Справа №162/1555/15-ц
Номер провадження 2/162/9/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2016 року смт. Любешів

Любешівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Гладіч Н.І.,

при секретарі Пилипчук Р.М.,

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача Любешівсько-Волянської

сільської ради Любешівського району ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та Любешівсько-Волянської сільської ради Любешівського району про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в Любешівський районний суд з позовною заявою до ОСОБА_3 та Любешівсько-Волянської сільської ради Любешівського району про визнання недійсним рішення Любешівсько-Волянської сільської ради Любешівського району № 8/14 від 13.05.2007 року, скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0,2354 га, яка розташована по вул. Молодіжна, 25 в ОСОБА_6 Любешівського району.

Свої вимоги мотивує тим, що в 2015 році при здійсненні процедури оформлення спадкових прав після смерті чоловіка ОСОБА_5, який помер 17.06.2014 року, їй стало відомо, що на підставі рішення Любешівсько-Волянської сільської ради Любешівського району № 8/14 від 13.05.2007 року ОСОБА_5 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, яка розташована по вул. Молодіжна, 25 в ОСОБА_6 Любешівського району. Вважає, що приватизація ОСОБА_5 даної земельної ділянки проведена незаконно та підлягає скасуванню з таких підстав.

Спірна земельна ділянка надавалась під індивідуальну забудову у безстрокове користування першому чоловікові позивачки ОСОБА_7 20.09.1979 року. В 1981 році позивачка разом із чоловіком ОСОБА_7 побудували житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. ОСОБА_7 помер 16.12.1991 року, спадщину по смерті якого прийняла позивачка ОСОБА_1 шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, однак своїх спадкових прав на будинок та земельну ділянку не оформляла. Рішення Любешівсько-Волянської сільської ради Любешівського районупро безоплатну передачу ОСОБА_5 у власність земельної ділянки порушують права позивачки як власника успадкованого будинку з господарськими будівлями і спорудами на користування спірною земельною ділянкою, її приватизацію тощо.

Крім того, позивачка в заяві зазначила, що вона, приймаючи спадщину на нерухоме майно після смерті ОСОБА_7, набула права користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване, на момент прийняття рішення Любешівсько-Волянською сільською радою Любешівського району щодо надання у власність ОСОБА_5 земельної ділянки по вул. Молодіжна, 25 в с. Любешівська Воля Любешівського району, останній власником вказаного житлового будинку, розташованого на цій земельній ділянці, не був і дана земельна ділянка не була вільною.

17.06.2014 року ОСОБА_5 помер. Після його смерті спадщину прийняла вона та відповідачка ОСОБА_3, дочка ОСОБА_5, яка претендує на частину спірної земельної ділянки.

Просить визнати недійсним рішення Любешівсько-Волянської сільської ради Любешівського району Волинської області № 8/14 від 13.05.2007 року в частині надання ОСОБА_5 дозволу на приватизацію вказаної земельної ділянки та скасувати державну реєстрацію права власності на цю земельну ділянку, шляхом виключення з запису № 02 Книги записів реєстрації державних актів на право на землю відомостей про ОСОБА_5, як власника цієї земельної ділянки.

В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, дали пояснення аналогічні тим, що вказані в позовній заяві, просять позов задовольнити повністю.

Відповідачка ОСОБА_3 в суді позовні вимоги не визнала, вказала, що позивачці ОСОБА_1 було відомо про прийняте 13.05.2007 року рішення Любешівсько-Волянською сільською радою Любешівського району щодо надання у власність ОСОБА_5 земельної ділянки по вул. Молодіжна, 25 в с. Любешівська Воля Любешівського району та про приватизацію її чоловіком ОСОБА_5 земельної ділянки, яка здійснювалася з її дозволу. Вказала, що на момент оформлення права власності на спірну земельну ділянку ОСОБА_8 він проживав у житловому будинку, розташованого на цій земельній ділянці, разом із ОСОБА_1, яка на той час ще не була власником цього будинку, оскільки свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7 їй було видане 26.01.2009 року. Тому просить до позовних вимог ОСОБА_1 застосувати строк позовної давності та відмовити в позові через пропуск 3-х річного строку позовної давності.

Представник відповідача Любешівсько-Волянської сільської ради Любешівського району ОСОБА_4, в суді позов визнала, не заперечувала щодо його задоволення. Вказала, що рішення про надання дозволу ОСОБА_5 на приватизацію земельної ділянки не могло бути підставою для набуття ним права власності на земельну ділянку, оскільки дана земельна ділянка в установленому законом порядку для будівництва та обслуговування житлового будинку йому не виділялась.

Суд, заслухавши сторін по справі, дослідивши по справі письмові докази, приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення із слідуючих підстав.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з частиною 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частинами 1, 3 статті 61 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Предметом судового розгляду є питання правомірності набуття ОСОБА_5 права власності на земельну ділянку, яка розташована по вул. Молодіжна, 25 в с. Любешівська Воля Любешівського району. При вирішенні цього спору застосуванню підлягає законодавство чинне на момент прийняття Любешівсько-Волянською сільською радою Любешівського району рішення щодо спірної землі.

Відповідно до частини 1, 2, 5 статті 116 Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року (далі ЗК України 2001 року) в редакції, яка діяла на момент прийняття спірного рішення Любешівсько-Волянською сільською радою Любешівського району, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Згідно з частиною 1 статті 126 ЗК України 2001 року право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

Порядок та підстави, умови припинення права власності чи права користування земельними ділянками визначені статтями 140-149 ЗК України 2001 року. Зокрема згідно з статтею 141 ЗК України 2001 року підставами припинення права користування земельною ділянкою є: добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; припинення діяльності державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Відповідно до частини 3 статті 152 ЗК України 2001 року захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до пункту 7 Перехідних положень ЗК України 2001 року громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

В суді встановлено, що рішенням № 2 зборів уповноважених колгоспників колгоспу ім. Карла Маркса від 20.09.1976 року та схваленим його рішенням ОСОБА_6 селищної ради народних депутатів Волинської області № 134 від 09.10.1979 року ОСОБА_7 виділено земельну ділянку для будівництва житлового будинку в с. Любешівська Воля, вул. Молодіжна, 25 Любешівського району в розмірі 0,12 га.

Свідоцтвом на забудову садиби, виданим виконкомом ОСОБА_6 районної ради народних депутатів Волинської області на підставі рішення № 249 від 24.10.1979 року, вказану земельну ділянку було надано ОСОБА_7 в безстрокове користування для будівництва житлового будинку та господарських будівель.

Згодом було затверджено проект забудови та побудовано житловий будинок.

15.11.1990 року згідно з рішенням виконкому ОСОБА_6 районної ради народних депутатів Волинської області № 144 від 24.10.1979 року було видано свідоцтво на право особистої власності, яким засвідчено факт належності житлового будинку з приналежними будівлями та спорудами колгоспному двору, головою якого був ОСОБА_7, право власності було зареєстровано Волинським обласним бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі № 1 за реєстровим № 28 від 15.11.1990 року.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 разом із своїм чоловіком ОСОБА_7, який помер 16.12.1991 року, проживали в житловому будинку, 1981 року побудови, по вул. Молодіжна, 25 в с. Любешівська Воля Любешівського району, що підтверджується витягом з погосподарської книги № 2 за 1986-1990 роки Любешівсько-Волянської сільської ради Любешівського району. Після смерті ОСОБА_7 його дружина позивачка по справі продовжувала проживати у будинку і таким чином прийнала спадщину. Право власності ОСОБА_1 на нерухоме майно після смерті ОСОБА_7, яке складається з цілого вказаного житлового будинку з надвірними та господарськими будівлями і спорудами стверджено свідоцтвом про право на спадщину за законом від 06.01.2009 року. Земельна ділянка, закріплена за вказаним домоволодінням площею 0,2354 га, приватизована не була.

Відповідно до п. 1 ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

ОСОБА_1, приймаючи спадщину на нерухоме майно, відповідно до статті 90 чинного у той час Земельного Кодексу Української РСР від 08 липня 1970 року набула права користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване.

Відповідно до положень ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі:

г) прийняття спадщини.

Позивач після оформлення права на спадщину на будинок, набула право приватизувати земельну ділянку в розмірі, яка була закріплена за даним домоволодінням площею 0,2354 га.

З архівного витягу за вихідним № 105/1.15/2-15 від 21.09.2015 року вбачається, що рішенням Любешівсько-Волянської сільської ради Любешівського району № 8/14 від 13.05.2007 року ОСОБА_5, другому чоловікові позивачки ОСОБА_1, який помер 17.06.2014 року, надано дозвіл на приватизацію земельної ділянки 0,21 га по вул. Молодіжна, 25 в с. Любешівська Воля Любешівського району.

На підставі вказаного рішення ОСОБА_5 було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,2354 га за вказаною адресою.

Таким чином, судом встановлено, що 13.05.2007 року, на момент прийняття Любешівсько-Волянською сільською радою Любешівського району спірного рішення щодо надання дозволу ОСОБА_5 на приватизацію земельної ділянки по вул. Молодіжна, 25 в с. Любешівська Воля Любешівського району ця земля не була вільною, на ній вже був збудований житловий будинок. ОСОБА_5 не був його власником, земельна ділянка для будівництва йому не виділялась.

Надаючи у власність спірну земельну ділянку іншій особі, Любешівсько-Волянська сільська рада Любешівського району повинна була б в порядку статей 140-149 ЗК України 2001 року припинити право користування нею, що зроблено не було.

Відповідно до статті 126 ЗК України 2001 року в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносини, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Отже, рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки є необхідною передумовою виникнення права власності на земельну ділянку.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, визначеним у статті 152 ЗК України 2001 року. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Право на земельну ділянку, посвідчене державним актом, є похідним від відповідного рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки.

Вимога захисту порушених прав власника на землю реалізується зацікавленою особою шляхом звернення до суду з вимогою визнання відповідного рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки недійсним, що й зроблено позивачем.

Разом з тим, для можливості реалізації передбачених статтею 377 ЦК України від 16 січня 2003 року, статтею 120 ЗК України 2001 року земельних прав ОСОБА_1, слід скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на спірну земельну ділянку. Оскільки державна реєстрації прав на землю у 2007-2008 роках здійснювалась згідно з Тимчасовим порядком ведення державного реєстру земель (наказ Державного комітету України по земельних ресурсах № 174 від 02 липня 2003 року), то її скасування слід здійснити шляхом виключення з відповідного запису Книги реєстрації державних актів на право на землю відомостей про ОСОБА_5 як власника цієї земельної ділянки.

Суд відхиляє заперечення відповідача в частині спливу строку позовної давності звернення позивачки до суду, як підставу відмови у позові.

При цьому суд вважає необхідним відзначити, що відповідачка під час розгляду справи в суді всупереч вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України не довела ту обставину, що позивачці було відомо про реєстрацію ОСОБА_5 права власності на спірну земельну ділянку в 2007-2008 роках, а відтак що є підстави для застосування позовної давності.

Згідно ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальну позовну давність встановлено тривалістю у три роки.

В суді відповідачка не подала беззаперечних та переконливих доказів на підтвердження тієї обставини, що позивачка дізналася про порушення її прав або повинна була дізнатися у 2008 році.

Між тим, дослідженими в суді доказами та встановленими обставинами з врахуванням того, що позивачка ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на момент приватизації земельної ділянки ОСОБА_5 була особою похилого віку, потребувала стороннього догляду, доведено, що ОСОБА_1 дізналася про порушення її права, а саме про реєстрацію права власності ОСОБА_5 на земельну ділянку по вул. Молодіжна, 25 в с. Любешівська Воля Любешівського району, лише після смерті 17.06.2014 року ОСОБА_5 при оформленні спадщини на належне йому майно.

За наведених обставин судом встановлено, що позивачкою трирічний строк позовної давності пропущено не було, тому підстав для відмови у позові саме з цих підстав суд не вбачає.

Керуючись статтями 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212, 214-215, 217 ЦПК, на підставі статей 116, 120, 126, 140-149, 152, пункту 7 Перехідних положень Земельного кодексу України 2001 року, статті 90 Земельного кодексу Української РСР 1970 року, статті 377 Цивільного кодексу України 2003 року, наказу Державного комітету України по земельних ресурсах № 174 від 02 липня 2003 року суд, --

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним рішення Любешівсько-Волянської сільської ради Любешівського району Волинської області № 8/14 від 13.05.2007 року в частині надання ОСОБА_5 дозволу на приватизацію земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,2354 га, яка розташована по вул. Молодіжна, 25 в с. Любешівська Воля Любешівського району Волинської області.

Скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, яка розташована по вул. Молодіжна, 25 в с. Любешівська Воля Любешівського району Волинської області, шляхом виключення з запису № 02 Книги записів реєстрації державних актів на право на землю відомостей про ОСОБА_5, як власника цієї земельної ділянки.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення оскаржуваного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_9

Згідно з оригіналом.

Суддя Любешівського

районного суду ОСОБА_9