Справа № 204/2180/16-ц
Провадження № 2/204/1238/16
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬК
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2016 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Дубіжанської Т.О.

при секретарі Сорокіної А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Ізюмська, 81. В обґрунтування позову вказала, що він є власником житлового будинку, що розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Ізюмська, 81. Відповідач по справі син колишнього власника вищевказаного будинку, зареєстрований у цьому будинку з 31.01.2013 року, але фактично не проживає у цьому будинку з 27 липня 2015 року та по теперішній час. Він неодноразово звертався до відповідача з усним проханням виписатися з належного йому будинку, та він був не проти, але так нічого для цього і не зробив. Тому, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом.

У судове засідання позивач не зявився, але від нього надійшла заява в якій він просив справу розглядати без його участі та задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не зявився, але надав суду заяву в якій позовні вимоги взнав, проти їх задоволення не заперечував та просив справу розглядати без його участі.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У відповідності ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року про відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у власності будинок, користуються ним і мають право розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, здавати в оренду. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

У судовому засіданні встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами від 24 липня 2015 року, ОСОБА_1 придбав у власність житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Ізюмська, 81.

Відповідно до адресної картки від 27 липня 2015 року, у будинку 81 по вул. Ізюмській у м. Дніпропетровськ, зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_2. ОСОБА_2 у будинку за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Ізюмська, 81, з 24 липня 2015 року не проживає, особистих речей в квартирі не має.

У відповідності до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні їм права користування і розпорядження своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

В своїй заяві до суду відповідач позовні вимоги визнав, а тому враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 втратив право користування житловим приміщенням, а саме: будинком 81 по вул. Ізюмській у м. Дніпропетровськ, оскільки не проживає там понад один рік без поважних причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати у розмірі 551 грн. 20 коп.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 319, 391, 405 ЦК України, ст. 150 ЖК України, ст. ст. 3, 10, 57-61, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком 81 по вул. Ізюмській у м. Дніпропетровськ.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі у розмірі 551 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т.О. Дубіжанська