Провадження 2/200/3451/15
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
«03» березня 2016 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська
в складі: головуючого-судді: Женеску Е.В.
за участю секретаря: Кравченко Г.В.
представника позивача: Адигезалова М.А
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської ради, третя особа Сьома Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,-
В С Т А Н О В И В:
«11» серпня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Територіальної громади в особі Дніпропетровської міського ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини .В своєму позові зазначив, що згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_1 від 22.09.1998року ОСОБА_2 .
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що він є спадкоємцем майна свого батька - ОСОБА_2 ., яке складається з автомобіля Мазда-626 Реєстраційний № НОМЕР_2 , та автомобіля ЗАЗ-110307 Реєстраційний № НОМЕР_3 . та має право на успадкування майна, від спадщини не відмовляється і бажає її прийняти. Зробити це не може внаслідок того, що до Державного нотаріуса Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори та іншій контори не звертався, а зараз зробити це не можливо у зв`язку з пропуском строку звернення до нотаріальної контори. За даних обставин його право на отримання спадщини за законом порушено.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні.
Заслухавши пояснення представника позивача, оглянувши матеріали справи, дослідивши зібрані по справі письмові докази, суд дійшов наступного висновку.
Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Ст.60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і запереченні сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Судом встановлено наступне.
Згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_1 від 22.09.1998 г. гр. ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , придбав та зареєстрував автомобіль марки Мазда 626 1998 рік випуску, реєстраційний № НОМЕР_2 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 гр. ОСОБА_2 помер. Після його смерті гр. ОСОБА_1 , якій є єдиним сином свого батька, до сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори з питанням відкрити спадщину не звертався та спадкова справа не відкривалась.
Згідно ч.1 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Частиною 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України, передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Статтею 1272 ЦК України визначено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч.1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України).
Відповідно п.24 Постанови Пленуму особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом.
При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають.
Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Нотаріальна та судова практика під вступом спадкоємця в управління або володіння спадковим майном розуміла будь-які активні дії, що свідчили про наявність фактичного волевиявлення спадкоємця, спрямованого на володіння, користування та розпорядження спадщиною. Зазначені дії могли виражатися у підтриманні майна, що входить до складу спадщини, у належному стані, пред`явленні претензій до боржників спадкодавця, погашенні його боргів, сплаті податків та зборів, здійсненні за рахунок спадщини інших виплат, дозволених законом. Для безспірного визнання особи спадкоємцем необхідно було, щоб перелічені вище дії здійснювались систематично і продовжувались до закінчення строку для прийняття спадщини.
Новим ЦК не збережений такий спосіб прийняття спадщини, як фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном (ст. 549 ЦК УРСР). Впровадження цієї новели пов`язується покликане, насамперед, зменшити кількість спорів, пов`язаних з неоднозначним застосуванням судами інституту прийняття спадщини шляхом вступу в управління або володіння нею.
Прийняття спадщини шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не може прирівнюватись до фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном. Для першого способу прийняття спадщини необхідними є два юридичних факти: позитивний (постійне проживання в одному житловому приміщенні із спадкодавцем на час відкриття спадщини) і заперечний (відсутність відмови від прийняття спадщини протягом встановленого законом строку). Навпаки, підставами застосування другого способу була значно ширша кількість юридичних фактів. При цьому сам по собі факт проживання спадкоємця зі спадкодавцем в одному житловому приміщенні був недостатнім для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину шляхом фактичного вступу.
Нотаріальна та судова практика під вступом спадкоємця в управління або володіння спадковим майном розуміла будь-які активні дії, що свідчили про наявність фактичного волевиявлення спадкоємця, спрямованого на володіння, користування та розпорядження спадщиною. Зазначені дії могли виражатися у підтриманні майна, що входить до складу спадщини, у належному стані, пред`явленні претензій до боржників спадкодавця, погашенні його боргів, сплаті податків та зборів, здійсненні за рахунок спадщини інших виплат, дозволених законом. Для безспірного визнання особи спадкоємцем необхідно було, щоб перелічені вище дії здійснювались систематично і продовжувались до закінчення строку для прийняття спадщини.
Тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Ураховуючи викладене, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1/ у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2/ ці обставини визнані судом поважними.
За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 був зареєстрований та мешкав на час відкриття спадщини з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини або відмовою від неї не звертався, підстав для поновленння строку для прийняття спадщини не вбачається, оскільки фактично строк не пропустив, право позивача не порушено, а тому суд не вбачає підстав для надання додаткового строку для звернення із заявою про прийняття спадщини та задоволення позовних вимог.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1270, 1272 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 57, 60, 88, 169, 179, 208, 212-215, 218, 223-228, 294 ЦПК України, суд
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської ради, третя особа Сьома Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для прийняття спадщини - відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення з дня отримання копії рішення, через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська.

Головуючий суддя: Е.В. Женеску