній квартирі не проживають, вони мають ключі від квартири, вона не перешкоджає їх доступу до квартири. Іншого житла в неї немає. Вважає, що законних підстав для її виселення та зняття з реєстрації немає. Тому просила суд відмовити позивачам у задоволені позовних вимог.

Третя особа у справі, ОСОБА_6, підтримав позовні вимоги позивачів, указуючи, що відповідач стала проживати в АДРЕСА_3 після реєстрації шлюбу із ним та була вселена за його згодою і згодою його батьків, ОСОБА_5 та ОСОБА_1 У 2013 році вони із відповідачем розірвали шлюбні відносини. Відповідач залишилася проживати у спірній квартирі, а він вимушений був піти. Батьки не проживають в цій квартирі від дня реєстрації його шлюбу з ОСОБА_3 Оскільки відповідач на даний час не є членом їх сім*ї, в них склалися неприязні стосунки, він, ОСОБА_6 , вважає, що відповідач має бути виселена та знята з реєстрації в спірній квартирі.

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_7, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 11.12.1998 року, виданого виконкомом міської Ради народних депутатів, належить квартира АДРЕСА_2 ( а.с. 4).

Відповідач ОСОБА_3 та третя особа у справі, ОСОБА_6, з 21.07.2001 року по 01.11.2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

Відповідач вселилася в спірну квартиру і була зареєстрована в ній за згодою всіх власників цієї квартири. Зазначену обставину в судовому засіданні не заперечували позивачі, третя особа, ОСОБА_6

Після розірвання шлюбу ОСОБА_6 пішов з квартири, а відповідач з двома неповнолітніми залишилася проживати в спірній квартирі.

Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно розбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із статтею 391 ЦК України власник майна має права вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до вимог статті 156 ЖК України члени сім*ї власника жилого будинку

( квартири), які проживають разом з ним у будинку ( квартирі), що йому належить , користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку ( квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку ( квартири) не позбавляє членів сім*ї власника права користування займаним приміщенням.

Згідно зі статтею 157 ЖК України члена сім*ї власника жилого будинку ( квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першої статті 116 цього Кодексу.

Згідно із вимогами частини 1 статті 116 ЖК України, якщо наймач , член його сім*Ї, які проживають разом із ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Змістом статей 10, 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Зі змісту статті 59 ЦПК України вбачається, що докази мають бути належними.

За встановлених судом обставин, суд вважає, що позивачами не доведено належними доказами, а судом не встановлено підстав для виселення відповідача, ОСОБА_3, з підстав, передбачених частиною 1 статті 116 ЖК. Жодного доказу з цього приводу позивачі суду не надали.

Як встановлено судом, відповідач ОСОБА_3 вселилася та була зареєстрована у спірній квартирі за згодою всіх власників цієї квартири. ОСОБА_3 продовжувала проживати в спірній квартирі і після припинення шлюбних відносин з ОСОБА_6 Обставини та відповідні їм докази, які б могли слугувати підставою для виселення відповідача відповідно до частини 1 статті 116 ЖК України, навіть позивачами не наведені в позовній заяві.

Таким чином, суд не вбачає юридичних підстав для виселення відповідача ОСОБА_3 на підставі частини 1 статті 116 ЖК України.

За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивачів.

Керуючись ст.ст. 10,11,59,60,209,213-215 ЦПК України, ст.ст.319,321,391 Цивільного кодексу України,ст.ст. 64, 116, 156, 157 Житлового кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Відмовити ОСОБА_1 , ОСОБА_5 у позовних вимога до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення та зняття з реєстрації.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя Л.А. Бєльченко