АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2292/16 Справа № 183/6926/15 Головуючий у 1 й інстанції - Юр'єва Т. І. Доповідач - Каратаєва Л.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - Кочкової Н.О., Григорченка Е.І.

за участю секретаря - Назаренко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Правова Консалтингова Компанія «Укртрансгруп інжиніринг» на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Правова Консалтингова Компанія «Укртрансгруп інжиніринг» про зобов'язання вчинити певні дії, стягнення заборгованості по заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ТОВ «Правова Консалтингова Компанія «Укртрансгруп інжиніринг» про зобов'язання вчинити певні дії, стягнення заборгованості по заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - задоволені.

Зобов'язано ТОВ «Правова Консалтингова Компанія «Укртрансгруп інжиніринг» здійснити запис в трудовій книжці ОСОБА_4 про звільнення на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням з 31 липня 2015 року, видати йому копію наказу про звільнення з 31 липня 2015 року на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням.

Стягнуто з ТОВ «Правова Консалтингова Компанія «Укртрансгруп інжиніринг» на користь ОСОБА_4 заборгованість по заробітної платі за період з 05 січня 2015 року по 31 липня 2015 року у сумі 9 391,56 грн., компенсацію за невикористану відпустку у сумі 632,12 грн., вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку у розмірі - 3 543,84 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 серпня 2015 року по 21 грудня 2015 року у сумі 3 046 грн.82 коп., а всього - 16 614,34 грн..

Стягнуто з ТОВ «Правова Консалтингова Компанія «Укртрансгруп інжиніринг» на користь держави судовий збір у сумі 487,20 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ТОВ «Правова Консалтингова Компанія «Укртрансгруп інжиніринг» звернулося з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду та ухвалите нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач був прийнятий на роботу до ТОВ «Правова Консалтингова Компанія «Укртрансгруп інжиніринг» на посаду юрисконсульта, наказом № 107-к від 05.01 2015 року, про що свідчить запис у трудовій книжці позивача (а.с.63).

Згідно довідки ПФУ про індивідуальні відомості про застраховану особу, номер облікової картки НОМЕР_1, ОСОБА_4 відповідачем сплачувались страхові внески за період з січня 2015 року по травень 2015 року щомісячно з заробітку позивача (а.с.6).

31 липня 2015 року позивач направив поштою на адресу ТОВ «Правова Консалтингова Компанія «Укртрансгруп інжиніринг» заяву про звільнення з займаної посади з 31 липня 2015 року на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України з проханням виплатити йому заборгованість по заробітної платі, компенсацію за невикористану відпустку, вихідну допомогу у розмірі 3-х місячного середнього заробітку, видати трудову книжку з відповідним записом про звільнення (а.с.10).

У відповідь, від директора підприємства, позивач отримав листа, в якому йому пропонували, для розгляду заяви про звільнення особисто з'явитися до офісу підприємства. Він намагався погодити зустріч з директором, приходив до офісу, за адресою вказаною в листі (а.с.11), але зустріч не відбулася.

Директор підприємства ТОВ «Правова Консалтингова Компанія «Укртрансгруп інжиніринг» Денисенко А.С. відмовилась видати позивачу наказ про його звільнення та зробити запис в трудовій книжці про звільнення за ч.3 ст. 38 КЗпП України, посилаючись на викрадення документації підприємства невідомими особами, в зв'язку з чим порушені кримінальні провадження за її заявами.

Як вбачається з обставин справи, парвовідноси6и, що склалися між сторонами регулюються наступними нормами матеріального права.

Згідно п. 4 ст. 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є зокрема розірвання трудового договору з ініціативи працівника (ст.. 38, 39 КЗпП України).

Відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Також ст. 38 КЗпП України визначає, що працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. В разі, якщо вказані працівником причини звільнення - порушення працедавцем трудового законодавства (ч. 3 ст. 38 КЗпП України), не підтверджуються, або працедавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на ч. 1 ст. 38 КЗпП України.

Відповідно до ч.1ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.

Згідно ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Згідно ст.21 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про оплату праці», при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати. Роботодавець зобов'язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ст.44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п. 6 ст. 36 та п. 1, 2 і 6 ст. 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (п. 3 ст. 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (ст. 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у п. 5 ч. 1 ст. 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Згідно ст. 24 Закону «Про відпустки», у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції посилався на те, що сам факт порушення відповідачем законодавства про працю, спонукало позивача до розірвання трудового договору з власної ініціативи, саме з підстави ч.3 ст. 38 КЗпП України. Відповідачем були порушені норми закону при звільненні позивача, порушені строки виплати заробітної плати позивачу, в зв'язку з чим виникла заборгованість по заробітної платі на період з січня 2015 року по 31 липня 2015 року. До того ж, в зв'язку з тим, що підставою звільнення позивача є п.3 ст.38 КЗпП України, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню вихідна допомога при звільненні та компенсація за невикористану відпустку та середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Суд першої інстанції визначаючи суму компенсації за невикористану відпустку позивача, застосував положення Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати", та визначив, що остання складає 632,12 грн. (9 391,56 грн. : 208 х 14 = 632,12 грн.).

Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.. 117 КЗпП, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Вказані висновки відповідають рішенню Конституційний Суд України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП у взаємозв'язку з положеннями ст..117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст..116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.. 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Розрахунок середнього заробітку проведено судом першої інстанції у відповідності з Порядком обчислення середньої заробітної плати.

Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року (далі Порядок), середньомісячна заробітна плата визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з виплат за останні два календарні місяці, що передують події, якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно п. 5 Порядку нарахування виплат у випадку збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати.

У п. 8 Порядку зазначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. У разі коли середньомісячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

В п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що при визначенні розміру відшкодування за час затримки розрахунку судам необхідно врахувати розмір спірної суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, вини роботодавця у порушенні строків її виплати та інших конкретних обставин справи. У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що з вини відповідача позивачу не була виплачена середня заробітна плата за затримку розрахунку при звільненні з 01серпня 2015р. по 21 грудня 2015 року.

Кількість робочих днів, що підлягають оплаті за час затримки розрахунку при звільненні складає - 98.

Згідно із довідкою про Індивідуальні відомості про застраховану особу, форма ОК-5, виданої УПФУ в Жовтневому районі м. Дніпропетровська від 10.09.2015 року, середньомісячна заробітна плата за останні два календарні місяці роботи позивача, що передували звільненню з посади, склала 1181,28 грн.(1420 грн. + 942,56 (квітень і травень 2015 р.) : 2 = 1181,28 грн.), а середньоденна заробітна плата склала - 31,09 грн. (1181,28 грн.: 38 робочих дні у квітні і травні 2015р. = 31,09 грн.)

Враховуючі вищевказане, сума компенсації за затримку розрахунку при звільненні становить 3 046 грн. 82 коп. (31,09 грн. х 98 ( робочі дні з 1.08.2015 р. по 21.12.2015 р.) =3 046,82 грн.)

Також в п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі , - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальність.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку - зобов'язати ТОВ «Правова Консалтингова Компанія «Укртрансгруп інжиніринг» здійснити в трудовій книжці ОСОБА_4 запис про його звільнення на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням; стягнув на користь ОСОБА_4 заборгованість по заробітної платі за період з 05 січня 2015 року по 31 липня 2015 року у сумі 9 391,56 грн., компенсацію за невикористану відпустку у сумі 632,12 грн., вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку у розмірі - 3 543,84 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 серпня 2015 року по 21 грудня 2015 року у сумі 3 046 грн. 82 коп., а всього - 16 614,34 грн.

Колегія суддів вважає вказані висновки обґрунтованими доказами, що наявні в матеріалах справи та нормами матеріального права.

Доводи апеляційної скарги полягають у запереченні апелянта факту знаходження з позивачем у трудових відносинах, спростовується записом у трудовій книжки позивача (а.с.63), де зазначено, що останній прийнятий на роботу в ТОВ «Правова Консалтингова Компанія «Укртрансгруп інжиніринг», довідкою про Індивідуальні відомості про застраховану особу, форма ОК-5, виданої УПФУ в Жовтневому районі м. Дніпропетровська від 10.09.2015 року (а.с.6), яка підтверджує відрахування до Фонду ТОВ «Правова Консалтингова Компанія «Укртрансгруп інжиніринг», заявою про звільнення та відповіддю на неї директора ТОВ «Правова Консалтингова Компанія «Укртрансгруп інжиніринг» (а.с. 10, 11), запереченнями на позов ТОВ «Правова Консалтингова Компанія «Укртрансгруп інжиніринг» (а.с.21-23), в яких апелянт визнавав факт знаходження позивача у трудових відносинах. Крім того, в самій апеляційній скарзі апелянт вказує на те, що запрошували позивача до офісу для вирішення питання звільнення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст.213, 214 ЦПК та підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - відхиленню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Правова Консалтингова Компанія «Укртрансгруп інжиніринг» відхилити.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: