14.03.2016 Справа № 363/1746/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2016 року Вишгородський районний суд Київської області в складі

головуючого судді ОСОБА_1,
при секретарі ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовом Вишгородського районного комунального підприємства «Комунальник» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

встановив:

представник позивача звернувся до суду з позовом, посилаючись на порушення відповідачами зобовязань по сплаті коштів за надані комунальні послуги, у звязку з чим, уточнивши позовні вимоги, просить солідарно стягнути з них заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції, 3% річних, штрафних санкцій, як подвійної облікової ставки НБУ згідно Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», кошти на заробітну плату чергових в загальному розмірі 22 949 грн. 68 коп. та судові витрати.

Представник позивача в судовому засіданні просив позов задовольнити з викладених у ньому підстав.

Відповідач ОСОБА_4 в суді пояснив, що він разом зі своєю дружиною ОСОБА_3 з 2005 року постійно, безперервно проживає в кімнаті №77 в буд. №6 по пр. Шевченка в м. Вишгороді Київської області. Однак, посилаючись на те, що особовий рахунок на вказане житло відкритий не на ОСОБА_3, а на іншу особу, проти позову заперечив. Також не вбачав правових підстав для стягнення заборгованості за оплату послуг чергових, оскільки покладання на мешканців гуртожитку таких витрат нічим не передбачено.

Відповідачка ОСОБА_3, будучи повідомленою про розгляд справи, в судове засідання не зявилася.

Оскільки суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи, на підставі ст. 169 ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 157 ЦПК України, дану справу слід розглянути на підставі наявних доказів в загальному порядку.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Встановлено, що відповідачка ОСОБА_3 як член сімї власника заселена до гуртожитку за адресою Київська область, м. Вишгород, пр. Шевченка, 6, відповідно до ордеру №421 від 19 грудня 1990 року виданого ВАТ «Карат» її матері ОСОБА_5

Відповідачі фактично займають кімнату №77 в цьому гуртожитку, й постійно, безперервно проживають у вказаному житловому приміщенні з 2005 року.

Особовий рахунок №54 відкрито на ОСОБА_3, що підтверджується квитанціями ВРКП «Комунальник».

Як встановлено з пояснень відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні, останній з 2005 року проживає у кімнаті №77 разом з дружиною ОСОБА_3

На підставі рішення Вишгородської районної ради Київської області №143 від 20 травня 2004 року до спільної комунальної власності територіальних громад сіл, селища, міста Вишгородського району прийнятий гуртожиток за адресою Київська область, м. Вишгород, пр. Шевченка, 6, який переданий на баланс ВРКП «Комунальник».

15 липня 2003 року між ВАТ «Київобленерго» та ВРКП «Комунальник» укладено договір про постачання електричної енергії №Ж9.

18 липня 2007 року між ВРКП «Вишгородтепломережа» та ВРКП «Комунальник» укладено договір про споживання теплової енергії №21597.

20 січня 2009 року між ВМКП «Водоканал» та ВРКП «Комунальник» укладено договір на послуги з водопостачання та водовідведення №18.

Згідно ст. 67 ЖК Української РСР плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 ЖК Української РСР наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Згідно ст. 127 ЖК Української РСР для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Для тимчасового проживання осіб, які відбували покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк і потребують поліпшення житлових умов або жила площа

яких тимчасово заселена чи яким повернути колишнє жиле приміщення немає можливості, а також осіб, які потребують медичної допомоги у зв'язку із захворюванням на туберкульоз, використовуються спеціальні гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки.

Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Договір про надання послуг житлово-комунальних згідно вимог п. 3 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» між сторонами не укладався.

Хоча відповідачі договору про надання комунальних послуг не укладали, разом з тим від них не відмовлялися і їх отримували.

До того ж відповідачі, які проживають у зазначеній кімнаті є споживачем комунальних послуг на підставі Закону України «Про житлово-комунальні послуги», як такі, що їх отримують, а тому відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону мають їх своєчасно оплачувати.

Розмір заборгованості відповідачів за надані комунальні послуги з утримання житла, постачання холодної води та електроенергії, водовідведення та опалення в період з листопада 2012 року по жовтень 2015 року, виходячи з поданих суду розрахунків, становить 7 821 грн. 99 коп. та сумнівів у суду не викликає.

Крім того розмір заборгованості відповідачів підтверджується рахунками-фактурою за оплату послуг ВРКП «Вишгородтепломережа» та ВМКП «Водоканал», додатками до рахунку за електроенергію та відповідними квитанціями про на оплату квартплати та комунальних послуг в період з листопада 2012 року по жовтень 2015 року.

Що стосується стягнення заборгованості за оплату заробітної плати чергових, то правових підстав для цього не встановлено. Доказів того, що ВРКП «Комунальник» уклав договір на надання послуг черговими суду не представлено.

В суді позивачем не доведено, що відповідачі мають нести витрати у вказаній частині й оплачувати заробітну плату черговим, а тому в задоволенні вказаної частини позову слід відмовити.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачами порушено зобовязання по оплаті наданих комунальних послуг, що тягне настання цивільно-правової відповідальності винної особи, яка має сплатити суму боргу за оплату житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у частині другій статті 625 ЦК України (правова позиція Верховного Суду України в справі №6-931цс15).

Крім того, за відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення грошового зобовязання з оплати житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України (правова позиція Верховного Суду України в справі №6-2023цс15).

Розрахунок індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої сумиза період з 01 жовтня 2012 року по 31 жовтня 2015 року є вірним і сумнівів у суду не викликає.

Що стосується стягнення штрафних санкцій, як подвійної облікової ставки НБУ згідно Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», як про це просить позивач, то вказаний Закон до спірних правовідносин застосований бути не може, оскільки регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань суб'єктами яких є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності та на фізичних осіб споживачів комунальних послуг не поширюється.

Водночас правове регулювання організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки передбачено Законом України «Про житлово-комунальні послуги», яке є відмінним від правовідносин передбачених Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань».

Отже підстав для стягнення подвійної облікової ставки НБУ, як про це просить позивач, судом не встановлено.

Відтак позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЖК Української РСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

З огляду на зазначені правовідносини судом виявлено цивільне право позивача на примусове виконання грошового зобовязання, шляхом покладання цивільної відповідальності на обох відповідачів.

Крім того, представником позивача представлено документальне підтвердження понесених судових витрат, які слід солідарно стягнути з відповідачів.

На підставі викладеного та керуючись статтями 212- 215 ЦПК України,

вирішив:

позовну заяву задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1) та ОСОБА_7 (ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП- згідно довідки Міністерства доходів і зборів від 08 червня 2015 року не встановлено) на користь Вишгородського районного комунального підприємства «Комунальник» заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг в розмірі 7 821 грн. 99 коп., 3 % річних в розмірі 723 грн. 17 коп., індекс інфляції в розмірі 6 067 грн. 02 коп. та судовий збір в розмірі 1 218 грн., а всього 15 930 (п'ятнадцять тисяч девятсот тридцять) грн. 18 (вісімнадцять) коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги через Вишгородський районний суд.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя