Провадження № 22ц/784/714/16 Суддя першої інстанції Янчук С.В.
Справа№468/713/15-ц
Категорія 27 Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23 березня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Козаченка В.І., Мурлигіної О.Я.,

із секретарем Горенко Ю.В.,

за участю: відповідача - ОСОБА_2,

його представника - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 28 грудня 2015 року за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі - Банк, ПАТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг, -

В С Т А Н О В И Л А:

6 травня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитно-заставним договором.

Свої вимоги Банк мотивував тим, що 2 грудня 2013 року за заявою ОСОБА_2 між ним та останнім було укладено договір про надання банківських послуг, за яким позичальник отримав кредитні кошти в сумі 300 грн. зі сплатою 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_2 умов кредитного договору у нього утворилась заборгованість перед Банком, яка станом на 18 березня 2015 року визначалася у загальному розмірі 14 630 грн. 56 коп. та складалася: 6 156 грн. 35 коп. - заборгованість за кредитом; 6 051 грн. 33 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 250 грн. - заборгованість по пені та комісії; 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 672,88 грн. - штраф ( процентна складова)

Посилаючись на викладене, Банк просив суд стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у визначеній сумі.

Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 28 грудня 2015 року позов задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в загальній сумі 14 630 грн. 56 коп. Також розподілено судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що судом належним чином не досліджені та не враховані обставини, які свідчать про викрадення у нього паспорту громадянина України 18 листопада 2013 року, тобто до укладення кредитного договору, а новий паспорт видано 26 грудня 2013 року після укладення зазначеного договору.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив з того, що між сторонами виникли правовідносини з підстав укладення кредитного договору, та вважав доведеними факти укладення між сторонами такого договору, неналежного виконання зобов'язань за цим договором щодо своєчасного повернення суми заборгованості з боку відповідача, внаслідок чого утворилася заборгованість на загальну суму 14 630 грн. 56 коп., яка відповідно до приписів ст.ст. 526, 1050, 1054 підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна.

Відповідно до ч.ч. 1 і 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 2 грудня 2013 року за заявою ОСОБА_2 було укладено письмовий договір на видачу кредитного ліміту у розмірі 300 грн. на кредитну картку з базовою процентною ставкою 2.5% в місяць із рахунку 360 днів у році. Він погодився, що ця заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами про надання банківських послуг та Тарифами складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг (а.с. 6-32).

Зобов'язання за цим договором належним чином не виконані, у зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість перед Банком, яка станом на 18 березня 2015 року склала 14 630 грн. 56 коп. та складається з: 6 156 грн. 35 коп. - заборгованість за кредитом; 6 051 грн. 33 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 250 грн. - заборгованість по пені та комісії; 500 грн. - штраф (фіксована частина), 672,88 грн. - штраф ( процентна складова) (а.с.4-5).

Стаття 526 ЦК України зазначає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 11 своєї постанови «Про судове рішення у цивільній справі» у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 пояснював, що спірний кредитний договір з Банком він не укладав, оскільки на час укладення цього договору 2 грудня 2013 року у нього був відсутній паспорт громадянина України у зв'язку з крадіжкою 28 листопада 2013 року його особистих речей, що виключає можливість укладення такого договору.

На підтвердження своїх заперечень відповідач надав до суду постанову про закриття кримінального провадження від 15 листопада 2013 року, довідку, складену слідчим та копію листа керівника Ленінського райвідділу міліції на його адресу (а.с.59-61).

З цих документів встановлено, що за заявою ОСОБА_2 до Єдиного реєстру досудових розслідувань 9 листопада 2013 року було внесено інформацію про кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 185 КК України, зокрема за тим фактом, що 8 листопада 2013 року близько 23.20 год. в барі «Янтарний» по вул. Космонавтів невстановлена особа таємно заволоділа шкіряною курткою, що належить ОСОБА_2, в якій знаходились мобільний телефон, паспорт громадянина України, ідентифікаційний код і військовий квиток. Отже, ОСОБА_2 на підставі приписів ст. 55 КПК України є потерпілим. За цим фактом кримінальне провадження було закрите у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Між тим, в подальшому викрадений паспорт на ім'я ОСОБА_2 було підроблено засудженою особою - ОСОБА_4 шляхом заміни фотокартки власника паспорту на фотокартку із зображенням останнього. За ці та інші протиправні дії, вчинені за допомогою підроблених документів, вироком суду від 22 вересня 2015 року ОСОБА_4 засуджено (а.с. 72-75).

З наданої до апеляційного суду постанови прокуратури Ленінського району м. Миколаєва від 11 грудня 2015 року вбачається, що постанова слідчого від 15 листопада 2013 року про закриття провадження у справі скасована та матеріали кримінального провадження направленні для організації подальшого досудового розслідування, яке триває до теперішнього часу (а.с. 107-108).

Як вбачається з анкети-заяви від 2 грудня 2013 року про надання банківських послуг, яка є складовою частиною договору про надання банківських послуг, особу позичальника було перевірено за паспортом серії НОМЕР_1, виданого Баштанським РВ УМВД України в Миколаївський області, на ім'я ОСОБА_2. Як встановлено органами досудового слідства саме паспорт громадянина України на ім'я ОСОБА_2 із зазначеними серією, номером, датою видачі та органом, який його видав було викрадено у відповідача невстановленою особою 18 листопада 2013 року, тобто задовго до укладення договору про надання банківських послуг.

Крім того, в цій анкеті-заяві графи, які заповнені зі слів заявника, не відповідають дійсності, зокрема: дівоче прізвище матері відповідача; адреса проживання останнього зазначено як м. Полтава, де останній ніколи не бував, а також номери контактних телефонів.

Новий паспорт громадянина України ОСОБА_2 отримав 26 грудня 2013 року у зв'язку з викраденням.

Проте, всупереч ст. 212-214 ЦПК України та вищевказаним роз'ясненням, місцевий суд, не оцінив кожний доказ, зібраний у справі, а також достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, зосередившись тільки на вироку суду, помилково вказуючи на те , що відповідач не надав будь-яких інших доказів, щодо неможливості підписання кредитного договору від 2 грудня 2012 року. При цьому районним судом всупереч ч 4. ст. 10 ЦПК України, виходячи з встановлених обставин, не було вжито передбачених законом заходів для попередження сторін про наслідки вчинення або невживання процесуальних дій, зокрема, щодо призначення експертизи на відповідній стадії судового процесу.

З огляду на встановлені за матеріалами справи обставини, колегія суддів вважає, що позивачем при розгляді справи не доведено обставин, якими обґрунтовувалися вимоги Банку, зокрема, факту укладення спірного договору між Банком та відповідачем, а відтак й виникнення у останнього зобов'язань за цим договором щодо сплати кредитної заборгованості.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог за недоведеністю.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Баштанського районного суду м. Миколаєва від 28 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг, укладеного 2 грудня 2013 року, у розмірі 14 630 грн. 56 коп. відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Л.М. Царюк

Судді: В.І. Козаченко

О.Я. Мурлигіна