Провадження № 22-ц/779/455/2016
Головуючий у 1 інстанції Мелещенко Л. В.
Суддя-доповідач Соколовський В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Соколовського В.М.,

суддів: Мелінишин Г.П., Пнівчук О.В.,

секретаря Бойчука Л.М.,

з участю: представника ПАТ КБ "ПриватБанк" Гука А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_3, заінтересовані особи Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", Дніпровський відділ державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського районного управління юстиції про визнання незаконними дій та скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 17 грудня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_3 подав вищезазначену скаргу, яку мотивував тим, що Дніпровським ВДВС Дніпродзержинського МУЮ було відкрито виконавче провадження №47480642 з примусового виконання виконавчого документа про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованості. 19 травня 2015 року винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

В зв'язку з цим зазначав, що приймаючи до провадження виконавчий документ та виносячи постанову про арешт майна, державний виконавець допустив порушення ч.1 ст.20 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки вчинив дії не за місцем проживання чи перебування боржника, оскільки він, ОСОБА_3, ніколи не проживав на території, на яку поширюється компетенція Дніпровського ВДВС, а також у нього не має на даній території ні місця роботи, ні майна.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 10 липня 2015 року визнано незаконними дії головного державного виконавця Дніпровського ВДВС у вищевказаному виконавчому провадженні, які полягають у відкритті виконавчого провадження не за місцем проживання (реєстрації) боржника (знаходження майна, місця роботи), та скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження.

Посилаючись на наведене, скаржник просив визнати незаконними дії державного виконавця, які полягають у винесенні постанови про арешт майна боржника від 19.05.2015 року.

Оскаржуваною ухвалою Івано-Франківського міського суду від 17 грудня 2015 року в задоволенні скарги ОСОБА_3 відмовлено в повному обсязі.

На зазначену ухвалу ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає її незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Зазначає, що ухвалу суду мотивовано тим, що на обґрунтування скарги заявником не подано доказів незаконності дій державного виконавця. Зокрема, суд вказав, що на час винесення державним виконавцем постанови про арешт майна постанова про відкриття виконавчого провадження не була скасована. Однак такий висновок, на думку апелянта, не ґрунтується на законі.

Апелянт вказує, що 08.05.2015 року Дніпровським ВДВС відкрито виконавче провадження про примусовому виконанню виконавчого документа про стягнення з нього боргу в користь ПАТ КБ "ПриватБанк". Постанову про відкриття виконавчого провадження надіслано боржнику за адресою: АДРЕСА_1, за якою він не проживає. Відповідно, апелянт стверджує, що не отримав даної постанови і об'єктивно не міг виконати вимоги державного виконавця про добровільне виконання рішення суду в строк до 13.05.2015 року. Однак державний виконавець, не отримавши інформації про його місце проживання, виніс постанову про арешт майна.

Таким чином, державний виконавець допустив порушення вимог Закону України "Про виконавче провадження".

Факт незаконності вчинення виконавчих дій не за його місцем проживання встановлений ухвалою Івано-Франківського міського суду від 10.07.2015 року.

На думку апелянта, посилання суду в ухвалі на обставини чинності постанови про відкриття виконавчого провадження на момент звернення державного виконавця до суду про обмеження боржника у праві виїзду за межі України не ґрунтуються на законі, оскільки, в зв'язку з визнанням судом незаконними дій державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження, всі наступні дії, вчинені державним виконавцем у такому виконавчому провадженні, є незаконними, тому що вчинялися не за місцем проживання боржника.

Також апелянт зазначає, що суд розглянув скаргу без витребування копій матеріалів виконавчого провадження, хоча таке клопотання було заявлене скаржником, що унеможливило встановлення фактичних даних, зокрема, обсягу та послідовності дій державного виконавця.

З наведених підстав просив ухвалу суду скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Апелянт у судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Представник Дніпровського відділу ДВС Дніпродзержинського МУЮ подав письмове заперечення проти апеляційної скарги, а також клопотання про розгляд справи без участі представника відділу.

В судовому засіданні представник стягувача ПАТ КБ "ПриватБанк" - Гук А.С. заперечив проти апеляційної скарги, вважаючи, що ухвала судом першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення представника стягувача, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до п.2 ст.312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Судом правильно встановлено, що 08 травня 2015 року на підставі заяви представника ПАТ КБ "ПриватБанк" (а.с.45) головним державним виконавцем Дніпровського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ Добриніком С.А. відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №0907/2-227/2011, виданого 23.04.2014 року Івано-Франківським міським судом, про стягнення з ОСОБА_3 в користь ПАТ КБ "ПриватБанк" боргу в розмірі 452715,72 грн. (а.с.48).

Державним виконавцем надіслано запити до адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Дніпропетровській області, Державної податкової служби України, Пенсійного Фонду України, на які було отримано відповіді (а.с.51, 54-56, 59).

14 травня 2015 року винесено постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій (а.с.52).

15 травня 2015 року складено акт державного виконавця (а.с.53).

19 травня 2015 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, на підставі якої були зареєстровані обтяження рухомого майна (а.с.57, 62). Саме ця постанова є об'єктом оскарження у даній справі.

19 травня 2015 року винесено також постанову про арешт коштів боржника, що була прийнята до виконання Публічним акціонерним товариством "Креді Агріколь Банк" (а.с.58, 63).

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 червня 2015 року тимчасово обмежено ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України (а.с.60-61, 64-65).

Згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Дніпропетровській області ОСОБА_3 зареєстрованим не значиться (а.с.66).

19 червня 2015 року складено акт про те, що боржник ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1, не проживає, майна, на яке можна звернути стягнення в рахунок погашення боргу, не виявлено (а.с.67).

22 червня 2015 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.10 ч.1 ст.49 Закону України "Про виконавче провадження" (а.с.68).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 10 липня 2015 року, що набрала законної сили 30 липня 2015 року, визнано незаконними дії головного державного виконавця Дніпровського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ у виконавчому провадженні №47480642 по примусовому виконанню виконавчого документа про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованості, які полягають у відкритті виконавчого провадження не за місцем проживання (реєстрації) боржника (знаходження майна, місця роботи), та скасовано постанову головного державного виконавця Дніпровського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ про відкриття виконавчого провадження №47480642 по примусовому виконанню виконавчого документа про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованості (а.с.2-3).

Відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_3 на дії державного виконавця, суд виходив з того, що постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 19 травня 2015 року є правомірною, винесена державним виконавцем в межах компетенції, оскільки дану постанову винесено на підставі заяви про відкриття виконавчого провадження, в якій представник стягувача просив накласти арешт на все майно боржника, в межах відкритого виконавчого провадження, коли постанова про відкриття виконавчого провадження ще не була скасована, і державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв'язку з направленням виконавчого документа за належністю до ВДВС Івано-Франківського МУЮ, тому арешт, накладений на майно боржника, відповідно до ст.50 Закону України "Про виконавче провадження", не знімається.

Однак погодитись із такими висновками місцевого суду не можна, оскільки вони зроблені з порушенням норм процесуального права.

Згідно статті 387 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Частиною 1 статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом ч.1 ст.6 цього ж Закону державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Положенням ч.1 ст.20 зазначеного Закону передбачено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.

Проте суд всупереч ст.212 ЦПК України не дав належної оцінки ухвалі Івано-Франківського міського суду від 10 липня 2015 року, що набрала законної сили 30 липня 2015 року, якою визнано незаконними дії головного державного виконавця Дніпровського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ у виконавчому провадженні №47480642 по примусовому виконанню виконавчого документа про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованості, які полягають у відкритті виконавчого провадження не за місцем проживання (реєстрації) боржника (знаходження майна, місця роботи), а постанову головного державного виконавця про відкриття виконавчого провадження скасовано (а.с.2-3). Зокрема, даною ухвалою встановлено, що, відкривши виконавче провадження не за місцем проживання чи реєстрації боржника, державний виконавець допустив порушення закону. Суд вважав, що посилання відділу ДВС на вказівку адреси боржника стягувачем у заяві про відкриття виконавчого провадження не ґрунтуються на законі, оскільки державний виконавець повинен керуватися відомостями про місцезнаходження боржника, зазначеними у виконавчого документі або доказами проживання боржника чи місцезнаходження його майна на території даного відділу ДВС, наданими стягувачем. Таким чином, суд дійшов висновку, що таких належних доказів представник відділу ДВС суду не надав, тому державний виконавець незаконно відкрив виконавче провадження, винісши відповідну постанову, яка підлягає скасуванню.

Отже, судом було встановлено, що державний виконавець незаконно відкрив виконавче провадження, тому скасував постанову про відкриття виконавчого провадження, яка є неправомірною.

Більше того, відповідно до вимог ч.1 ст.31 Закону України "Про виконавче провадження" копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, які надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувану, які відповідно до статті 47 цього Закону надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Державним виконавцем порушено дану норму закону, оскільки боржника ОСОБА_3 не було повідомлено про відкриття виконавчого провадження за адресою, вказаною у виконавчому документі, також зазначеної вище постанови останній не отримував, чим його позбавлено можливості самостійно виконати рішення без негативних для нього наслідків (стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій, накладення арештів тощо).

Таким чином, у порушення ч.1 ст.20 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження було незаконно відкрито, а в порушення ч.1 ст.31 даного Закону постанову про відкриття не було направлено боржнику за адресою, вказаною у виконавчому документі. Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 не отримував постанови про відкриття виконавчого провадження.

Враховуючи наведене, державний виконавець не мав правових підстав приступати до примусового виконання виконавчого документа в порядку ч.1 ст.27 Закону України "Про виконавче провадження" та здійснювати всі інші виконавчі дії, в тому числі, виносити постанову про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження.

За таких обставин колегія суддів вважає, що права боржника ОСОБА_3 були порушені, оскільки дії державного виконавця Дніпровського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ, які полягають у винесенні постанови від 19.05.2015 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, у виконавчому провадженні №47480642 по примусовому виконанню виконавчого листа №0907/2-227/2011, виданого 23.04.2014 року Івано-Франківським міським судом, про стягнення з ОСОБА_3 в користь ПАТ КБ "ПриватБанк" боргу в розмірі 452715,72 грн., є незаконними, а зазначена постанова є неправомірною і підлягає скасуванню.

З огляду на викладене, суд дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_3

Представник ВДВС Дніпродзержинського МУЮ у запереченні посилається на те, що апеляційним судом Дніпропетровської області відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні апеляційної скарги на ухвалу Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 03 червня 2015 року, якою тимчасово обмежено ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України (а.с. 64). Вважає, що ці скарги є аналогічними за змістом, тому суди мають бути послідовними у вирішенні однакових за змістом спорів. Однак такі доводи колегія суддів не бере до уваги, оскільки вищевказану ухвалу Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська постановлено 03.06.2015 року, тобто ще до того, як постанову про відкриття було скасовано як неправомірну, що є новою обставиною, яка не була предметом дослідження під час апеляційного розгляду.

Вищенаведене залишилось поза увагою місцевого суду, який не дав належної оцінки доводам скаржника, порушив норми процесуального права, що відповідно до п.2 ст.312 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та постановлення нової ухвали про задоволення скарги ОСОБА_3 Враховуючи, що апелянт просить ухвалу скасувати та направити справу на новий розгляд, апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст.307, 312-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 17 грудня 2015 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати незаконними дії державного виконавця Дніпровського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ, які полягають у винесенні постанови від 19.05.2015 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, у виконавчому провадженні №47480642 по примусовому виконанню виконавчого листа №0907/2-227/2011, виданого 23.04.2014 року Івано-Франківським міським судом, про стягнення з ОСОБА_3 в користь ПАТ КБ "ПриватБанк" боргу в розмірі 452715,72 грн. та скасувати вищезазначену постанову.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий В.М. Соколовський

Судді: Г.П. Мелінишин

О.В. Пнівчук