АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Доповідач - Іванченко М.М.
№22-ц/756/3121/2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Іванченка М.М.

суддів: Рубан С.М., Желепи О.В.

при секретарі: Перетятько А.К.

за участю:

представника позивача: ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Головне управління юстиції у м. Києві, Дванадцята Київська державна нотаріальна контора, про встановлення юридичного факту та визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 грудня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

Позивач звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_4, в якому просив суд встановити юридичний факт та визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його рідна тітка - ОСОБА_5, після смерті якої відкрилась спадщина в яку входить квартира АДРЕСА_1. ОСОБА_3 звернувся з заявою про прийняття спадщини, проте нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки у спадкодавця є спадкоємець першої: черги ( її чоловік ) ОСОБА_4, який фактично прийняв спадщину. Позивач зазначає, що відповідач з 2011 року не проживав з ОСОБА_5, виїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації. Також позивач вказує, що останні роки ОСОБА_5 мала невиліковну хворобу то він здійснював догляд за нею та поховав її. Реєстрація відповідача в квартирі позбавляє можливості позивача реалізувати свої спадкові права щодо майна померлої тому і змушений був звернутись з вказаним позовом до суду.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21 грудня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Головне управління юстиції у м. Києві, Дванадцята Київська державна нотаріальна контора, про встановлення юридичного факту та визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3подав апеляційну скаргу в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3 в повному обсязі.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги ОСОБА_3 посилається на те, що рішення суду є необґрунтованим та незаконним, оскільки ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповному з'ясуванні обставин справи. Зокрема зазначає, що суд першої інстанції ухвалюючи дане рішення вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивачем не ставились вимоги щодо порушення спадкових прав сторін.

Також апелянт зазначає, що дані правовідносини підлягають вирішенню саме в порядку житлового законодавства, бо мова йде саме про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, оскільки відповідач фактично припинив ним користуватись з часу виїзду за межі України.

Представник позивача в суді апеляційної інстанції підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Відповідачта треті особи у судове засідання не з'явились про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Від третьої особи - Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори надійшло клопотання про слухання справи за відсутності представника.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, що не з'явились, оскільки відповідно до положень ч.2 ст. 305 ЦПК неявка сторони, належним чином повідомленої про час і місце розгляду справи, не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що з 17 листопада 1999 року ОСОБА_5, рідна тітка ОСОБА_3, перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4.(а.с. 13).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 від 08 жовтня 2014 року, після смерті якої відкрилась спадщина (а.с. 5).

Факт родинних відносин між ОСОБА_5та ОСОБА_3 підтверджується свідоцтвом про народження померлої та свідоцтвами про народження йоготабатька (а.с. 6-8 ).

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 08 грудня 1997 року квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_5.(а.с. 10).

Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» ЄРРЦ філія № 812 в квартирі АДРЕСА_1 прописаний ОСОБА_4 (а.с. 12).

Як встановлено судом, що ОСОБА_3звернувся з заявою про прийняття спадщини до 12-ї Київської державної нотаріальної контори після померлої ОСОБА_5

Про те, відповідно до постанови нотаріуса Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори ЧерноморченкоО.В. від 22 квітня 2015 року ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з тим, що є спадкоємець першої черги ( її чоловік) ОСОБА_4, який фактично прийняв спадщину (а.с. 11 ).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову у зв'язку з тим, що позивачем невірно обраний спосіб захисту порушеного права з огляду на таке.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Позивач у позовній заяві, посилаючись на ст. 107 ЖК Української РСР, просив суд визнати відповідача такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Так, згідно ч.2 ст.107 ЖК Української РСР уразі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Тобто, стаття 107 ЖК України регулює правовідносини щодо користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду відповідно до договору найму жилого приміщення, а як вбачається з матеріалів справи квартира АДРЕСА_1 належала померлій ОСОБА_5 на праві приватної власності. Тому посилання позивача на ст.107 ЖК України є необґрунтованим.

Відповідно до ЖК України, всі питання, пов'язані із користуванням квартирою, що належить до приватного житлового фонду, (в тому числі і по відношенню до членів сім'ї) належить власнику. Позивач не є особою, яка має право на підставі житлового законодавства України звертатися з вимогами про визнання таким, що втратив право користування вказаною квартирою до ОСОБА_4, чоловіка померлої ОСОБА_5

Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду про те, що позивачем невірно обраний спосіб захисту порушеного права, оскільки ОСОБА_3 звертаючись з даним позовом до суду просив встановити факт не проживання відповідача у вищевказаній квартирі в обґрунтування, якого вказав, що ухвалене судом рішення по даній справі може вплинути на спадкові права та обов'язки відповідача, крім того вказував, що існує спір про спадкування після померлої тітки, оскільки відповідач фактично прийняв спадщину, а позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Тому колегія суддів вважає, що спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла до висновку про відсутність правових підстав для скасування рішення суду.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, на законність оскаржуваного рішення не впливають.

Тому колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, відповідає вимогам матеріального та процесуального права, внаслідок чого підстав для його скасування з мотивів викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді: