У Х В А Л А

3 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М.,

Лященко Н.П., Яреми А.Г.,

розглянувши заяву публічного акціонерного товариства "Бердянське підприємство теплових мереж" про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства "Бердянське підприємство теплових мереж", ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Романченко Віталій Володимирович, про визнання переважного права на придбання у власність квартири, переведення прав та обов'язків покупця за договором купівлі-продажу та визнання права власності,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14 травня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 30 червня 2015 року рішення районного суду скасовано, позов ОСОБА_4 задоволено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2015 року касаційні скарги ОСОБА_5 та ПАТ "Бердянське підприємство теплових мереж" відхилено, рішення Апеляційного суду Запорізької області залишено без змін.

19 лютого 2016 року ПАТ "Бердянське підприємство теплових мереж" звернулося до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2015 року, з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України - неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме частини четвертої статті 362 ЦК України.

Для прикладу наявності зазначеної підстави подання заяви про перегляд ухвали суду касаційної інстанції ПАТ "Бердянське підприємство теплових мереж" посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 серпня 2011 року, 26 грудня 2012 року, 29 вересня 2014 року, в яких, на думку заявника, по іншому застосована зазначена норма права.

Водночас заявник порушує питання про поновлення строку подання зазначеної заяви, посилаючись на поважність причин його пропуску, а саме на те, що ознайомився з повним текстом ухвали, яку просить переглянути лише 18 лютого 2016 року під час отримання її поштою.

Обговоривши вказане клопотання, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що воно підлягає задоволенню, оскільки причини його пропуску є поважними.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції, відхиляючи касаційну скаргу та залишаючи в силі рішення апеляційного суду, погодився з його висновками про те, що відчуження спірної квартири на користь ОСОБА_5 ПАТ "Бердянське підприємство теплових мереж" порушило переважне право ОСОБА_4 як наймача цієї квартири на її придбання, передбачене частиною другою статті 777 та частиною другою статті 822 ЦК України.

У той самий час, у наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 вересня 2014 року суд дійшов висновку про те, що укладеним договором купівлі-продажу порушено переважне право позивача на купівлю частки у праві спільної часткової власності, що передбачено статтею 362 ЦК України.

В ухвалі від 26 грудня 2012 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ погодився з висновками апеляційного суду про те, що позивачу було відомо про відчуження відповідачкою частини будинку, який належить їм на праві спільної власності за договором міни, однак переважним правом на частку відповідачки в спільній власності передбаченого статтею 362 ЦК України не скористався. Крім того, на час розгляду справи вартість частки в спільному майні значно перевищує вартість, зазначену в договорі міни, у зв'язку з чим, повернення відповідачці суми внесеної на депозитний рахунок суду позивачем призведе до порушення прав відповідачки.

В ухвалі від 15 серпня 2011 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ погодився з висновком апеляційного суду, який змінюючи рішення суду першої інстанції стягнув з позивачки дійсну вартість частини будинку на час розгляду справи, який знаходився у спільній власності сторін.

В ухвалі від 5 грудня 2014 року суд касаційної інстанції погодився з висновком апеляційного суду, який, відмовляючи в позові про визнання договору дарування удаваним та переведення прав і обов'язків покупця за фактично укладеним договором купівлі-продажу на співвласника майна дійшов висновку про те, що невнесення повної суми вартості частки нерухомого майна на депозитний рахунок суду є підставою для відмови в задоволенні позову про перевід на позивача прав і обов'язків покупця.

Оскільки правовідносини, які встановлено судами при розгляді справ та ухвалені судові рішення не є тотожними: зокрема у справі, в якій подано заяву про перегляд судового рішення правовідносини регулюються статтями 777 та 822 ЦК України щодо переважного права наймача на купівлю майна, яке знаходиться у наймі тоді як у наведених прикладах суди розглядали спори з приводу переважного права співвласника майна, яке знаходиться у спільній власності.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства "Бердянське підприємство теплових мереж", ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Романченко Віталій Володимирович, про визнання переважного права на придбання у власність квартири, переведення прав та обов'язків покупця за договором купівлі-продажу та визнання права власності за заявою публічного акціонерного товариства "Бердянське підприємство теплових мереж" про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Сімоненко

Н.П. Лященко

А.Г. Ярема