У х в а л а

12 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Лященко Н.П.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Оболонського районного суду м. Києва від 3 лютого 2016 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 10 березня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання третейського застереження в договорі недійсним,

в с т а н о в и л а :

Оболонський районний суд м. Києва рішенням від 3 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10 березня 2016 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовив.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 17 травня 2016 року відмовив у відкритті касаційного провадження у вказаній справі за касаційною скаргою ОСОБА_4 на підставі пункту 5 частини четвертої статті 328 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

12 серпня 2016 року ОСОБА_4, за дорученням якого діє Олексюк Ф.Ю., звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Оболонського районного суду м. Києва від 3 лютого 2016 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 10 березня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 травня 2016 року з передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди».

На підтвердження підстави перегляду ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 травня 2016 року, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на постанови Верховного Суду України від 20 травня, 2 вересня і 4 листопада 2015 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

Пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України визначено, що підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 17 травня 2016 року, про перегляд якої порушує питання заявник, касаційний суд, відмовивши у відкритті касаційного провадження, погодився з висновками судів про відсутність правових підстав для визнання недійсним пункту кредитного договору щодо третейської угоди, оскільки при зверненні позивача до суду сплинула позовна давність, про застосування якої заявлено стороною у спорі, що є підставою для відмови у позові; крім того, суд зазначив, що на час укладення кредитного договору (1 жовтня 2007 року) Закон України «Про третейські суди» не містив заборони на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів.

Натомість у наданих постановах, на які посилається заявник, Верховний Суд України дійшов таких висновків:

- третейське застереження в кредитному договорі від 15 листопада 2011 року між фізичною особою (споживачем) і банком було укладено в порушення вимог пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», оскільки на час укладення кредитного договору цей закон містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки) (постанова від 20 травня 2015 року);

- заявник є споживачем послуг банку, спір виник щодо заборгованості за кредитом, третейському суду в силу положень пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди» така справа не підвідомча (постанова від 2 вересня 2015 року);

- заборона на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів поширюється на спори про захист прав банківських установ, тобто спори, в яких позивачем є банківська установа, а відповідачем - споживач (постанова від 4 листопада 2015 року).

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав вважати, що висновки, викладені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 травня 2016 року, суперечать висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду України від 20 травня, 2 вересня і 4 листопада 2015 року.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання третейського застереження в договорі недійсним за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Оболонського районного суду м. Києва від 3 лютого 2016 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 10 березня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 травня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко