АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2799/16 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Котули Л.Г., Слюсар Т.А.

при секретарі Крічфалуши С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 листопада 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_4 про стягнення коштів та зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

27 травня 2015 року ПАТ «Універсал Банк» звернулося до суду із позовом у якому просило стягнути із ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором в сумі 56 913,09 доларів США, інфляційні втрати за час прострочення в сумі 403 978,67 грн., 3% річних у розмірі 51 208,56 грн. та судові витрати, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що 07.04.2008 між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 057-2008-1041, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 68 530,00 дол. США зі строком користування коштами до 01.04.2033 зі сплатою 12,45 % річних за користування кредитом. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01.03.2010 з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Універсал Банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 71 212,02 доларів США, що еквівалентно станом на 01.03.2010 568 984,04 грн. та судові витрати у розмірі 1 820,00 грн. Рішенням суду з відповідача стягнуто за кредитним договором тіло кредиту та нараховані відсотки до 22.05.2009. Відповідач взяті на себе зобов'язання порушує, внаслідок чого за період з 23.05.2009 до 20.05.2015 виникла заборгованість по відсоткам за кредитним договором № 057-2008-1041 від 07.05.2008, яка складає 56 913,09 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ сумі 1 209 551,22 грн., з яких: заборгованість за відсотками становить 53 081,30 доларів США, що еквівалентно 1 128 115,70 грн., та заборгованість за підвищеними відсотками у розмірі 3 821,79 доларів США, що еквівалентно 81 435,52 грн. Оскільки рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01.03.2010 відповідачем залишається невиконаним, вона повинна відшкодувати кредитору інфляційні втрати у розмірі 403 978,67 грн. та 3% річних у розмірі 51 208,56 грн.

Відповідач подала зустрічний позов про визнання недійсними укладених з ПАТ «Універсал банк» кредитного договору № 057-2008-1041 від 08.04.2008 та договору іпотеки від 07.04.2008, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В., зареєстрованого у реєстрі за № 1331 (а.с. 44-50). Вимоги зустрічного позову мотивує тим, що умови кредитного договору є несправедливими, укладені з використанням нечесної підприємницької практики, вчиненими під впливом помилки. Положення спірного правочину являються такими, що порушують принцип рівності сторін, що є грубим порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів». Також станом на 27.04.2008 ВАТ «Універсал банк» не мав банківської ліцензії, тому не мав права укладати кредитні договори в іноземній валюті.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10.07.2015 вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ПАТ «Універсал Банк» про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки були об'єднані в одне провадження із первісним позовом ПАТ «Універсал банк» до ОСОБА_4 про стягнення коштів (а.с. 57).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18 листопада 2015 року позов Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_4 про стягнення коштів задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал банк» заборгованість по відсоткам за кредитним договором № 057-2008-1041 від 07.04.2008 за період з 27.05.2012 по 20.05.2015 у розмірі 27 080 доларів США 13 центів, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно сумі 575 523 грн. 17 коп., інфляційні втрати за час прострочення виконання рішення суду у розмірі 403 978 грн. 67 коп., три проценти річних в сумі 51 208 грн. 56 коп. та судовий збір у розмірі 3 654 грн., а всього суму 1 034 364 (один мільйон тридцять чотири тисячі триста шістдесят чотири) грн. 40 коп. В решті заявлених вимог відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Універсал банк» про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції відповідач подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції. Зустрічний позов задовольнити, визнати недійсним кредитний договір № 057- 2008-1041 (на придбання майна) від 08.04.2008, укладений між нею та ПАТ «Універсал Банк та визнати недійсним договір іпотеки від 07 квітня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1331. В задоволенні первісного позову відмовити. Вважає, що рішення Дніпровського районного суду м. Києва є незаконним та необґрунтованим, внаслідок порушення норм матеріального права, а саме: ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України ст. 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», Постанови Національного банку України від 10.05.2007 року № 168, якою затверджено Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що судом першої інстанції не враховано, що умови договору не відповідають вимогам статей 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» і Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що є безумовною підставою для визнання його недійсним, як такого, що є несправедливим і укладений з використанням нечесної підприємницької практики. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо, інше не встановлено ЦК України - ч. 2 ст. 548 ЦК України. Також зазначила, що застосування судом першої інстанції норми ч. 2 ст. 625 ЦК України в частині стягнення суми інфляції у випадку невиконання судового рішення, яким визначене грошове зобов'язання у гривні за кредитним договором у доларах США є помилковим, оскільки зазначена норма поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, а не на невиконання судового рішення.

У судовому засіданні відповідач підтримала доводи апеляційної скарги. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи судом повідомлений у встановленому законом порядку. У відповідності до вимог статті 74, 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 07.04.2008 між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 057-2008-1041 (на придбання майна), відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 68 530,00 доларів США зі строком користування до 01.04.2033 зі сплатою 12,45 % річних (базової ставки) за користування кредитом (а.с. 6-21).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01 березня 2010 року з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Універсал Банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 71 212,02 доларів США, що еквівалентно станом на 01.03.2010 - 568 984,04 грн., з яких 68 082,31 доларів США - кредитна заборгованість, 3 123,98 доларів США - заборгованість по процентам, 5,73 доларів США підвищені відсотки, та судові витрати у розмірі 1 820,00 грн. (а.с. 18-22). Із встановлених обставин у рішенні суду вбачається, що кредитором сума заборгованості до стягнення обрахована станом на 22 травня 2009 року.

Отже, судовим рішенням з відповідача на користь ПАТ «Універсал Банк» за невиконання умов кредитного договору стягнуто достроково тіло кредиту та проценти за користування кредитом, нараховані до 22 травня 2009 року.

Пунктом 5.3.1. кредитного договору передбачено обов'язок позичальника належним чином виконувати взяті на себе зобов'язання за цим договором, використовувати кредит на цілі, визначені в п. 1.3 цього договору. Згідно із п. 5.3.2 кредитного договору позичальник зобов'язаний повернути кредит у сумі, вказаній у п.1.1. цього договору, своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, а також у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов'язань за цим договором сплатити штрафні санкції та інші платежі, у строки та на умовах, що визначені цим договором.

Пунктом 1.1.1. кредитного договору визначено, що за користування коштами понад встановлений строк (або терміни погашення) нараховується відсоткова ставка у розмірі 37,35 % річних (підвищена процентна ставка).

Судом першої інстанції встановлено, що позичальник свої зобов'язання за кредитним договором щодо сплати процентів за користування кредитом не виконує, внаслідок чого позивачем за первісним позовом нарахована заборгованість по процентам за період з 23 травня 2009 року до 20 травня 2015 року у розмірі 56 913,09 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ (за 1 дол. США - 21,2526 грн.) сумі 1 209 551,22 грн., з яких: заборгованість за процентами становить 53 081,30 доларів США, що еквівалентно 1 128 115,70 грн., та заборгованість за підвищеними процентами у розмірі 3 821,79 дол. США, що еквівалентно 81 435,52 грн.

Також кредитором заявлена вимога про стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 403 978,67 грн. та 3 % річних у розмірі 51 208,56 грн. за невиконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 березня 2010 року.

Задовольняючи вимоги позивача за первісним позов в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, суд першої інстанції правильно виходив із того, що дострокове присудження до виконання основного зобов'язання в натурі не тягне його припинення з дня набрання законної сили рішенням суду і не виключає стягнення процентів, пені та збитків, а також інших штрафних санкцій, передбачених угодою, до дня фактичного задоволення (повного розрахунку).

Обгрунтованим є висновок суду першої інстанції про часткове стягнення з відповідача заборгованості по процентам за користування кредитом, а саме за період з 27 травня 2012 року до 20 травня 2015 року, що становить суму 27 080,13 доларів США, що за офіційним курсом НБУ (за 1 дол. США - 21,2526 грн.) еквівалентно сумі 575 523 грн. 17 коп., що включає: заборгованість по відсоткам - 25 808,63 доларів США та заборгованість по підвищеним відсоткам - 1 271,50 доларів США, оскільки позивач у межах загального строку позовної давності, який обчислюється з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за останнім здійсненим платежем позичальником, не звернувся до суду з вимогою про захист свого цивільного інтересу, а відповідачем зроблено заяву до винесення рішення про застосування позовної давності, що у відповідності до частини 4 вимог статті 267 ЦК України є підставою для відмови у позові в частині вимог за період, який виник до 27 травня 2012 року.

Відповідає вимогам закону висновок суду першої інстанції про те, що при невиконанні рішення суду у кредитора виникає право стягувати суми, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язальні правовідносини не припинилися. У ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняються його виконанням, проведеним належним чином (а не в силу ухвалення рішення суду).

Разом з тим, стягуючи з відповідача на користь позивача інфляційні втрати за час прострочення виконання рішення суду у розмірі 403 978 грн. 67 коп. та три проценти річних в сумі 51 208 грн. 56 коп., суд першої інстанції не врахував, що відповідальність відповідно до ст. 625 ЦК України полягає у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового обов'язку у вигляді відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає, тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні.

За наведених обставин, висновок суду першої інстанції в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 403 978 грн. 67 коп. ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права, оскільки між сторонами було укладено кредитний договір в іноземній валюті. А ухвалення судового рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 березня 2010 року про стягнення грошового боргу в національній валюті не змінює природу грошового зобов'язання як такого, що визначене в іноземній валюті, і не є підставою для застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції. Щодо стягнення трьох процентів річних від простроченої суми, то в цій частині висновок суду першої відповідає вимогам закону.

Таким чином, заявлена ПАТ «Універсал Банк» до стягнення з ОСОБА_4 сума інфляційних втрат за час прострочення виконання рішення суду у розмірі 403 978 грн. 67 коп. не підлягає задоволенню в силу вищенаведених положень закону, а тому доводи апеляційної скарги відповідача в частині неправильного застосування судом першої норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо стягнення суми інфляції є обгрунтованими.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги відповідача в частині недійсності умов кредитного договору та договору іпотеки, колегія суддів виходить з наступного.

Так, в апеляційній скарзі відповідач вказує на те, що судом першої інстанції не враховано, що умови договору не відповідають вимогам статей 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» і Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що є безумовною підставою для визнання його недійсним, як такого, що є несправедливим і укладений з використанням нечесної підприємницької практики. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо, інше не встановлено ЦК України - ч. 2 ст. 548 ЦК України.

Із досліджених обставин щодо заявленого ОСОБА_4 зустрічного позову про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки судом першої інстанції встановлено, що на момент укладення оспорюваного кредитного договору позичальник погодилась з усіма його умовами, самостійно обрала валюту кредиту та валюту виконання зобов′язання, що підтверджується її підписом. Позичальником не надано доказів того, що на дату підписання кредитного договір існували обставини щодо яких відповідач навмисно ввів позивача в оману, які мали істотне значення і обізнаність щодо яких позивача могла вплинути на вчинення нею спірного правочину. На момент укладення спірного кредитного договору ВАТ «Універсал Банк» мав банківську ліцензію Національного банку України № 92 від 07.12.2007 та дозвіл на здійснення банківських операцій № 91-1 від 07.12.2007 (а.с. 73-75).

Встановивши, що кредитний договір укладений з урахуванням волевиявлення позичальника, вказаний правочин вчинений у формі, встановленій законом, і спрямований на настання реальних правових наслідків, що обумовлені ним, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки.

Таким чином, доводи апеляційної скарги відповідача в частині недійсності умов кредитного договору та договору іпотеки були предметом дослідження судом першої інстанції. Суд вірно встановив обставини і дав їм правильну правову кваліфікацію, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

За наведених обставин, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал банк» заборгованості за кредитним договором № 057-2008-1041 від 07.04.2008 слід змінити, зменшивши суми заборгованості з 1 030 710,40 гр. до 626 731,73 грн. грн. В іншій частині рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 листопада 2015 року залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 листопада 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал банк» заборгованості за кредитним договором № 057-2008-1041 від 07.04.2008 змінити, зменшивши суми заборгованості з 1 030 710,40 гр. до 626 731,73 грн. грн. В іншій частині рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 листопада 2015 року залишити без змін.

Рішення може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Судді: