УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Умнової О.В., Ткачука О.С., Фаловської І.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Стрільської сільської ради Сарненського району Рівненської області про визнання недійсним рішення Стрільської сільської ради Сарненського району № 334 від 23 жовтня 2013 року, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Рівненської області від 25 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду із указаним позовом до ОСОБА_5, Стрільської сільської ради Сарненського району Рівненської області, в якому просила визнати недійсним рішення Стрільської сільської ради Сарненського району № 334 від 23 жовтня 2013 року про надання дозволу ОСОБА_5 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0, 0829 га для індивідуального садівництва в АДРЕСА_1 за рахунок земель, які обліковуються за нею ж з 2005 року на території Стрільської сільської ради Сарненського району Рівненської області.

Позов мотивовано тим, що оспорювань рішення прийнято Стрільською сільською радою Сарненського району з порушенням вимог закону, зокрема ч.5 ст. 116 ЗК України, оскільки на момент прийняття цього рішення про надання дозволу ОСОБА_5 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, спірна земельна ділянка вже перебувала у її (ОСОБА_5) власності.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 10 серпня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено за безпідставністю.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 25 вересня 2015 року рішення районного суду скасовано, ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову з інших підстав.

ОСОБА_4, не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить його скасувати з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Дослідившиматеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідност. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Стрільської сільської ради Рівненської області від 23 жовтня 2013 року №334 надано дозвіл ОСОБА_5 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки іншого розміру та за іншою адресою.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з інших підстав, суд апеляційної інстанції повно встановив фактичні обставини справи на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів та вірно застосував норми матеріального та процесуального права до спірних правовідносин.

Так, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), суд апеляційної інстанції встановив, що постановою Сарненського районного суду Рівненської області від 12 вересня 2013 року визнано недійсним Державний акт від 15 січня 2010 року на право власності на земельну ділянку ОСОБА_5 площею 0,0888 га для ведення садівництва в межах АДРЕСА_2.

ОСОБА_5 звернулась до Стрільської сільської ради Сарненського району із заявою про надання у власність земельної ділянки площею 0,0829 га в АДРЕСА_1, після набрання вищевказаного судового рішення законної сили.

Рішенням Стрільської сільської ради Сарненського району №334 від 23 жовтня 2013 року ОСОБА_5 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою і щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,0829 га в АДРЕСА_1.

Апеляційний суд правильно виходив з того, що з моменту набрання законної сили вищевказаної постанови суду з 22 вересня 2013 року, підстава набуття права власності відповідача на земельну ділянку (державний акт на землю від 15 січня 2010 року) відпала, тому сам по собі запис у Державному реєстрі носить формальний характер і не свідчить про правомірну належність права власності ОСОБА_5 на землю.

За таких обставин, не заслуговують на увагу посилання позивача на те, що рішення Стрільської сільської ради Сарненського району № 334 від 23 жовтня 2013 року суперечить вимогам ч.5 ст.116 ЗК України з тих підстав, що ОСОБА_5 була власником земельної ділянки і це право було скасовано лише 29 серпня 2014 року рішенням державного реєстратора.

Інші доводи касаційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноваження суду касаційної інстанції.

Оскільки, державний акт на землю від 15 січня 2010 року, на підставі якого ОСОБА_5 була власником спірної земельної ділянки, визнано недійсним постановою Сарненського районного суду Рівненської області від 12 вересня 2013 року і лише після набрання законної сили цим судовим рішення ОСОБА_5 звернулась до Стрільської сільської ради із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що оскаржуване рішення сільської ради прийнято на підставі та у спосіб, передбачений чинним законодавством, підстав для відмови у наданні відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою не було.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції. Належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для його скасування з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з інших підстав, ніж відмовлено місцевим судом.

При вирішенні даної справи судом апеляційної інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Рівненської області від 25 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Умнова
О.С. Ткачук
І.М. Фаловська