Справа № 303/7194/15-ц
Провадження № 2/303/134/16
Номер ряд. стат. звіту - 55
Іменем України 04 лютого 2016 року м. Мукачево
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області у складі одноособово:
головуючого-судді Іваницького Р.С.
при секретарі судового засідання Чудіній В.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Мукачево цивільну справу за позовом ПАТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди завданої працівником під час виконання трудових (службових ) обовязків, -
ПАТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» звернулася до Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення з громадянки ОСОБА_1 на користь ПАТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» матеріальної шкоди у сумі 971.72 гривень, яка була завдана під час виконання нею трудових обовязків та судових витрат.
В судове засідання представник позивача ПАТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» не зявився, але надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи без його участі (а.с. 124-126).
Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання повторно не зявилася, про причини неявки суд не повідомила, хоча про час і місце розгляду справи належним чином повідомлялася відповідно до ст. 74 ч.5 абз. 3,4 ЦПК України (а.с. 25, 35, 62, 129, 132).
Згідно ч.3 ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обовязки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі достроково, можуть встановлюватися угодою сторін.
Статтею 15 Закону України «Про залізничний транспорт» та постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.1997 № 764 року «Про затвердження переліку категорій та посад працівників залізничного транспорту, які працевлаштовуються за контрактною формою трудового договору» передбачено, що працівники залізничного транспорту загального користування, які здійснюють обслуговування пасажирів, працевлаштовуються на підприємствах пасажирського залізничного транспорту загального користування за контрактною формою трудового договору.
Посада «провідник пасажирських вагонів» входить до переліку категорій і посад працівників залізничного транспорту, які працевлаштовуються за контрактною формою трудового договору.
Відповідно до п.4 Контракту, який укладено між сторонами, працівник зобов'язується чесно і сумлінно виконувати вимоги діючої Інструкції провідника пасажирського вагону та інші нормативні документи, що регламентують порядок роботи провідника. У п. п. 13, 14 Контракту зазначено про те, що у випадку невиконання чи неналежного виконання обов'язків, передбачених цим Контрактом сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства та цього Контракту. Працівник несе повну матеріальну відповідальність.
Згідно п. 8.2. Інструкції провіднику пасажирських вагонів № ЦЛ-0038, затвердженої наказом Укрзалізниці від 01 вересня 2003 р. №234-Ц, провідник несе відповідальність згідно з законодавством про працю та Положенням про дисципліну працівника залізничного транспорту за порушення трудової дисципліни та посадових обовязків, зокрема: перевезення безквиткових пасажирів та надлишкової ручної поклажі.
Відповідно п.3.2.1 інструкції провіднику пасажирського вагону міждержавного сполучення від 13.09.1996 р. «проводник несет ответственность за провоз безбилетных пассажиров и излишней ручной клади».
Держави-учасники СНД, в тому числі Україна, уклали Угоду про економічну відповідальність за перевезення безквиткових пасажирів, надлишкової ручної поклажі, неоформленого багажу, вантажобагажу і не передавання для реалізації місць в пасажирських поїздах.
Згідно п.2.1 Угоди, підставою для економічної відповідальності є акти, які складені ревізорами, які перевіряють поїзд залізниці.
Згідно ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких її заподіяно, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди.
Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» № 14 від 29.12.1992 року, суди, при вирішенні питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню, повинні з'ясувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина, в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який матеріальний стан працівника.
Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов'язків, грошові виплати.
Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» № 14 від 29.12.1992 року, до зайвих грошових витрат відносяться, зокрема, суми стягнення штрафів.
З урахуванням вимог п.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ними трудових (службових) обовязків.
Відповідно до п.1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Частиною 3 статті 233 КЗпП України передбачено, що для звернення власника або уповноважено ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.
Згідно ст. 109 ЦПК України позови до фізичної особи предявляються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.
Допустимими і належними доказами позивачем доведено суду, що відповідачем завдано матеріальних збитків під час виконання трудових обовязків, дані збитки у добровільному порядку відповідачем не усунено, отже виходячи з даних обставин суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення в повному обсязі.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 27, 57-60, 61, 74, 88, 158, 169, 208, 209, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 130, 132, 233 Кодексу законів про працю України, ст.ст. 1172, 1191 ЦК України, Постановою пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди № 6 від 27.03.92, суд, -
Позовні вимоги задовольнити повністю .
Стягнути з ОСОБА_1, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_1 в користь ПАТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» матеріальну шкоду яка була завдана під час виконання трудових обовязків у розмірі 971 (девятсот сімдесят одної) гривні 72 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_2. Закарпатської області в користь ПАТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» сплачений судовий збір в розмірі 1 218 гривень 00 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Закарпатської області через Мукачівський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Повний текст рішення складено 09.02.2016 року.

Головуючий Р. Іваницький