АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження:22-ц/796/481/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Фаркош Ю.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 лютого 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А.

Суддів - Кравець В.А., Шиманського В.Й.

при секретарі - Крічфалуши С.С.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу на рішення суду, в якій просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову, вважаючи, що судом порушені норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

Представник ТОВ «Євролізинг Україна» в судове засідання не з'явився, хоча був повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ст. 305 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе слухати справу у відсутність особи, яка не з'явилася.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що позивачка звернулася до суду з даним позовом до відповідача, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що 9 червня 2015 року між нею та відповідачем було укладено договір фінансового лізингу предметом якого є транспортний засіб Сітроен, вартістю 362 700 грн. ОСОБА_3 умови договору виконала частково та перерахувала на рахунок відповідача суму в розмірі 40000 грн.

Разом з тим, відповідач свої зобов'язання не виконав.

Крім того, зазначає, що вона не підписувала додатків до договору, у зв'язку з чим вважає даний договір неукладеним та просить суд стягнути з відповідача на її користь 40000 грн. матеріальних збитків.

Судом встановлено, що 9 червня 2015 року між позивачкою та ТОВ «Євролізинг Україна», було укладено договір фінансового лізингу № Д 01199, згідно якого відповідач зобов'язався передати позивачці у фінансовий лізинг транспортний засіб загальною вартістю 362 700 доларів США, а позивачка зобов'язана щомісячно сплачувати лізинговий платіж.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка здійснила платіж у розмірі 40 000 грн. з урахуванням комісійного збору банку, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями квитанцій.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Згідно ч.2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених ним параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг», лізингоодержувач має право відмовитися під договору лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про не лізингодавця, у разі, якщо прострочення передачі предмета лізингу становить більше 30 днів, за умови, що договором лізингу не передбачено іншого строку. лізингоодержувач має право вимагати відшкодування збитків, у тому числі повернення платежів, що були сплачені лізингодавцю до такої відмови.

Як вбачається з п. 12.1 Договору лізингоодержувач, який сплатив адміністративний платіж, частково або повністю сплатив авансовий внесок та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу лізингодавця. У строк, встановлений чинним законодавством, лізингодавець розглядає заяву лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 60% від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 40% лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору, адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вважав що вимоги позивача про стягнення матеріальних збитків заявлені передчасно, оскільки враховуючи особливості щодо порядку припинення договору фінансового лізингу, встановленого Законом України «Про фінансовий лізинг», позивачка повинна була звернутися до відповідача з заявою про розірвання договору № Д 00594 фінансового лізингу. Проте, із такою заявою про розірвання договору позивачка до відповідача не зверталась доказів того, що даний договір розірвано, суду не надано.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що судом першої інстанції не враховано доводи ОСОБА_3, що договір лізингу вона вважає неукладеним, оскільки вона не підписувала додатки до договору, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 9 червня 2015 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Євролізинг Україна», укладено договір фінансового лізингу № Д 01199, згідно якого відповідач зобов'язався передати позивачці у фінансовий лізинг транспортний засіб загальною вартістю 362 700 доларів США, а позивачка зобов'язана щомісячно сплачувати лізинговий платіж. ( а.с. 7-18)

Оскільки ОСОБА_3 в письмовій формі та власноручно вчинила підпис у договорі, маючи при цьому необхідний обсяг цивільної дієздатності, на виконання умов договору, здійснила платіж у розмірі 40 000 грн. з урахуванням комісійного збору банку, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями квитанцій, колегія суддів вважає, що її волевиявлення було вільним, а, отже, договір є укладеним.

Свою ж незгоду з умовами укладеного договору, які містилися у додатках, ОСОБА_3 було виражено лише 16 червня 2015 року. Тобто, під час укладення договору сторони дійшли згоди щодо істотних умов договору, проте в подальшому позивачка в односторонньому порядку відмовилася від договору.

Крім того, договір фінансового лізингу, укладений між сторонами, є дійсним та правомірним, не містить жодного з дефектів його елементів та відповідає вимогам ст. ст. 203, 215 ЦК України.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норми матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді