Справа № 490/1448/16-ц
н/п 2/490/1388/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2016 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Подзігун Г. В.

при секретарі Кошевій О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просила визначити їй додатковий місячний строк з дня винесення судового рішення для прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_2, який помер 19 січня 2011 року.

В обґрунтування своїх вимог позивачка посилалася на необізнаність із порядком вступу у спадкові права, оскільки фактично прийнявши спадщину та користуючись нею на власний розсуд та враховуючи наявність залишеного померлим заповіту, позивачка вважала, що отримала спадщину у встановленому законом порядку. Однак у подальшому, звернувшись до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, вона отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії через пропуск встановленого шестимісячного строку.

Позивачка у судове засідання не зявилася, надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, вимоги позову підтримала у повному обсязі та просила про їх задоволення.

Представник Миколаївської міської ради до суду не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Рішення суду просив винести на підставі наявних у матеріалах справи доказів та відповідно до чинного законодавства України.

Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін на підставі наявних у матеріалах справи доказів, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін.

Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали та обставини справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи, 25 травня 1994 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 отримали свідоцтво про право спільної сумісної власності на житло квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 44,7 кв. м. Право власності на вищезазначену квартиру у передбаченому законом порядку було зареєстроване.

15 травня 2003 року ОСОБА_3 померла. Після смерті ОСОБА_3 спадщину у вигляді належної їй 1/2 частки вищезазначеної квартири одержав ОСОБА_2, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про право на спадщину від 12.04.2010 року.

19 січня 2011 року помер ОСОБА_2, про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за № 287 (а. с. 9).

На випадок своєї смерті ОСОБА_2 19 серпня 1994 року залишив заповіт, яким належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 заповів ОСОБА_4 (після укладення шлюбу ОСОБА_1).

При цьому в передбачений законом строк позивачка із відповідною заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталася. Як вбачається із матеріалів справи, спадкодавець на момент смерті був зареєстрований в кв.№66 по вул.Колодязній,17-А в м.Миколаєві, місцем реєстрації позивачки є АДРЕСА_2.

Як зазначає у позові позивчака, у лютому 2016 року вона звернулася до ПН ММНО ОСОБА_5 із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2, однак листом від 12.02.2016 їй було відмовлено з тих підстав, що позивачка не звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини протягом встановленого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини, у звязку з чим їй було рекомендовано звернутися до суду для визначення додаткового строку.

Відповідно до інформаційної довідки зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 25.02.2016 року після смерті ОСОБА_2, що помер 19.01.2011 року, спадкова справа не відкривалася.

Згідно з ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Згідно з пунктом 24 вказаної постанови Пленуму особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Таким чином, на позивачку в силу ст. 60 ЦПК України покладається обов'язок доведення факту наявності труднощів, які одночасно відповідають трьом вимогам: об'єктивність, непереборність та істотність.

В той же час, як на поважність причин пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини позивачка фактично посилається на те, що вона не була обізнана у порядку прийняття спадщини

Згідно з роз'ясненнями, наданими у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" суди переважно правильно вирішують питання поважності причин пропуску зазначеного строку та визнають поважними, зокрема, тривалу хворобу, перебування спадкоємця тривалий час за межами України, відбування покарання в місцях позбавлення волі, перебування на строковій військовій службі в Збройних Силах України тощо.

Однак, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови (п. 2 листа).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що обставини, через які позивачка пропустила передбачений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини, не були об'єктивними, непереборними та істотними, а тому вказаний строк нею було пропущено не з поважних причин, що, в свою чергу, не може бути підставою для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

За такого, у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір сплачено позивачкою при подачі позову до суду.

Керуючись ст. ст. 14, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ Г. В. ПОДЗІГУН