Справа №265/7775/15-ц
Провадження №2/265/324/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2016 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Щербіна А. В., при секретарі Себко Г.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

04 грудня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обгрунтування позову зазначила, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 (надалі - спірна квартира). Відповідач є її сином. З 1989 року він з власної волі не проживає у спірній квартирі, а проживає у АДРЕСА_2. Вважала, що реєстрація відповідача й спірній квартирі, позбавляє її як власника в повній мірі користуватися та розпоряджатися своїм майном, окрім того їй доводиться сплачувати за відповідача комунальні послуги. Посилаючись, зокрема на ст.ст.321, 405 ЦК України, просила суд усунути перешкоди у здійсненні нею права власності відносно квартири АДРЕСА_1, визнав ОСОБА_2, 1963 року народження, уродженця м.Маріуполя, таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1

Відповідач ОСОБА_2 письмових заперечень проти позову до суду не подав.

В судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3, що діє на підставі довіреності, підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Крім того, позивач ОСОБА_1 суду пояснила, що особисті речі відповідача в спірній квартирі відсутні, відповідач останні сім років матеріальної допомоги не надає.

Відповідач ОСОБА_2, в судовому засіданні, проти позову заперечував. Зазначив, що реєстрація у спірній квартирі йому потрібна щоб не змінювати медичний заклад через зміну місця реєстрації, оскільки він хворіє на тяжку хворобу. Також підтвердив, що спірну квартиру він залишив добровільно в 1989 році. Його особисті речі у спірній квартирі відсутні, останній раз він був у спірній квартирі сім років тому. Матеріальної допомоги позивачу він не надає, спільній побут та господарство з позивачем не веде.

Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, пояснення відповідача, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши у сукупності надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 06.10.2005 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 06.10.2008 року №8559598 /а.с.3, 4/.

Відповідно до ч. 1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України, на думку суду, дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Відповідно до інформації, одержаної в порядку передбаченому ч.3 ст.122 ЦПК України від Орджонікідзевскього РВ у м.Маріуполі Головного управління ДМС України в Донецькій області, місцем реєстрації відповідача ОСОБА_2 є адреса: АДРЕСА_1.

Відповідно до акту від 25.11.2015 року, складеного ЖБК «Теремок», ОСОБА_2 не проживає у спірній квартирі з 1989 року /а.с.5/.

В судовому засіданні, відповідач ОСОБА_2 також підтвердив, що хоча він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, проте фактично у спірній квартирі не проживає з 1989 року. При цьому, взагалі останній раз відвідував спірну квартиру сім років тому.

Також, відповідач ОСОБА_2, в судовому засіданні не заперечував проти того, що спірну квартиру він залишив добровільно, спільний побут та господарство з позивачем не веде, грошових витрат на утримання квартири не несе, а його особисті речі в спірній квартирі відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Частина 1 ст.61 ЦПК України передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

В той же час, частина 2 цієї статті передбачає, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Доказів того, що ОСОБА_2 через поважні причин не проживав у спірній квартирі понад один рік або між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 була домовленістю про відсутність останнього понад один рік у спірній квартирі, суду не надано.

Таким чином, суд робить висновок, що відповідач ОСОБА_2 є таким, що втратив право на користування спірною квартирою, оскільки не проживає в ній понад строк, встановлений ст.405 ЦК України без поважних причин. Отже, позові вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 88, 209, 213-215, 218, 223 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

2. Визнати ОСОБА_2, 1963 року народження, таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1

3. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

4. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

5. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.В.Щербіна