У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2016 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Дьоміна О.О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Одеської області від 19 вересня

2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулася до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування вимог посилалася на те, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 15 листопада 1997 року по 4 березня 2015 року. Від шлюбу мають неповнолітніх: доньку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Після припинення шлюбних відносин, відповідач не надає добровільно допомоги на утримання дитини, таким чином, просила стягнути аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_5 в розмірі 2 000 грн, щомісяця до досягнення дитиною повноліття, оскільки вона самостійно не має можливості надати дитині необхідне і достатнє утримання.

Заочним рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 18 січня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2, аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в твердій грошовій сумі, в розмірі 1 400 грн, щомісяця, починаючи з 1 листопада 2015 року і до досягнення ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2

Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір.

В частині стягнення аліментів на дитину допушено негайне виконання рішення суду згідне ч. 1 ст. 367 ЦПК України, у межах суми платежу за один місяць.

ОСОБА_3 звернувся до Суворовського районного суду міста Одеси з заявою про скасування заочного рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 18 січня 2016 року.

Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 8 серпня 2016 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 18 січня 2016 року залишено без задоволення.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 19 вересня 2016 року заочне рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 18 січня 2016 року змінено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2, аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в твердій грошовій сумі, в розмірі 700 грн, щомісяця, починаючи з 1 листопада

2015 року і до досягнення ОСОБА_5 повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

В іншій частині рішення залишено без змін.

Не погодившись із рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_2 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Змінюючи заочне рішення Суворовського районного суду міста Одеси від

18 січня 2016 року в частині розміру аліментів, апеляційний суд вірно керувався положеннями ст. 182 СК України та обґрунтовано виходив із того, що стягуючи аліменти на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі

1 400 грн щомісячно, суд першої інстанції не врахував, що відповідач утримує старшу доньку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 року та оплачує її навчання в Одеської національної академії харчових технологій. Крім того, відповідач надав суду довідку від 17 серпня 2016 року за № 41, в якій вказано, що ОСОБА_3 працює в приватному підприємстві «СЕМСЕР» на посаді підсобного працівника з

17 серпня 2016 року з посадовим окладом 1 450 грн. Доказів того, що позивач має будь-який іншій дохід позивачем не доведено.

Доводи, на які посилається заявник у касаційній скарзі, висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина 1 статті 335 ЦПК України).

Згідно з пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Зі змісту рішення апеляційного суду Одеської області від 19 вересня

2016 року і доданих матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності оскаржуваного судового рішення.

Керуючись пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Одеської області від 19 вересня

2016 року.

Копію цієї ухвали та додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ О.О.Дьоміна