АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1371/16 Справа № 209/2292/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Колодяжна Н.Є.
Категорія 59
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Колодяжної Н. Є.

суддів Баранніка О.П., Лисичної Н.М.

при секретарі Самокиші О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську цивільну справу за позовом Дніпродзержинської місцевої прокуратури в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 - про витребування майна з незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 12 листопада 2015 року, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд, вивчивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, вважає оскаржуване рішення незаконним, таким, що підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги про витребування на підставі ст.387,388 ч.3 ЦК із чужого незаконного володіння майна, а саме, грошової суми, стягнення останньої з відповідачки, суд 1-ї інстанції виходив з того, що відповідачка, не маючи правових підстав, незаконно заволоділа належними ОСОБА_2 грошовими коштами та фактично вчинила дії спрямовані на позбавлення позивачки можливості володіти, користуватися та розпоряджатися грошовими коштами, які їй належать на праві власності, в сумі 26500 грн..

Такі висновки зроблені в результаті порушення норм матеріального та процесуального права та не відповідають дійсним обставинам справи.

Матеріалами справи встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинськ від 06 січня 2015 року встановлений факт спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 як дружини та чоловіка з 1993 року по 09 серпня 2013 року, за ОСОБА_2 визнано право власності на 1/2 частину грошових вкладів (рахунків) в банківських установах ( без зазначення конкретних Банків та рахунків) на ім'я ОСОБА_4, внесених ним в період з 1993 року по 09 серпня 2013 року.

22 січня 2004 року ОСОБА_4 було укладено договір про депозитний вклад з ПАТ КБ «ПриватБанк», який було розірвано ним 27 грудня 2010 року, на момент розірвання договору сума вкладу згіно пояснень відповідачки складала 53000 грн.

Висновок суду на підставі вказаного судового рішення про доведеність факту належності ОСОБА_2 на праві власності 1/2 частини саме даного депозитного вкладу, в сумі 26 500 грн..грунтується на неповно з*ясованих обставинах справи.

Рішенням суду від 06 січня 20015 року взагалі не був встановлений факт існування депозитного вкладу № SAMDN 7163, відкритого на імя ОСОБА_4 та розмір грошових коштів, які перебували на цьому вкладі.. І під час розгляду даної справи суд першої інстанції не витребував від банківської установи відомості щодо існування вказаного депозиту, щодо руху грошових коштів та відомості щодо часу закриття депозитного вкладу і розміру коштів, що перебували на ньому на момент закриття.

Є встановленим той факт, що ОСОБА_4 мав особисті грошові заощадження. Це був пенсійний накопичувальний вклад (спірний) особисто ОСОБА_4, що підтверджено поясненнями самої ОСОБА_2 і в районному суді, і в апеляційній інстанції, такі пояснення зазначені і в рішенні суду від 06 січня 2015 року.. Так згідно пояснень позивачки між нею та ОСОБА_4 під час їхнього співмешкання існувала домовленість, що своїми пенсіями вона та ОСОБА_4 користувалися окремо, а грошові кошти, які вони отримували від торгівлі сільськогосподарськими продуктами, були їх спільними.

Таким чином, в 2010 році ОСОБА_4 добровільно розпорядився належними особисто йому грошовими коштами за своїм волевиявленням, поклавши 53000 грн. на відкритий відповідачкою рахунок в ПАТ КБ «ПриватБанк»

Крім того, станом на грудень 2010 року факт спільного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_2 як чоловіка та дружини рішенням суду встановлений не був, як і не був встановлений факт належності грошових коштів, які були покладені батьком на рахунок дочки, до спільного майна ОСОБА_4 та ОСОБА_2.

Безпідставно суд прийняв до уваги в якості доказу обґрунтованості позовних вимог відмовний матеріал органів міліції, що був закінчений 14 листопада 2011 року, який містить постанову про відмову в порушенні кримінальної справи, оскільки документи, що містяться у відмовному матеріалі, ніяким чином не підтверджують обставини, зазначені ОСОБА_2 в позовній заяві, а саме, той факт, що відповідачка незаконно заволоділа належними ОСОБА_2 грошовими коштами.

Сама позовна заява містить протиріччя щодо правових підстав позовних вимог, оскільки, з одного боку, зазначаються норми Сімейного кодексу з посиланням на спільне майно жінки та чоловіка та норми ст.ст.60,61, 70, 71 СКУ, а, з другого - заявлені вимоги про витребування майна із чужого незаконного володіння на підставі норм Цивільного кодексу, зокрема, ст.ст.387, 388 ЦКУ.

Однак, судом не враховано, що при вирішенні спору по нормам Сімейного кодексу, враховуючи, що ОСОБА_4 є померлим, вимоги ОСОБА_2 щодо майна, яке перебувало у спадкодавця, могли бути заявлені до особи-спадкоємця, яка прийняла спадщину. Між тим, такі вимоги не заявлялись та така особа до розгляду справи залучена не була.

В той же час, суд визнав ОСОБА_3 набувачем, що незаконно заволоділа чужим майном, але при правовому обґрунтуванні своїх висновків, серед іншого, застосував ст. 388 ЦК України, яка встановлює підстави для витребування майна у добросовісного набувача. А з врахуванням наведеного раніше, висновки суду щодо незаконного заволодіння відповідачкою в 2010 році належними ОСОБА_2 грошовими коштами не відповідають дійсним обставинам, позовні вимоги є недоведеними.

Рішення ухвалене з порушенням вимог стст. 213-214 ЦПКУ.

З огляду на встановлене, рішення райсуду підлягає скасуванню з відмовою новим рішенням у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 307, 309пп.1, 3,4 ч.1 ЦПК України, апеляційний суд

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 12 листопада 2015 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог Дніпродзержинської місцевої прокуратури в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 - про витребування майна з незаконного володіння відмовити.

Рішення чинне з моменту проголошення, може бути оскаржене у 20-денний строк у касаційному порядку.

Головуючий Н.Є. Колодяжна

Судді: О.П. Бараннік

ОСОБА_5