Справа № 373/281/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2016 року м.Переяслав-Хмельницький

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого - судді Свояка Д.В.,

при секретарі Литвишко В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Переяслав-Хмельницький цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

Представник позивача звернувся до суду із позовом і просить стягнути з відповідача на користь ПАТ «Акцент-Банк» заборгованість у розмірі 28963,78 грн. за кредитним договором № б/н від 28.07.2008, яка складається: 2901 грн. заборгованість за кредитом, 15072,36 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом, 9135 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. штраф (фіксована частина), 1355,42 грн. (процентна складова), судові витрати у розмірі 1378 грн.

У судове засідання представник позивача не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Явка представника позивача судом визнавалась обов`язковою, у тому числі для з`ясування обставин допустимості доказів, а також обставин надання та умов кредиту.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити у задоволенні позову в зв'язку із сплином строку позовної давності.

Позивач зазначає, що між ним та відповідачем 28.07.2008 був укладений кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач порушив умови кредитного договору, укладеного між сторонами щодо своєчасної сплати коштів по кредиту, внаслідок чого станом на 30.12.2015 утворилася заборгованість в розмірі 28963,78 грн., а саме: 2901 грн. заборгованість за кредитом, 15072,36 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом, 9135 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. штраф (фіксована частина), 1355,642 грн. (процентна складова).

До позову позивачем додано копію документу під назвою: «Условия и правила предоставления банковских услуг» (викладено не державною мовою), а також заяви відповідача від 28.07.2008.

Відповідно до ч. 3 ст. 14 Закону України «Про засади державної мовної політики» сторони, які беруть участь у справі, подають до суду письмові процесуальні документи і докази, викладені державною мовою. У межах території, на якій поширена регіональна мова (мови), що відповідає умовам частини третьої статті 8 цього Закону, допускається подача до суду письмових процесуальних документів і доказів, викладених цією регіональною мовою (мовами), з перекладом, у разі необхідності, на державну мову без додаткових витрат для сторін процесу.

Згідно зі ст. 7 ЦПК України мова цивільного судочинства визначається статтею 14 Закону України «Прозасади державної мовної політики».

Відповідно до ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Зважаючи на це суд не може визнати цей доказ допустимим, оскільки він не відповідає законодавчо встановленій формі, яка не дає можливості належно відтворити його зміст.

Інших доказів отримання відповідачем кредитних коштів не надано.

Розрахунок заборгованості, доданий до позову, не дає підстав визначити фактичний момент надання та суму кредиту, а також нараховані відсотки, штрафні санкції тощо помісячно, відповідно до порядку, на який посилається позивач у позові.

У позовній заяві вказано лише загальні суми заборгованості без розмежування за місяцями (роками), а також вказано розмір процентної ставки 24% на рік.

Згідно зі ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 1046 ЦК України закріплено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, позивачем не надано належних й допустимих доказів того, що відповідач отримав кредитні грошові кошти. Не надано й доказів укладення кредитного договору між сторонами із зазначенням всіх істотних умов.

З правового висновку щодо застосування норм матеріального права, який міститься у постанові Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року (6-240цс14), вбачається, що якщо Умови надання споживчого кредиту відповідачем не підписані, і позивач не довів укладення між сторонами договору, який передбачав би збільшення строку позовної давності, застосуванню підлягає загальний трирічний строк позовної давності, передбачений законом.

Будь-яких доказів, що вказують на строк дії платіжної картки, на яку встановлено кредитний ліміт, суду не надано.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки тощо).

Відповідно до ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, якщо суд не визнає поважними причини пропущення позовної давності.

Таким чином, суд не може встановити строк дії договору, строки виникнення у позивача права вимоги, й відповідно визначитись із можливістю застосування строку позовної давності до вимог позивача.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до ст.ст. 257, 261, 266, 267 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 209, 212 - 215 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Відмовити у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Київської області через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано в установлений строк.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Д.В.Свояк