Справа № 740/4900/15-ц Провадження № 22-ц/795/419/2016 Головуючий у I інстанції: Ковальова Т. Г.
Категорія: цивільна Доповідач: Кузюра Л. В.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Р І Ш Е Н Н Я

08 лютого 2016 року м. Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області у складі:

Головуючого судді Кузюри Л.В.,

Суддів: Онищенко О.І., Харечко Л.К.,

За участю секретаря : Шкарупи Ю.В.,

За участю: позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 6 січня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину,

У С Т А Н О В И В :

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітнього сина ОСОБА_3

Позовні вимоги обґрунтував тим, що неповнолітній син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає разом з ним та перебуває на його повному утриманні. Відповідач, яка є матір'ю ОСОБА_3, участі у вихованні та утриманні дитини не приймає.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 6 січня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції через порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначав, що рішення суду першої інстанції суперечить нормам Сімейного кодексу України, адже, за правилом ст. 180 СК України, батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників судового процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 15 травня 2004 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням суду від 16 червня 2015 року (а.с.11). Від шлюбу сторони мають двох дітей: дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 6).

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 20 травня 2008 року з ОСОБА_1 було стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 11 вересня 2013 року з ОСОБА_1 було стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В подальшому, зважаючи на ту обставину, що сторонни визначились в добровільному порядку про місце проживання дітей, а саме, дочки з матір»ю, а сина з батьком, за позовом ОСОБА_1 стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_5 було припинено на підставі рішення Ніжинського міськрайонного суду від 21 жовтня 2015 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина, суд першої інстанції, за його переконанням, виходив з обставин даної справи, засад розумності , справедливості, вимог чинного законодавства, врахувавши матеріальне становище відповідача та стан здоровя дитини, яка знаходиться на її утриманні.

З таким висновком суду першої інстанції не може погодитись апеляційний суд, оскільки він не в повній мірі відповідає обставинам справи та суперечить вимогам чинного законодавства.

Положеннями ст. 141 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до статті 51 Конституції України, статей 180, 181 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, причому пріоритет у визначенні способу виконання вказаного обов'язку законодавцем віднесено до взаємного волевиявлення батьків. За відсутністю такого волевиявлення, питання визначення та стягнення аліментів віднесено до компетенції суду.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 участі в утриманні сина не приймає, визнала цю обставину під час розгляду справи, рішення суду першоїінстанції про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення з неї аліментів є таким, що ухвалено з порушенням приписів ст.7, 180-183 СК України, відповідно до п.3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню.

Водночас, при визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2, відповідно до положень ст. 182 СК України, апеляційний суд враховує наступне.

ОСОБА_2 працює на підприємстві ТОВ «Ніжинський хліб» на посаді пакувальника-фасувальника, має незначний заробіток, оскільки загальна сума її доходу за період з липня 2015 року по грудень 2015 року склала 6 594 грн. 45 коп. (а.с. 48), полишила спільне житлове приміщення та проживає з дочкою в гуртожитку, щомісячно сплачує квартирну плату в сумі близько 500 грн, вимушена нести додаткові витрати у звязку з необхідністю постійного медичного нагляду за станом здоровя дочки.

Враховуючи наведені вище обставини справи у сукупності, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку матері щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 листопада 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, виходячи з наведених вище обставин, які свідчать про скрутне матеріальне становище відповідача та перебування на її утриманні дитини, яка за станом здоровя потребує посиленого догляду та лікування.

Керуючись ст. 51 КУ, ч. 1, 2 ст. 141, 180, 181, 182 СК України, ст. 88, 303, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

В И Р І Ш И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 6 січня 2016 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 листопада 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: