Провадження № 2/369/1352/16
РІШЕННЯ

Іменем України

11.03.2016 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

при секретарі Дуплій Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» про визнання договору недійсним, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2013 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що між ним та ОСОБА_1 був укладений договір позики, за яким він отримав в борг 64 513,69 дол. США, із поверненням коштів до 28 грудня 2012 року. У визначений договором строк відповідач кошти не повернув, на його вимоги відповідач кошти також не повернув. Вважає своє право порушеним та таким, що підлягає захисту. Оскільки кошти передавались в доларах та не повернуті вчасно, тому відповідач має повернути борг за курсом НБУ на дату прийняття рішення, з врахуванням трьох відсотків річних в розмірі 3388,63 грн., інфляційних втрат в розмірі 990,75 грн.

Просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 12 500 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку становило 99 875 грн., станом на дату прийняття рішення; три відсотки річних 3 388,63 грн., втрати від інфляції в розмірі 990,75 грн.; судові витрати покласти на відповідача.

При розгляді справи відповідач ОСОБА_1 подав зустрічний позов. Свої вимоги мотивував тим, що наприкінці 2013 року він дізнався про існування договору безпроцентної позики між ним та ТОВ «Комплекс Агромарс» про отримання позики в розмірі 64 513,69 дол. США. Разом з тим, даний договір він не укладав та не підписував, тому відсутнє його воловиявлення. Жодних коштів не отримував, на його рахунок кошти не перераховувались. Вказав також, що умови договору суперечать чинному законодавству.

Просив суд визнати недійсним договір безпроцентної позики без номеру та дати, укладений між ТОВ «Комплекс Агромарс» та ОСОБА_1 з моменту його укладення.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, проти доводів зустрічного позову заперечував. Просив суд задоволити позов та відмовити в задоволенні зустрічного позову.

У судовому засіданні представник відповідача та відповідач проти позову заперечували, вимоги за зустрічним позовом підтримали. Просили суду задоволити зустрічний позов та відмовити в задоволенні позову товариства.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, вислухавши покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов ТОВ «Комплекс Агромарс» підлягає частковому задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 з наступних підстав.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як визначено у ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (сума позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

При розгляді справи судом встановлено, що між ТОВ «Комплекс Агромарс» та ОСОБА_1 укладено договір безпроцентної позики.

П.1.1 договору сторони погодили, що ТОВ «Комплекс Агромарс» надає ОСОБА_1 грошові кошти на безпроцентній основі (надалі іменується фінансова допомога) у розмірі 64 513,69 дол. США, що в еквіваленті складає 515 657,92 грн. по курсу НБУ станом на 14 грудня 2012 року, зі строком повернення до 28 грудня 2012 року, а ОСОБА_1 зобовязується використати її за цільовим призначенням та повернути фінансову допомогу в порядку та на умовах, визначених договором.

Аналогічні умови отримання грошей в борг відображені і в розписці ОСОБА_1

У відповідності до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неподаткового мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

14 грудня 2012 року ОСОБА_2 отримав грошові кошти в розмірі 64 500 дол. США відповідно до договору безвідсоткової позики б/н від 14 грудня 2012 року, строком до 28 грудня 2012 року.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позивачем надано докази на підтвердження укладення договору позики між товариством та ОСОБА_1, за яким останній отримав в борг грошові кошти в розмірі 64 500 дол. США строком до 28 грудня 2012 року. Посилання представника відповідача на постанову Верховного Суду України та неналежність поданої розписки як підтвердження укладення договору позики та його умов, обовязку повернення коштів суд до уваги не бере. Так, з тексту даної розписки вбачається, що ОСОБА_1 отримав визначену суму коштів саме як позику та вказано дату повернення коштів, містить розписка і дату її написання. Представником позивача надано суду оригінали розписки та оспорюваного договору. Наявності будь-яких інших договорів між сторонами суду подано не було.

Крім того, з висновку експерта Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № 181 від 22 січня 2016 року встановлено, що досліджувані підписи від імені ОСОБА_1 після запису «14 грудня 2012 року» та перед записом «17 січня 2013» в розписці від 14 грудня 2012 року про отримання грошових коштів ОСОБА_1 виконані ОСОБА_1

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

П. 1.1. договору позики та умов, вказаних в розписці, передбачено, що позика надається позикодавцем позичальнику на термін до 28 грудня 2012 року.

З матеріалів справи встановлено, що на виконання умов договору позики ОСОБА_1 повернув 17 січня 2013 року грошові кошти в розмірі 44 000 дол. США; 12 лютого 2013 року 2500 дол. США, 19 лютого 2013 року 2500 дол. США, 12 березня 2013 року 2000 дол. США, 05 квітня 2013 року 1500 дол. США. Всього повернуто 52 500 дол. США. Станом на дату розгляду справи залишок неповернутих коштів становив 12 500 дол. США, що за курсом Національного банку України на 11 березня 2016 року (100 дол. США 2551,9193 грн.) становить 318 989,91 грн.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За. ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

За ст. 611 ЦК України у раз порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом: припинення зобовязання, зміна умов зобовязання, сплата неустойки, відшкодування та моральної шкоди.

Ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За таких обставин суд вважає, що факт передачі коштів підтверджений належними та допустимими доказами, права позивача порушені неповерненням коштів, перевіривши подані суду розрахунки щодо трьох вростків річних, тому вимоги про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 318 989,91 грн. та 3% річних в розмірі 3 388,63 грн. підлягають задоволенню.

Також слід зазначити, що відповідно до Закону від 3 липня 1991 року «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, яке визначене у гривні. Оскільки кошти передавались в доларах США, тому суд вважає безпідставні посилання позивача щодо стягнення інфляційних втрат та в цій частині відмовляє в задоволенні позову.

При цьому суд прийшов до висновку про недоведеність вимог за зустрічним позовом.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного судочинства, а також інтересам держави та суспільства, його моральним засадам. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

У п. 8 постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вказано, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації.

У своїх поясненнях представник відповідача також посилався, зокрема на необхідність зазначення дати укладення договору як істотної обставини, тощо, та як наслідок недійсність оспорюваного правочину. Разом з тим, істотні умови договору позики визначені цивільним кодексом, а не досягнення погодження по всім істотним умовам договору має наслідок не вчинення, а не визнання правочину недійсним. Доказів відсутності такого погодження між сторонами відповідачем суду подано не було.

На підтвердження своїх позовних вимог за ухвалою суду було призначено експертизу. Згідно висновку експерта Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № 181 від 22 січня 2016 року: досліджувані підписи від імені ОСОБА_1 після запису «14 грудня 2012 року» та перед записом «17 січня 2013» в розписці від 14 грудня 2012 року про отримання грошових коштів ОСОБА_1 виконані ОСОБА_1 На інші питання експерт не дав відповіді.

Даний висновок суд до уваги бере, оскільки він проведений на підставі наданого суду оригіналу оспорюваного договору та розписки, вільних зразків почерку та наданих відповідачем зразків підписів, достатність часу для подання всіх можливих зразків, при проведення експертизи були дотримані процесуальні норми. Щодо неповноти та неясності висновку, слід вказати, що судом відповідно до ст.. 10 ЦПК України розяснено обовязки сторін щодо доведення своїх вимог та подачі документів, необхідних для проведення експертизи. На підставі наданих сторонами документів, в тому числі і позивач надав примірник оспорюваного договору та розписку, проведена експертиза.

За ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Інших доказів на підтвердження своїх доводів позивачем за зустрічним позовом суду не надано. Посилання відповідача, що навіть з наглядного сприйняття підписи різняться, суд до уваги не бере, оскільки дані мають встановлюватись експертами.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог та часткового задоволення первісного позову.

Керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ст.ст. 202-215, 328, 391, 655 ст.ст. 57-64, 208-223 ЦПК України

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

При подачі позову позивачем був сплачений судовий збір, тому вимоги про стягнення з ОСОБА_3 судового збору підлягають до задоволення.

Керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ст.ст. 202-215, 328, 391, 655 ст.ст. 57-64, 208-223 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Комлекс Агромарс» () заборгованість в розмірі 318 989,91 грн. (триста вісімнадцять тисяч девятсот вісімдесят девять грн. 91 коп.), три відсотки річних в розмірі 3 388,63 грн. (три тисячі триста вісімдесят вісім грн. 63 коп.) та судовий збір 1042,97 грн. (одна тисяча сорок дві грн. 97 коп.).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» про визнання договору недійсним відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.С. Пінкевич