АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/280/16 Доповідач - Фащевська Н.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2016 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Фащевської Н.Є.

суддів - Гурзель І. В., Ходоровський М. В.,

при секретарі - Панькевич Т.І.

з участю ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2, представників ТзОВ " Домобудівник" Кубрак Т.В., Гонти М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 інтереси якого представляє ОСОБА_2 на рішення Тернопільського місьрайонного суду від 29 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Домобудівник" про визнання незаконним рішення про звільнення з роботи та поновлення на роботі,

Встановила:

У жовтні 2015 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом про визнання звільнення з роботи незаконним та поновлення ОСОБА_1 на посаді директора ТзОВ "Домобудівник".

Позивач вказав, що 09.10.2015 року рішенням загальних зборів ТзОВ "Домобудівник" ОСОБА_1 було звільнено з посади директора товариства згідно п.1 ст.41 КзпП - одноразового порушення трудових обов'язків.

Посилаючись на те, що збори проведені з порушення порядку,оскільки був відсутній кворум для прийняття рішень, порушено порядок звільнення, а саме не отримано від ОСОБА_1 пояснень з приводу порушень і звільнено в період непрацездатності та перебування у відпустці. Крім того, позивач вважав, що порушення, за які його звільнено за п.1 ст.41 КзпП не є грубими і ОСОБА_1 не вчинялись.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 29.12.2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Домобудівник" про визнання незаконним рішення про звільнення та поновлення на роботі у ТОВ "Домобудівник" на посаді директора - відмовлено.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся в суд з апеляційною скаргою на вищезазначене рішення суду, просить скасувати його та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 вказує, що суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, не довів обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, порушено норми матеріального та процесуального права. Посилаючись на наведене, просив скасувати рішення суду і задовольнити його вимоги про поновлення на роботі.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивач, як керівник підприємства, будучи відповідальним за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування всіх господарських операцій у первинних документах, внаслідок несвоєчасної сплати податків товариством, допустив виникнення податкового боргу в сумі 641651,13 грн., що складається з 252 177,73 по ПДВ, 382 603,27 по орендній платі з юридичних осіб, 6870,13 грн. по податку на нерухоме майно, що відмінне від земельної ділянки.

Крім того, ОСОБА_1 здійснювались перешкоди по виконанню рішення зборів товариства від 09.06.2015 року про реорганізацію ТОВ у ПАТ.

Одночасно суд вказав, що оскільки звільнення проводилось за грубе порушення трудових обов'язків, а не за порушення дисципліни, суд не вважає за необхідне застосовувати положення КзпП, якими врегульовано питання накладення дисциплінарного стягнення на працівників, які порушили трудову дисципліну.

Колегія вважає, що такі висновки суду не відповідають обставинам по справі вимогам матеріального та процесуального права, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України. Так, судом встановлено, що позивача ОСОБА_1 з 13.11.2012 року, згідно протоколу № 27 зборів учасників ТОВ «Домобудіник» від 12.11.2012 року, за його особистої згоди, призначено на посаду директора товариства.

Рішенням зборів учасників ТОВ «Домобудвник», оформленим протоколом від 09.10.2015 року, позивача звільнено з посади директора товариства за п. 1 ст. 41 КЗпП України, за грубе порушення трудових обов'язків, котре полягало в тому, що ОСОБА_1 вживалися заходи, в тому числі фізичне протистояння, щодо недопущення членів комісії з припинення діяльності ТОВ у зв'язку з реорганізацією в ПАТ, та неможливості складання ними передавального акту, тобто ОСОБА_1 здійснювалися перешкоди по виконанню рішення зборів учасників товариства від 09.06.2015 року про реорганізацію ТОВ «Домобудівник» у ПАТ «Домобудівник».

Крім того окремою підставою звільнення позивача за грубе порушення трудових обов'язків було неналежна організація ОСОБА_1, як керівником підприємства, ведення бухгалтерського обліку та, як наслідок, несвоєчасна сплата податків на значну суму, що призвело до податкової застави активів товариства та стягнення податкового боргу в судовому порядку .

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 31.09.2015 року у справі №819/2324/15 за позовом Тернопільської ОДПІ Головного управління ДФС у Тернопільській області до ТОВ «Домобудівник» з останнього було стягнено податковий борг в сумі 641 651, 13 гривень шляхом стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків та за рахунок готівки по платежах. Дана сума податкового боргу складалась: із заборгованості по податку на додану вартість в сумі 252 177,73 грн., з яких 252 167 грн. основного платежу, 9 грн. штрафних санкцій, 1,73 пені; заборгованості по орендній платі з юридичних осіб в сумі 382 603,27 грн. з яких 185 177,76 грн. основного платежу та 197 425,51 штрафних санкцій; із заборгованості по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 6870 грн. Таким чином, штрафні санкції становили 197 436, 34 грн.(штраф та пеня).Податковий борг у ТОВ утворився за період з 01.2015 по 08.2015 року.

Постанову про стягнення податкового боргу окружним судом було ухвалено 31.08.2015 року, котра, як встановлено, не оскаржувалася, і набрала законної сили 10.09.2015 року, а рішення про звільнення позивача прийняте на зборах учасників товариства 09.10.2015 року.

Рішенням загальних зборів учасників ТОВ "Домобудівник" від 09.06.2015 року вирішено припинити діяльність ТОВ "Домобудівник" шляхом перетворення його у ПАТ "Домобудівник", діяльність голови товариства ОСОБА_1 визнано незадовільною, зобов'язано його передати документацію товариства голові комісії з припинення в особі ОСОБА_6

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Тернопільської області з позовом до ТОВ " Домобудівник", ОСОБА_6 про визнання недійсними рішень загальних зборів ТОВ, оформлених протоколом від 09.06.2015 року.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 15.09.2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 15.122.2015 року рішення Господарського суду Тернопільської області від 15.09.2015 року скасовано, прийнято нове рішення, яким позов задоволено. Визнано недійсними рішення загальних зборів учасників ТзОВ "Домобудівник", оформлені протоколом від 09.06.2015 року

Постановою Вищого Господарського суду України від 24 лютого 2016 року постанову Львівського апеляційного господарського суду від 15.12.2015 року скасовано і залишено в силі рішення Господарського суду Тернопільської області від 15.09.2015 року.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частина шоста статтi 43 Конституцiї України гарантує громадянам захист вiд незаконного звiльнення.

Пiдстави розiрвання трудового договору з ініціативи власника передбачено у статтях 40, 41 КЗпП України

Згідно з п. 1 ст. 41 КЗпП України, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу).

У п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов'язків трудовий договір може бути розірвано лише з керівником підприємства, установи, організації (філії, представництва, відділення, іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також із службовими особами митних органів, державних податкових інспекцій, яким присвоєно персональні звання, і службовими особами державної контрольно-ревізійної служби та органів контролю за цінами.

У цій же постанові ВСУ роз'яснив, що вирішуючи питання про законність звільнення на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов'язків, та, з'ясовуючи, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд повинен виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано (могло бути завдано) шкоду.

Таким чином, однією з умов застосування п. 1 ст. 41 КЗпП України є встановлення не тільки самого факту одноразового порушення трудових обов'язків, а й вини працівника у такому порушенні.

Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд повинен виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, та істотностих наслідків порушення трудових обов'язків. При цьому суд повинен установити не тільки факт невиконання працівником обов'язку, який входить до кола його трудових обов'язків, а й можливість виконання ним зазначеного обов'язку за встановлених судом фактичних обставин справи, тобто встановити вину працівника та наявність причинного зв'язку між невиконанням працівником трудових обов'язків і негативними наслідками, які настали внаслідок такого порушення.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі № 6-33цс14, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів.

Важливим елементом застосування п.1 ч.1 ст.41 КзпП України є звільнення керівника за порушення, яке має ознаку одноразовості. Так, рішення компетентного органу про звільнення має містити чітко сформульоване одноразове порушення, яке стало підставою звільнення керівника.

Зокрема, у п. 1 ст. 41 КЗпП України йдеться про одноразове грубе порушення трудових обов'язків, а не про тривале, системне, що могло бути підставою для звільнення за інших підстав.

Судом встановлено, що звільнення позивача за одноразове грубе порушення трудових обов'язків керівником відбулось за несплату податку за період з.01.2015 р. по 08.2015 року внаслідок несвоєчасної сплати податків товариством та здійснення перешкод по виконанню рішення зборів товариства від 09.06.2015 року про реорганізацію ТОВ у ПАТ.

Відповідно до вимог ст.36 Податкового кодексу України податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом. Податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором (п.36.2), а тому відповідальність за порушення законодавства наступає по кожному податку окремо.

Судом встановлено, що податковий борг нарахований підприємству за період з 01.2015 року по 08.2015 року. Заборгованість по податку на додану вартість, по податку на нерухоме майно та по орендній платі з юридичних осіб виникла зв'язку з несплатою узгодженого податкового зобов'язання, нарахованого згідно податкових декларацій від 17.04.2015 р., 01.03.2015 р.,19.05.2015 р., 15.06.2015 р., 20.07.2015 р. 06.04.2-15 р.,18.02.2015 року.

Позивач та його представник в обгрунтування своїх вимог зазначили, що діяльність товариства пов'язана з будівництвом житла, в зв'язку з несприятливою економічною ситуацією в країні відбулось зниження попиту населення на будівництво житла, що призвело до зниження прибутку товариства, через що відбулась несвоєчасна сплата податків.

Крім того, рішенням загальних зборів ТзОВ від 09.06.2015 року вирішено припинити ТОВ "Будівельник" шляхом перетворення його у ПАТ " Домобудівник", створено комісію з реорганізації і зобов'язано ОСОБА_1 передати голові комісії з припинення ОСОБА_6 документацію товариства та матеріально-технічні цінності, печатку, установчі документи, що само по собі створювала несприятливу обстановку у діяльності товариства.

Посилання представників відповідачів на те, що протягом даного періоду на рахунки ТзОВ надходили кошти від пайовиків, які могли піти на погашення податку само по собі не може бути доказом вини керівника у невикористанні їх для сплати податків, оскільки як ствердив позивач кошти, які продовжували поступати від дольовиків вкладались у будівництво та сплату заробітної плати. Будь-яких доказів, які б спростовували вищезазначені покази позивача та його представника відповідачами не надано.

Належних доказів того, що позивачем чинились перешкоди по виконанню рішення зборів товариства від 09.06.2015 року про реорганізацію ТОВ у ПАТ відповідачем не надано.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у передбаченому законом порядку звернувся до господарського суду з вимогами про визнання даних зборів недійсними, що само по собі не свідчить про чинення ним перешкод у виконанні рішення зборів, а тому не може вважатись одноразовим грубим порушенням трудових обов'язків.

Крім того, представник відповідача у своїх поясненнях наголосила, що ТОВ не настоює на цьому порушенні як на підставі звільнення позивача.

Апеляційний суд, за встановлених судом фактичних обставин справи, виходячи з характеру допущених позивачем порушень, обставин, за яких його вчинено, позбавлення можливості виконання ним зазначеного обов'язку, вважає, що порушення трудових обов'язків, за які звільнено позивача за п.1 ст.41 КзпП не є грубими.

Крім того, з врахуванням обставин справи, колегія вважає, що кожна така дія позивача, покладена в основу рішення про його звільнення, сама по собі не є одноразовим грубим порушенням трудових обов'язків і не може бути достатньою підставою для розірвання трудового договору відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Отже, колегія вважає, що зазначені порушення не є одноразовим порушенням, носять тривалий, а не разовий характер, доказів на підтвердження підстав уважати будь - яке з них або їх сукупність грубими немає, а тому у відповідача були відсутні передбачені законом, а саме п.1 ст.41 КЗпП України, підстави для звільнення позивача за одноразове грубе порушення трудових обов'язків.

Крiм того, за положеннями частини другої статтi 41 КЗпП України розiрвання трудового договору у випадках, передбачених цiєю статтею, провадиться з додержанням вимог частини третьої статтi 40 , а у випадках, передбачених пунктами 2 i 3, - також вимог статтi 43 цього Кодексу .

Тобто положення частини третьої статтi 40 КЗпП України слiд застосовувати також до випадкiв звiльнення працiвника з пiдстав частини першої статтi 41 КЗпП України .

Вiдповiдно до частини третьої статтi 40 КЗпП України не допускається звiльнення працiвника з iнiцiативи власника або уповноваженого ним органу в перiод його тимчасової непрацездатностi (крiм звiльнення за пунктом 5 цiєї статтi ), а також у перiод перебування працiвника у вiдпустцi.

Таким чином, трудове законодавство не тiльки зазначає перелiк пiдстав розiрвання трудового договору з iнiцiативи роботодавця, але й встановлює юридичнi гарантiї забезпечення прав працiвника вiд незаконного звiльнення, однiєю з яких є передбачена частиною третьою статтi 40 , частини другої статтi 41 КЗпП України заборона звiльнення працiвника в перiод його тимчасової непрацездатностi.

Судом встановлено, що згідно наказу від 02.10.2015 року за №67 ОСОБА_1 на час звільнення перебував у відпустці з 05.10.2015 року.

Колегія не приймає до уваги посилання відповідачів на те, що даний наказ немає юридичної сили, так як рішенням загальних зборів від 09.06.2015 року позивача усунуто від виконання обов'язків директора, а тому суд не вправі приймати його до уваги, оскільки самі представники відповідача ствердили у своїх поясненнях, що звільнення ОСОБА_1 відбулось лише на підставі рішення та наказу від 09.10.2015 року. Крім того, про факт перебування ОСОБА_1 на посаді директора свідчить і саме рішення зборів від 09.10.2015 року яким його звільнили з посади директора.

Крім того, звільнення на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП України за своєю природою є дисциплінарним, а тому воно має здійснюватись з дотриманням порядку і строків, викладених у ст. ст. 148, 149 КЗпП України.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, необхідно з'ясувати, в чому конкретно виявилося порушення, яке стало приводом до звільнення; чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору; чи додержано власником або уповноваженим ним органом передбачених статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правил і порядку застосування дисциплінарних стягнень

Колегія встановила, що відповідачем не надано жодних належних доказів того, що відповідно до вимог ст. 149 КЗпП України перед застосуванням до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення за п. 1 ст. 41 КЗпП України відповідач зажадав від позивача письмових пояснень щодо одноразового грубого порушення трудових обов'язків.

Колегія не приймає до уваги посилання відповідачів на те, що при звільненні позивача за п.1 ст.41 КзпП не потрібно застосовувати норми КзпП України, якими врегульовано питання накладення дисциплінарного стягнення за порушення трудової дисципліни, оскільки позивача звільнено не за порушення трудової дисципліни, а за грубе порушення трудових обов'язків, як таке, що суперечить вищезазначеним вимогам статті ч.3 ст.41 КзпП, ст.ст. 147-1, 148, 149 КзпП.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення

Вiдповiдно до частини першої статтi 235 КЗпП України у разi звiльнення без законної пiдстави працiвник повинен бути поновлений на попереднiй роботi органом, який розглядає трудовий спiр. Звiльнення працiвника з пiдстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свiдчить про незаконнiсть такого звiльнення та тягне за собою поновлення порушених прав працiвника.

Аналiз зазначених правових норм у їх сукупностi з положеннями статтi 43 Конституцiї України та статтi 240-1 КЗпП України дає пiдстави для висновку про те, що за змiстом частини першої статтi 235 КЗпП України працiвник пiдлягає поновленню на попереднiй роботi у разi незаконного звiльнення, пiд яким слiд розумiти як звiльнення без законної пiдстави, так i звiльнення з порушенням порядку, установленого законом.

Згідно ст.17 Закону України " Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" передбачено, що в єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців обов'язково має міститися інформація про керівника підприємства, як про виконавчий орган підприємства та інформація про особу, уповноважену вчиняти юридичні дії від імені підприємства без довіреності, в тому числі підписувати договори та наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи.

Відповідно до вимог ст. 25 Закону України " Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" судові рішення, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі або заборону (скасування заборони) вчинення реєстраційних дій, є підставою для проведення Державної реєстрації та інших реєстраційних дій.

Враховуючи встановлені судом обставини справи та вищезаначені вимоги закону, колегія вважає, що звільнення позивача за п. 1 ст. 41 КЗпП України було здійснено без належних на те правових підстав та без додержання передбаченого ст. ст. 147-1, 149 КЗпП України порядку застосування дисциплінарного стягнення, а тому рішення загальних зборів ТОВ "Домобудівник" від 09.10.2015 року в частині звільнення з роботи ОСОБА_1 є незаконним підлягає скасуванню, а позивач - поновленню на посаді директора ТОВ "Домобудівник".

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 інтереси якого представляє ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 29 грудня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким визнати незаконним та скасувати рішення загальних зборів ТОВ "Домобудівник" від 09.10.2015 року в частині звільнення з роботи ОСОБА_1. Поновити ОСОБА_1 на посаді директора ТОВ "Домобудівник" з 09.10..2015 року.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Н.Є. Фащевська

Судді: І.В. Гурзель

М.В. Ходоровський