У х в а л а

1 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Романюка Я.М.,

Сеніна Ю.Л.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 в частині перегляду Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 3 листопада 2014 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено: поновлено ОСОБА_4 на посаді начальника регіонального виробничого управління «Харківавтогаз» дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (далі - РВУ «Харківавтогаз» ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України») з 26 серпня 2014 року; стягнуто з ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» на його користь 23 тис. 516 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 26 серпня 2014 року по 3 листопада 2014 року, а також 365 грн 40 коп. судового збору в дохід держави. У частині поновлення ОСОБА_4 на посаді рішення суду допущено до негайного виконання.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 9 грудня 2014 року рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 3 листопада 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 березня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Апеляційного суду Полтавської області від 9 грудня 2014 року залишено без змін.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 23 квітня 2015 року в задоволенні заяви ОСОБА_4 про перегляд рішення Апеляційного суду Полтавської області від 9 грудня 2014 року у зв'язку з нововиявленими обставинами відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 жовтня 2015 року ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 23 квітня 2015 року залишено без змін.

5 січня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 жовтня 2015 року з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме частини п'ятнадцятої статті 10 Закону України «Про відпустки», частини першої статті 212 та пункту 4 частини першої статті 216 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), частини третьої статті 92 Цивільного кодексу України, та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Обґрунтовуючи підставу подання заяви про перегляд зазначених судових рішень, передбачену пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 листопада 2012 року, 16 жовтня 2013 року, 16 липня 2014 року, 9 квітня і 15 липня 2015 року, в яких, на його думку, по-іншому застосовано вказані норми матеріального права.

На підтвердження підстави перегляду вищевказаних судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на постанову Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів».

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження в частині перегляду ухвали суду касаційної інстанції від 7 жовтня 2015 року необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 7 жовтня 2015 року, про перегляд якої порушує питання заявник, касаційний суд, залишивши без змін ухвалу суду апеляційної інстанції, погодився з його висновком про відсутність правових підстав для задоволення заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами з огляду на те, що обставини, на які посилається заявник як на нововиявлені, не можуть вважатися такими, оскільки на момент вирішення спору вони існували, були або могли бути відомі заявнику, були предметом доказування у справі та вплинули на висновки суду при ухваленні рішення.

Разом з тим у наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ містяться такі висновки:

- в ухвалі від 21 листопада 2012 року касаційний суд, залишивши без змін рішення суду апеляційної інстанції, погодився з його висновком про задоволення позовних вимог щодо поновлення позивача на роботі, оскільки відповідач порушив процедуру звільнення головного бухгалтера, передбачену статутом підприємства;

- в ухвалі від 16 жовтня 2013 року касаційний суд, залишивши в силі рішення суду першої інстанції, погодився з його висновком про те, що звільнення позивача проведено без законних підстав, оскільки він був відсутній на робочому місці менше трьох годин у зв'язку з хворобою, що є поважною причиною; крім того, суд установив, що відповідач порушив порядок накладення дисциплінарних стягнень, передбачений статтею 149 КЗпП України щодо отримання від позивача письмових пояснень, а також ознайомлення з наказом про звільнення;

- в ухвалі від 16 липня 2014 року касаційний суд, залишивши без змін судові рішення, погодився з їх висновками про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог щодо поновлення позивача на роботі з огляду на те, що відпустка позивача була погоджена з відповідачем, який зробив на заяві про надання відпустки резолюцію «до наказу», при цьому відсутність такого наказу свідчить про неузгодженість роботи відповідного структурного підрозділу роботодавця, а не про прогул працівника;

- в ухвалі від 9 квітня 2015 року касаційний суд, залишивши без змін рішення суду апеляційної інстанції, погодився з його висновком про те, що позивача було звільнено із займаної посади неповноважним органом, з порушенням норм трудового законодавства та статуту підприємства, що свідчить про незаконність такого звільнення, а тому наявні правові підстави для поновлення порушених прав працівника шляхом поновлення його на посаді;

- в ухвалі від 15 липня 2015 року касаційний суд, залишивши в силі рішення суду першої інстанції, погодився з його висновком про те, що звільнення позивача за прогули є правомірним, оскільки доказів поважності причин відсутності на робочому місці позивач не надав.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим регулюванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Крім того, відсутні й підстави для перегляду ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 жовтня 2015 року у зв'язку з її невідповідністю викладеному в постанові Верховного Суду України висновку, оскільки надана заявником постанова Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» не є судовим рішенням у розумінні пункту 4 частини першої статті 355 ЦПК України.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України в частині перегляду ухвали суду касаційної інстанції від 7 жовтня 2015 року необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу за заявою ОСОБА_4 в частині перегляду Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 жовтня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

Я.М. Романюк

Ю.Л. Сенін