У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В.,

Карпенко С.О., Мостової Г.І.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 травня 2014 року і ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 24 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулось до суду з указаним позовом і, з урахуванням уточнених позовних вимог станом на 4 березня 2014 року, просило стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (яка у подальшому змінила призвіще на ОСОБА_4) солідарно заборгованість за кредитним договором у розмірі 14 456,66 доларів США, що за курсом НБУ на 29 січня 2014 року становить 115 552,08 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 18 листопада 2005 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 307-224-К/Р, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 20 000 доларів США до 17 листопада 2026 року зі сплатою 12,50% річних.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 18 листопада 2005 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено договір поруки.

Також у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 18 листопада 2005 року між банком та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки належної останньому квартири АДРЕСА_1.

26 січня 2010 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 18 листопада 2005 року № 307-224-К/Р.

У порядку виконання вказаного виконавчого напису нотаріуса 9 жовтня 2012 року квартиру продано, а кошти у розмірі 103 945,63 грн, що надійшли від реалізації цієї квартири, перераховано банку у рахунок погашення кредитної заборгованості.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором розмір заборгованості станом на 29 січня 2014 року становить 14 456,66 доларів США, з яких 6 211,99 доларів США - заборгованість за простроченим кредитом, 8 228,94 доларів США - прострочені проценти, 15,73 долари США - пеня, що є підставою для стягнення цієї суми з відповідачів як солідарних боржників.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 24 червня 2014 року, позов задоволено частково.

Стягнено з відповідачів солідарно на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 307-224-К/Р від 18 листопада 2005 року у розмірі 14 456,66 доларів США, що становить 115 552,08 грн, з яких 6 211,99 доларів США - заборгованість за простроченим кредитом, 8 228,94 доларів США - прострочені проценти, 15,73 доларів США - пені.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У іншій частині позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення в частині солідарного стягнення заборгованості із ОСОБА_4, посилаючись на порушення норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга не містить доводів щодо незаконності оскаржуваних судових рішень у частині стягнення заборгованості з боржника за кредитним договором, тому вони в цій частині не переглядаються судом касаційної інстанції відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України.

Відповідно до пункту 6 розділу XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах його повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, у складі, визначеному цим Законом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 18 листопада 2005 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 307-224-К/Р, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 20 000 доларів США до 17 листопада 2026 року зі сплатою 12,50% річних.

18 листопада 2005 року у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 укладено договір поруки № 307-224-К/Р/П

18 листопада 2005 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки належної останньому квартири АДРЕСА_2.

26 січня 2010 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_2 для задоволення вимог ПАТ «УкрСиббанк» у розмірі 154 853 грн 28 коп.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_6, як поручитель ОСОБА_3, має нести солідарну з ним відповідальність у зв'язку з порушенням останнім умов кредитного договору. Відсутні підстави вважати припиненою поруку ОСОБА_6, оскільки у повідомленні банку від 17 лютого 2009 року, яке було отримано боржником, банк не змінював строк виконання основного зобов'язання, а просив погасити поточну заборгованість за кредитом. Крім того, суд першої інстанції стягнув солідарно судові витрати з відповідачів.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд погодився із такими висновками та залишив ухвалене ним рішення без змін. Апеляційний суд також виходив із того, що позивачем не пропущено строк позовної давності, оскільки про порушення свого права банку стало відомо після отримання банком 4 грудня 2012 року коштів від продажу іпотечного майна з прилюдних торгів.

Із висновками апеляційного суду погодитись не можна з огляду на таке.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частиною першою статті 553 ЦК України встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Положення вказаних статей ЦК України дають підстави для висновку про те, що у разі зміни строку виконання основного зобов'язання відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, він має право пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати, інакше порука вважається припиненою.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 9 вересня 2015 року (справа № 6-933цс15).

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України від 2 вересня 2015 року (справа № 6-1077цс15) згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором, строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту порушення позичальником строку виконання зобов'язання згідно з такими умовами або у зв'язку із застосуванням банком права на вимогу про повернення кредиту достроково порушення встановленогобанком строку дострокового повернення позичальником кредиту.

Порядок дострокового повернення кредиту визначено у розділі 11 кредитного договору № 307-224-К/Р від 18 листопада 2005 року.

Як встановлено судами, 17 лютого 2009 року боржник ОСОБА_3 отримав вимогу банку в порядку розділу 11 Кредитного договору № 307-224-К/Р.

Як убачається зі змісту абзаців 11-12 цієї вимоги, банк вимагає протягом тридцяти одного календарного дня з дати отримання даної вимоги погасити прострочену заборгованість за кредитним договором у розмірі 263,82 доларів США. У випадку непогашення заборгованості в зазначений термін, АКІБ «УкрСиббанк» на підставі розділу 11 кредитного договору повідомляє, що термін повернення кредиту в сумі 17 246,85 доларів США буде визнано таким, що настав через тридцять два календарних дня з дня отримання цієї вимоги та банк змушений буде розпочати примусове стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Оскільки судами встановлено, що вказану вимогу банку ОСОБА_3 отримав 17 лютого 2009 року, то для уникнення застосування банком права на дострокове повернення кредиту він мав до 20 березня 2009 року погасити прострочену заборгованість у розмірі 263,82 доларів США, інакше - погасити всю суму заборгованості за кредитом 21 березня 2009 року у порядку дострокового повернення кредиту.

Надаючи оцінку вказаній вимозі банку, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що вона стосувалась погашення простроченої заборгованості станом на 17 лютого 2009 року та не є вимогою про дострокове погашення заборгованості.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд не встановив, чи здійснив ОСОБА_3 погашення простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 263,82 доларів США до 20 березня 2009 року, що має значення для з'ясування питання настання строку дострокового погашення заборгованості за кредитним договором відповідно до розділу 11 кредитного договору (зміни строку виконання основного зобов'язання), що є порушенням норм процесуального права; не перевірив, чи змінив банк строк виконання основного зобов'язання, чи дотримано ним шестимісячний строк звернення до поручителя з позовом, та дійшов передчасного висновку про залишення без змін рішення суду першої інстанції в частині солідарного стягнення заборгованості із поручителя.

Помилковим є і висновок апеляційного суду про те, що порука не припинена з посиланням на умову договору, за яким вона діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором. Таке розуміння строку поруки суперечить висновку Верховного Суду України.

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Строк, передбачений нормоючастини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов'язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов'язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором.

Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобов'язань поручителя, а отже, і відмову кредиторові в позові в разі звернення до суду.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України в постанові від 20 квітня 2016 року (справа №6-2662цс15), яка згідно зі статтею 360 ЦПК України є обов'язковою для судів, що зобов'язані узгодити свою судову практику з рішеннями Верховного Суду України.

Апеляційний суд також не звернув уваги на те, що 26 січня 2010 року за заявою банку приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки у погашення заборгованості за кредитним договором та не перевірив характер заборгованості, на погашення якої було звернуто стягнення на предмет іпотеки, чи не свідчить таке звернення до нотаріуса про зміну банком строку виконання кредитного договору.

Крім того, порядок розподілу судових витрат між сторонами визначено у ст. 88 ЦПК України.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в частині вирішення ним питання про розподіл судових витрат, апеляційний суд не звернув уваги на те, що при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів, і солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

З огляду на допущені апеляційним судом порушення норм матеріального і процесуального закону, ухвала апеляційного суду в частині залишення без змін рішення суду першої інстанції про солідарне стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором та про вирішення питання щодо розподілу судових витрат підлягає скасуванню з направленням справи у цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 24 червня 2014 року в частині залишення без змін рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 травня 2014 року про солідарне стягнення з ОСОБА_6 на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором та в частині розподілу судових витрат скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.О.Кузнєцов
Судді: Т.Л.Ізмайлова О.В.Кадєтова С.О.Карпенко Г.І.Мостова