Справа № 186/924/15-ц
09 лютого 2016 року Першотравенський міський суд Дніпропетровської області
в складі: головуючої - судді Янжули С. А.
при секретарі Лиман Н.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Першотравенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Приватне акціонерне товариство Страхова компанія "Нова" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
25 червня 2015 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Приватне акціонерне товариство Страхова компанія "Нова" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Постановою по справі про адміністративне правопорушення №186/810/15-п від 19 червня 2015 року водія ОСОБА_3 було визнано винним в скоєнні даної дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до відповідальності. Також, постановою по справі про адміністративне правопорушення №186/811/15- ОСОБА_3 було визнано винним в залишенні місця ДТП та притягнуто до відповідальності також. В наслідок даної ДТП належному їй на праві власності автомобілю НОМЕР_4 було завдано технічних пошкоджень. Для визначення розміру вартості відновлювального ремонту технічних ушкоджень нею було замовлено відповідний висновок експертного автотоварознавчого дослідження. Висновком експертного автотоварознавчого дослідження №074/15 від 29 травня 2015 року встановлено вартість робіт відновлювального ремонту, яка складає 7 440,58 гривень, вартість фарбування складає 5 960,56 гривень, вартість запасних частин для заміни на пошкоджені складає 7 380,96 гривень. Всього, таким чином, вартість ремонту належного їй автомобілю складає, за висновком дослідження, 24 939,12 гривень із врахуванням ПДВ.
За проведення експертного автотоварознавчого дослідження №074/15 нею було сплачено 1 500,00 гривень, що також повинні відшкодувати відповідачі.
На даний час відповідачі ніяким чином не відшкодували їй вартість відновлювального ремонту автомобілю та інших повязаних із цим ДТП витрат.
Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, спричинена неправомірними діями майну фізичних осіб, відшкодовується в повному обсязі, особою, яка завдала цю шкоду. Крім того, ст.1187 ЦК України передбачає, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка володіє таким джерелом на відповідній правовій підставі. Згідно даних справ про адміністративне правопорушення, водій ОСОБА_3 керував автомобілем під час ДТП без відповідної правової підстави. А сам автомобіль, яким керував ОСОБА_3 належить на відповідній правовій підставі - свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/5843934 від 14 квітня 2015 року, ОСОБА_2
З огляду на ст.ст. 1166, 1187 ЦК України вважає, що відповідати за спричинену шкоду у цивільному порядку, шляхом відшкодування витрат на відновлювальний ремонт перед власником неправомірно пошкодженого транспортного засобу повинні як особа, яка керувала транспортним засобом під час ДТП, а саме: ОСОБА_3, так і особа, яка є власником транспортного засобу, яким було скоєно ДТП та спричинено майнову шкоду, а саме: ОСОБА_2 Така відповідальність цих осіб перед нею повинна бути солідарною.
Саме таку позицію висловлює і Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй Постанові Пленуму №4 від 01 березня 2013 року, та Узагальненнях судової практики розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки у 2010-2011 роках.
Крім того, в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, їй було спричинено і моральну шкоду. Так належний їй автомобіль вона, разом із своєю донькою та зятем, планували виставити на продаж, звісно до цього ДТП належний їй автомобіль не був у ДТП, в наслідок чого його вартість при продажу була б значно вищою. Пошкодження автомобілю, звісно, призводить до зменшення його вартості та у збільшенні часу необхідного для продажу. Ці обставини змусили її хвилюватись, внаслідок цього вона стала хвилюватися відносно продажу належного їй авто ВАЗ 21 140-120-20. Також пошкодження автомобілю спричинили їй життєві незручності, так як вона працює в с.Троїцьке. Петропавлівського району, Дніпропетровської області, іноді проживає в м.Першотравенську у своєї доньки, іноді - в с.Троїцьке, під час проживання у доньки в м.Першотравенську в неї виникає необхідність виїжджати на роботу поза робочий час, і для цього вона використовує свій власний автомобіль. Після ДТП така потреба ускладнилась, постійних рейсових автобусів з м.Першотравенська до с.Троїцьке немає, той що є, їздить один раз на добу і не в той час, який їй необхідний. Для чого вона вимушена користуватись або послугами таксі, або наймати знайомих. Спричинену їй моральну шкоду оцінює в 19 900,00 гривень.
Просить суд стягти з відповідачів на її користь завдану матеріальну шкоду в розмірі 29 939,12 гривень, моральну шкоду в розмірі 19 900,00 гривень,витрати понесені нею на замовлення виготовлення висновку експертного автотоварознавчого дослідження в розмірі 1 500,00 гривень та судові витрати по справі.
31 липня 2015 року позивачка надала уточнену позовну заяву в якій просить суд стягти солідарно з відповідачів на її користь спричинену внаслідок ДТП матеріальну шкоду в розмірі 26 439,12 гривень (вартість ремонту належного їй автомобіля, за висновком експертного дослідження 24 939,12 гривень + 1 500,00 гривень за проведення експертного автотоварознавчого дослідження), моральну шкоду в розмірі 19 900,00 гривень та судові витрати по справі.
Позивачка та її представник в судове засідання не з'явилися, надали заяву про розгляд справи в їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовільнити.
Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про день слухання справи були належним чином повідомлені, причини неявки суду не відомі. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Отже, страхувальник - ОСОБА_2 або винний водій - ОСОБА_3 за загальними правилами повинні були надати в АТ «СК «Нова» письмове повідомлення про страховий випадок та надати копії всіх документів, що стосуються вказаної ДТП.
Однак, ні страхувальник - ОСОБА_2, ні винний водій - ОСОБА_3 в страхову компанію з приводу вказаної ДТП не звертались взагалі, не подавали повідомлення про страховий випадок, не надавали жодних документів чи інформації, що стосуються ДТП, що відбулась 22 травня 2015 року, взагалі жодним чином не повідомляли АТ «СК «Нова» про вказаний страховий випадок.
Взагалі, про вказану ДТП АТ «СК «Нова» дізналась із даної позовної заяви, яку отримала із суду.
Слід зазначити, що водій, цивільно-правова відповідальність якого застрахована згідно з полісом обов'язкового страхування, який винний в ДТП, не має права на отримання страхового відшкодування (страхової виплати).
Тому, в даному випадку, ні страхувальник ОСОБА_2, ні винний водій - ОСОБА_3 не зобов'язані подавати в страхову компанію заяву про здійснення страхової виплати (страхового відшкодування), а мають повідомити страхову компанію про страховий випадок і надати необхідну інформацію з приводу ДТП. Вказаний обов'язок відповідачами виконаний не був.
Відповідно до п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо - транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.
Потерпілою в даному випадку є позивач - ОСОБА_1.
Тому, саме позивач повинна була звертатись в АТ «СК «Нова» із заявою про виплату страхового відшкодування та надавати ряд інших документів, передбачених ст. 35 вказаного Закону. І вже на підставі вказаної заяви та отриманих документів, АТ «СК «Нова» зобов'язане було приймати рішення про виплату страхового відшкодування чи відмову у виплаті. Однак, із вказаною заявою ОСОБА_1 до АТ «СК «Нова» не зверталась, відповідно рішення про виплату страхового відшкодування чи відмову у виплаті страхова компанія не приймала.
23 грудня 2013 року між ПрАТ «СК «Нова» (далі - Довіритель) та ПрАТ «Страхова компанія «Енергорезерв» (далі - Повірений) був укладений договір доручення № 111 (далі - Договір доручення), відповідно до якого Довіритель надає Повіреному за обумовлену комісійну винагороду право здійснювати реалізацію полісів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ОСЦПВ), в т. ч. одержання страхових платежів, повне врегулювання страхових випадків, виконання всіх необхідних робіт та оформлення всіх необхідних документів для своєчасної виплати страхових сум або страхових відшкодувань, а також здійснення цих виплат. Відповідно до умов вказаного Договору доручення Повірений здійснює реалізацію переданих йому бланків полісів, та несе відповідальність по врегулюванню збитків та оплаті страхових відшкодувань по страховим випадкам, що виникають з вини водіїв, відповідальність яких застрахована за даними полісами. Даний факт також підтверджується Додатком 5 до вказаного Договору доручення від 23 грудня 2013 року. Поліс АІ/5843934, за яким застрахована відповідальність винного водія - ОСОБА_3, був укладений Повіреним - ПрАТ «СК «Енергорезерв» з фізичною особою ОСОБА_2 14 квітня 2015 року. На підтвердження факту підписання вказаного вище полісу саме Повіреним - ПрАТ «СК «Енергорезерв» свідчить код Повіреного (Агента) - 112111, зазначений на полісі та в Договорі доручення. Тому, відповідальність по виплаті страхового відшкодування (страхової виплати) по заявленому страховому випадку по полісу АІ/5843934 несе ПрАТ «СК «Енергорезерв».
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовільнити частково.
Дійсно, відповідача ОСОБА_3 було притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 та ст.122-4 КУпАП, в звязку з тим, що 22 травня 2015 року о 16:45 годині, водій ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_1 біля будинку №25 по вул.Чайковського, м.Першотравенська, Дніпропетровської області, виїжджаючи на дорогу вул.Чайковського, м.Першотравенська, не надав дорогу автомобілю НОМЕР_6, який рухався по головній дорозі, внаслідок чого скоїв зіткнення з вищевказаним автомобілем. Транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Крім того, ОСОБА_3 залишив місце скоєння дорожньо-транспортної пригоди, до якої був причетний.
Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу САЕ 607822 від 12 травня 2011 року, підтверджується, що власником автомобіля ВАЗ, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_7, являється ОСОБА_1
Копією полісу №АІ/5843934 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ПрАТ "Страхова компанія "Нова" від 14 квітня 2015 року, який діє до 14 квітня 2016 року, підтверджується, що автомобіль НОМЕР_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_2
Постановами Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 10 та 19 червня 2015 року підтверджується, що відповідача ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.124,122-4 КУпАП, і йому призначене адміністративне стягнення у вигляді штрафів на користь держави в розмірі 425,00 гривень та 255,00 гривень відповідно. В судовому засіданні правопорушник ОСОБА_3 свою вину у скоєному визнав.

Крім того, в постанові суду від 19 червня 2015 року відносно ОСОБА_3 №186/810/15-п по ст.124 КУпАП зазначено, що довідкою ВДАІ з обслуговування м.Першотравенська ГУМВС України в Дніпропетровській області підтверджується, що ОСОБА_3, згідно даних АІС "Екзаменаційна система" та "НАІС", посвідчення водія не отримував.

Висновком експертного автотоварознавчого дослідження №074/15 від 29 травня 2015 року підтверджується, що вартість відновлюваного ремонту автомобіля НОМЕР_8 складає 24 939,12 гривень.

Копією квитанції №39 від 25 травня 2015 року підтверджується, що ОСОБА_1 сплатила за експертне дослідження автомобіля НОМЕР_8 1 500,00 гривень.

Відповідально до ч. ч. 3 і 4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяг із них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до ч.1, 3 ст.40 КУпАП якщо у результаті вчинення адміністративного правопорушення заподіяно майнову шкоду громадянинові, підприємству, установі або організації, то суддя під час вирішення питання про накладення стягнення за адміністративне правопорушення має право одночасно вирішити питання про відшкодування винним майнової шкоди, якщо її сума не перевищує двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а суддя міського суду-незалежно від розміру шкоди, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Стаття 1187 ЦК України передбачає, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка володіє таким джерелом на відповідній правовій підставі.

Право на відшкодування шкоди, завданої майну фізичної та юридичної особи, згідно з вимогами ч. 3 ст. 386 ЦК України має власник.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо).

В постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року та в узагальненні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ судової практики розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки у 2010 - 2011 роках зазначено, що відповідачем за таких правовідносин виступають: володілець транспортного засобу; винна особа-володілець транспортного засобу; винна особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом; власник (володілець) транспортного засобу, недбалість якого сприяла неправомірному заволодінню ним; роботодавець - за шкоду, завдану працівником під час виконання трудових обов'язків; страхова компанія - за шкоду, завдану застрахованою особою; батьки (усиновлювачі), опікуни, піклувальники, чоловік (дружина) у випадках, передбачених ст. ст. 1178, 1179, 1183, 1186 ЦК України та ст. ст. 1187, 1188 ЦК України.

У свою чергу матеріальна або фактична ознака володільця джерела підвищеної небезпеки означає, що особа повинна здійснювати фактичне володіння (експлуатацію, використання, зберігання, утримання) небезпечними об'єктами. У разі, якщо управління небезпечним об'єктом передається третій особі без належного юридичного оформлення (наприклад, управління транспортним засобом без оформлення довіреності), вважається, що об'єкт не виходить із володіння його безпосереднього володільця, і саме він нестиме відповідальність за заподіяну шкоду. Тобто, як правило, обидві ознаки володільця небезпечного об'єкта повинні мати місце, крім випадків, передбачених законом.

За загальним правилом, встановленим ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Винятки із цього правила встановлено ч. 3, ч. 5 ст. 1187 ЦК України, згідно з якими особа, яка на відповідній правовій основі володіє транспортним засобом (власник, орендар, підрядник тощо), звільняється від обов'язку відшкодування шкоди, завданої транспортним засобом у випадках неправомірного заволодіння третьою особою транспортним засобом, завдання шкоди внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володільця небезпечного об'єкта буде зобов'язано відшкодувати шкоду незалежно від вини цієї особи. Перед потерпілим несуть однаковий обов'язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об'єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Якщо у фізичної особи, яка керує транспортним засобом, але не є його власником, відсутній тимчасовий реєстраційний талон, проте є, наприклад, дійсний нотаріально посвідчений договір оренди, вона вважається такою, що володіє цим транспортним засобом на відповідній правовій підставі.

Крім того, відповідно ч. 9 ст. 15 Закону України "Про дорожній рух" право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії, що виключає наявність талону у водія.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Згідно даних справ про адміністративні правопорушення, водій ОСОБА_3 керував транспортним засобом під час скоєння ДТП без відповідної правової підстави.

Доказів неправомірності заволодіння ОСОБА_3 транспортним засобом, а в результаті цього і недбалості власника транспортного засобу, що сприяла неправомірному заволодінню ним, суду відповідачами не надано. Тому, спільну відповідальність за шкоду, спричинену позивачці, повинні нести особа, яка керувала транспортним засобом, та власник транспортного засобу, про що зазначено у ст. 1187 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до положень коментованої статті, компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача.

Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

У разі завдання потерпілому моральної шкоди у зв'язку з пошкодженням майна, позовні вимоги, при підтвердженні їх доказами, підлягають задоволенню.

Власник автомобіля ВАЗ 21150 ОСОБА_2 застрахував свою цивільну відповідальність в ПрАТ Страхова компанія "Нова", згідно даних полісу № АІ/5843934 від 15 квітня 2015 року, однак, ні страхувальник - ОСОБА_2, ні винний водій - ОСОБА_3 в страхову компанію з приводу вказаної ДТП не звертались взагалі, не подавали повідомлення про страховий випадок, не надавали жодних документів чи інформації, що стосуються ДТП, що відбулась 22 травня 2015 року, взагалі жодним чином не повідомляли АТ «СК «Нова» про вказаний страховий випадок.

Відповідно до п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо - транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Потерпілою в даному випадку є позивачка. Тому, саме вона повинна була звертатись в АТ «СК «Нова» із заявою про виплату страхового відшкодування та надавати ряд інших документів, передбачених ст. 35 вказаного Закону. І вже на підставі вказаної заяви та отриманих документів, АТ «СК «Нова» зобов'язане було приймати рішення про виплату страхового відшкодування чи відмову у виплаті. Однак, із вказаною заявою ОСОБА_1 до АТ «СК «Нова» не зверталась, відповідно рішення про виплату страхового відшкодування чи відмову у виплаті страхова компанія не приймала.

Діями відповідачів позивачці спричинена матеріальна та моральна шкода, так як пошкодження автомобіля, звісно, призводить до зменшення його вартості та у збільшенні часу необхідного для продажу. Ці обставини змусили позивачку хвилюватись, внаслідок цього вона стала хвилюватися відносно продажу належного їй авто ВАЗ 21 140-120-20. Також пошкодження автомобілю спричинили їй життєві незручності пов'язані з необхідністю виїжджати на транспортному засобі, а так як її транспортний засіб пошкоджено діями відповідачів, вона змушена користуватись або послугами таксі, або наймати знайомих , все вищевикладене суттєво порушило її особисті права і життєві плани, призвело до порушення її нормальних життєвих звязків, вимагає від неї додаткових зусиль для організації її подальшого життя.

Обговорюючи розмір відшкодування позивачці матеріальної шкоди, суд вважає за можливе задовольнити позов в цій частині повністю, стягти солідарно з відповідачів на її користь 24 939,12 гривень - витрати на ремонт транспортного засобу та 1 500,00 гривень - за проведення експертизи по справі. Що ж стосується відшкодування позивачці моральної шкоди, суд враховує характер та обєм її фізичних, душевних, психічних страждань від ДТП, враховує вказані позивачкою та встановлені судом обставини характеру спричиненої моральної шкоди позивачці, та, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, вважає можливим стягнути з відповідача на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 1 000,00 гривень. Судові витрати по справі слід стягти з відповідачів, відповідно до ст.88 ЦПК України, стягнувши з них на користь позивачки 563,60 гривень судового збору, сплаченого останньою при пред'явленні позову до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 57-60, 130,174, 212, 224-226 ЦПК України , ст. 1166,1187 ЦК України, ч.1, 3 ст.40 КУпАП, - суд

В И Р І Ш И В :

Стягти солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою в сумі 26 439,12 гривень та 1 000,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, а всього стягти 27 439 (двадцять сім тисяч чотириста тридцять дев'ять) гривень 12 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 281 (двохста вісімдесяти однієї) гривні 80 копійок.

Стягти з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 281 (двохста вісімдесяти однієї) гривні 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: ОСОБА_5