АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Мараєвої Н.Є.

при секретарі Ігнатьєву Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 травня 2016 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕСТАРОССА» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_5, в інтересах якого діє ОСОБА_1, та ОСОБА_6, в інтересах якої діє ОСОБА_7, служба у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання договору купівлі - продажу недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння,

№ апеляційного провадження:22-ц/796/9268/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Піхур О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
встановила:

у липні 2015р. позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 19 липня 2013р. між ТОВ «ТЕСТАРОССА» та ОСОБА_4, витребування у ОСОБА_1 з чужого незаконного володіння вказану квартиру та повернути її ТОВ «ТЕСТАРОССА».

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що спірна квартира належала на праві власності ТОВ «ТЕСТАРОССА» на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28 лютого 2013р.

Позивач стверджував, що ОСОБА_3 невідомим чином заволоділа правовстановлюючими документами на спірну квартиру, виготовила фальшивий протокол загальних зборів учасників ТОВ «ТЕСТАРОССА» від 30 червня 2013р. про призначення її директором товариства та 19 липня 2013р. уклала з ОСОБА_4 договір купівлі-продажу квартири, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В. 27 серпня 2013р. ОСОБА_4 уклав договір купівлі-продажу квартири з ОСОБА_1

Позивач посилався на те, що рішенням Господарського суду м. Києва від 31 травня 2015р. визнано недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ «ТЕСТАРОССА», яке оформлено протоколом № 30/06 від 30 червня 2013р., про призначення ОСОБА_3 директором товариства, і посилаючись на ст.ст. 203 та 215 ЦК України просив визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, укладений від імені товариства, та на підставі ст.388 ЦК України витребувати квартиру із володіння ОСОБА_1

Рішенням суду від 18 травня 2016р. позов задоволено.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1- ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

- 2 -

Представник відповідача посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи та наданим сторонами доказам, так як укладаючи спірний договір купівлі-продажу ОСОБА_3 діяла відповідно до протоколу загальних зборів учасників товариства від 16 липня 2013р., а не від 30 червня 2013р., а тому суд повинен був належним чином перевірити повноваження ОСОБА_3, якій було передано свідоцтво про право власності на спірну квартиру.

Також представник відповідача посилається на неврахування судом тієї обставини, що у спірній квартирі зареєстровані та проживають малолітні діти, права яких порушуються даним рішенням суду.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_12, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.137, 138, 140 т.2), у судове засідання не з'явилися, тому колегія суддів відповідно до ст. 305 ЦПК України провела судовий розгляд у їх відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 та представника служби у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, які підтримали апеляційну скаргу, пояснення представника позивача, який просив залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та пояснення ОСОБА_4, і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що Товариство з обмеженою відповідальність «ТЕСТАРОССА» створено 2 серпня 2008р. та зареєстровано Шевченківською районною у м. Києві державною адміністрацією. Єдиним учасником товариства є юридична особа Корпорація Азюр Груп Холдінг С.А., створена та існуюча за законодавством Маршаллових Островів.

На підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві 28 лютого 2013р., ТОВ «ТЕСТАРОССА» було власником квартири АДРЕСА_1.

Рішенням загальних зборів учасників ТОВ «ТЕСТАРОССА» від 30 червня 2013р., оформлене протоколом №30/06, прийнято рішення про призначення на посаду директора товариства ОСОБА_3

19 липня 2013р. між ТОВ «ТЕСТАРОССА», від імені якого діяла ОСОБА_3, та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, за яким ТОВ «ТЕСТАРОССА» передало, а ОСОБА_4 прийняв у власність квартиру АДРЕСА_1. Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В.

27 серпня 2013р. ОСОБА_4 відчужив квартиру ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Атаманюк В.А.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 31 березня 2015р. визнано недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ «ТЕСТАРОССА» від 30 червня 2013р., оформлене протоколом № 30/06.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Господарського суду м. Києва визнано недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ «ТЕСТАРОССА» від 30 червня 2013р. про призначення ОСОБА_3 директором товариства, а відтак вона не мала повноважень на укладення договору купівлі-продажу від імені товариства. Також суд вважав, що власник майна має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Проте, повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна з таких підстав.

Згідно ч. 1 ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і

- 3 -

здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Статтею 97 ЦК України визначено, що управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Пунктом 10.3.15 Статуту ТОВ «ТЕСТАРОССА», затвердженого загальним зборами учасників 15 лютого 2013р. та зареєстрованого 19 лютого 2013р., загальні збори учасників мають право прийняти рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що передані загальними зборами учасників до компетенції виконавчого органу.

Відповідно до пункту 10.3.16. Статуту товариства загальні збори учасників мають право надавати згоду директору товариства на укладання від імені товариства на свою користь, на користь товариства, а також в інтересах своїх корпоративних прав поза цим товариством, а також укладати правочини про відчуження, продаж, придбання нерухомого майна та будь-які правочини, будь-які угоди цивільно-правового та іншого характеру, платіжні документи одноразова сума яких перевищує 20 000 грн.

Зі спірного договору купівлі-продажу нерухомого майна вбачається, що при підписанні договору директор ОСОБА_3 виступала від імені товариства на підставі протоколу № 30/06 від 16 липня 2013р. Даним протоколом загальних зборів учасників ТОВ «ТЕСТАРОССА» у зв'язку з комерційною необхідністю прийнято рішення про продаж квартири АДРЕСА_1 за ціною, не менше ніж 1 301 162грн., та надано повноваження директору товариства ОСОБА_3 на укладення, нотаріальне посвідчення та державну реєстрацію вказаного договору від імені товариства.

При укладенні спірного договору купівлі-продажу ОСОБА_3 діяла відповідно до вказаного протоколу, а також надала приватному нотаріусу оригінал Свідоцтва про право власності на нерухоме майно та Витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а правочин - бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (стаття 203, частина перша статті 215 ЦК України).

За таких обставин, з урахуванням статті 98 ЦК України та з огляду на приписи статей 92, 203, 215, 241 ЦК України рішення загальних зборів учасників товариства є актами, що зумовлюють настання правових наслідків, спрямованих на регулювання відносин у різних питаннях діяльності товариства, і мають обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин. Таким чином, у разі визнання судом недійсним рішення загальних зборів учасників товариства, воно є недійсним з моменту його прийняття.

Разом з тим, суду першої інстанції позивачем не надано доказів визнання недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ «ТЕСТАРОССА», оформленого протоколом № 30/06 від 16 липня 2013р., на підставі якого ОСОБА_3 було укладено спірний договір купівлі-продажу від імені товариства, а відтак, суд першої інстанції не мав достатніх підстав вважати, що ОСОБА_3 не мала повноважень на представництво товариства при здійсненні продажу квартири.

Також судом першої інстанції не був врахований висновок Верховного Суду України у справі 6-62цс16, відповідно до якого частина третя статті 92 ЦК України встановлює виняток із загального правила щодо визначення правових наслідків вчинення правочину представником із перевищенням повноважень. Для третьої особи, яка уклала договір із юридичною особою, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи, в тому числі й повноважень виконавчого органу товариства, загалом не мають юридичної сили, хоча б відповідні обмеження й існували на момент укладення договору.

- 4 -

З огляду на наведене, визнання судом недійсним рішення загальних зборів учасників товариства саме по собі не може слугувати єдиною підставою для висновку про недійсність договору. Такий договір може бути визнаний недійсним із зазначених підстав у тому разі, якщо буде встановлено, що сама третя особа, контрагент юридичної особи за договором, діяла недобросовісно і нерозумно.

Під час розгляду судом першої інстанції даного спору позивачем не було надано доказів, що ОСОБА_4, який придбав квартиру у ТОВ «ТЕСТАРОССА», діяв недобросовісно і нерозумно, був обізнаний про те, що ОСОБА_3 не є директором товариства, і що товариство не приймало рішення про продаж своєї власності, що він не розрахувався за придбання квартири, тому відсутні підстави вважати, що участь ОСОБА_4, як покупця, в укладенні спірного договору була формальною, спрямованою на протиправне позбавлення ТОВ «ТЕСТАРОССА» нерухомого майна.

Та обставина, що рішенням суду було визнано недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ «ТЕСТАРОССА» про призначення директором ОСОБА_3, на думку колегії суддів, не є підставою для висновку про відсутність повноважень у ОСОБА_3 на укладення договору купівлі-продажу від імені товариства, так як при його укладені вона діяла не як виконавчий орган товариства, а як особа, якій загальними зборами учасників товариства доручено здійснити продаж майна товариства.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що під час судового розгляду позивачем не було надано достатніх та належних доказів у підтвердження того, що ОСОБА_3 не мала повноважень від імені товариства укласти спірний договір купівлі-продажу квартири, а відтак і для визнання договору купівлі-продажу квартиру недійсним.

Звертаючись до суду з позовом про витребування майна від ОСОБА_1, позивач посилався на ст. 388 ЦК України.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги в цій частині, застосував ст. 387 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу. В межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Отже, судом самостійно на власний розсуд змінено підстави позову, що є порушенням ст. 11 ЦПК України.

Крім того, під час судового розгляду не було встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 незаконно, без відповідної правової підстави, так як набув право власності на квартиру на підставі договору купівлі-продажу, який укладено у письмовій формі, посвідчений нотаріально та зареєстрований у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника не з їхньої волі іншим шляхом.

При розгляді даного спору було встановлено, що у діях власника майна була воля на його відчуження, майно було придбано в особи, яка мала право на його відчуження, а тому таке майно не може бути витребуване в добросовісного набувача на підставі статті 388 ЦК України.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно встановлені фактичні обставини справи, оцінені надані сторонами докази, неправильно застосовані норми матеріального права, допущено порушення норм процесуального права та у порушення ст. 360-7 ЦПК України не врахований висновок Верховного Суду України, а тому рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

- 5 -

Разом з тим, вимоги апеляційної скарги про скасування заходів забезпечення позову задоволенню не підлягають, так як не відносяться до компетенції апеляційного суду.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313-314, 316-317 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 травня 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким у позові Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕСТАРОССА» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_5, в інтересах якого діє ОСОБА_1, та ОСОБА_6, в інтересах якої діє ОСОБА_7, служба у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання договору купівлі - продажу недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: