03 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:
Головуючий суддя: Качан В.Я.
Судді: Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М.
Секретар: Архіпова А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Арго Інвест Україна», ОСОБА_4, НАСК «Оранта», за участі третьої особи: ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди та шкоди, завданої смертю потерпілого, -
У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Арго Інвест Україна», ОСОБА_4, НАСК «Оранта» про відшкодування моральної шкоди та шкоди, завданої смертю потерпілого.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 02 вересня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ТОВ «Арго Інвест Україна» та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 47 450,00 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить суд скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 вересня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким позо задовольнити у повному обсязі. Стягнути з ТОВ «Арго Інвест Україна» та НАСК «Оранта» солідарно на користь ОСОБА_1 шкоду. Завдану смертю потерпілого в розмірі 394,82 грн. щомісячно, починаючи з 06.10.2013 довічно. Стягнути з ТОВ «Арго Інвест Україна» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 300 000,00 грн. Стягнути з НАСК «Оранта» солідарно з ТОВ «Арго Інвест Україна» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 6 882,00 грн. Стягнути з ТОВ «Арго Інвест Україна» та ОСОБА_4 солідарно на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 293 118,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Справа 757/27608/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1842/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Середа К.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Качан В.Я.
Заслухавши доповідь головуючого, пояснення представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, представника відповідача ТОВ «АргоІнвест Україна» - Наталенка Д.А., представника відповідача НАСК «Оранта» - Лінкевич О.В., які з'явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 06.10.2013 близько 18 год. 20 хвил. ОСОБА_5, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, в денний час доби, при сприятливих погодних умовах, сухому асфальтному покритті, керуючи технічно справним трактором марки «John Deere», реєстраційний номер НОМЕР_1, який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить філії «Яготинська» ТОВ «Арго Інвест Україна», на 3км+250м автошляху Переяслав-Хмельницький - Добраничівка, що між селами Фарбоване - Капустинці, на території Яготинського району Київської області, знаходячись на узбіччі, в напрямку с. Фарбоване, не був уважним до дорожньої обстановки, своєчасно не зреагував на її зміни, розпочавши з узбіччя маневр розвороту вліво, в напрямку с. Капустинці, не надав перевагу в русі автомобілю марки «Geely CK 1.5», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_4, який рухався в напрямку с. Фарбоване, внаслідок чого, перегородивши проїзну частину автодороги, допустив зіткнення вказаних транспортних засобів, чим порушив п. п. 2.3-б, 2.9-а, 10.1 ПДР. В результаті даної ДТП пасажир автомобіля марки «Geely CK 1.5», д.н.з. НОМЕР_2, ОСОБА_10,ІНФОРМАЦІЯ_1, отримав тілесні ушкодження, від яких настала смерть.

Вироком Яготинського районного суду Київської області від 15.07.2014 ОСОБА_5 був визнаний винним за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому міру покарання за цією статтею до 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки; за ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнений від призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 3 роки.

Із полісу № АС/1176329 вбачається, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 на момент вчинення ДТП була застрахована в НАСК «Оранта», згідно якого страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю становить 100 000,00 грн., за шкоду, заподіяну майну - 50 000,00 грн., розмір франшизи становить 510,00 грн.

З матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, трактор, яким керував ОСОБА_5, на праві власності належить ТОВ «Арго Інвест Україна», з яким ОСОБА_5 на момент вчинення ДТП перебував у трудових відносинах. Відповідальність ОСОБА_5 на момент вчинення ДТП застрахована не була.

Як вбачається із довідки № 358 від 10.12.2015, виданої Нехайківською сільською радою Драбівського району Черкаської області, до 06.10.2013 на утриманні загиблого пасажира ОСОБА_10 перебував його батько ОСОБА_10 та мати ОСОБА_1

При цьому, слід зазначити, що батько загиблого ОСОБА_10 - ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3 помер.

Із довідки № 359 від 10.12.2015, виданої Нехайківською сільською радою Драбівського району Черкаської області, вбачається, що мати загиблого ОСОБА_10 - ОСОБА_1 з 28.11.1994 знаходиться на пенсії.

Разом з тим, встановлено, на утриманні загиблого пасажира ОСОБА_10 перебувала його неповнолітня донька ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до ст. ст. 1187, 1188 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Таким чином, судом встановлено, що шкода була заподіяна в результаті взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки, а саме, за участі водія трактора марки «John Deere», реєстраційний номер НОМЕР_1, який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить філії «Яготинська» ТОВ «Арго Інвест Україна» - ОСОБА_5, та водія власного автомобіля марки «Geely CK 1.5», д.н.з. НОМЕР_2 - ОСОБА_4 Тому, відшкодування такої шкоди у відповідності до вимог ст. ст. 1187, 1188 ЦК України має бути покладено на обох власників джерел підвищеної небезпеки незалежно від того, що ДТП сталася з вини водія одного із них - ОСОБА_5

При цьому, враховуючи правовий висновок ВСУ, викладений у постанові № 6-108цс13 від 06.11.2013, слід зазначити, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, обов'язкова цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 на момент вчинення ДТП була застрахована в НАСК «Оранта».

Так, зі змісту ст. ст. 9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вбачається, що настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування має відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Так, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник і страховик, в даному випадку - ОСОБА_4 та НАСК «Оранта». При цьому, договір укладено з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам внаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок особи, яка завдала шкоди. Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до особи, яка завдала шкоди - в договірному зобов'язанні нею є страховик.

Потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Відповідно до ст. ст. 511, 636 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та кредитора. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

Таким чином, потерпілий вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Вирішуючи питання про відмову в задоволенні позовних вимог щодо відшкодування шкоди внаслідок ДТП особами, які завдали таку шкоду, суд першої інстанції виходив із того, що заявлені суми страхових виплат на утримання позивача не є різницею, яку в розумінні ст. 1194 ЦК України має сплачувати особа, яка має відповідати за шкоду, а вимог до страхової компанії позивачем не заявлялося, тому вирішити дане питання в цій справі не можливо. При цьому, судом зазначено, що позивач не позбавлена можливості вирішити питання отримання страхового відшкодування у встановленому законом порядку, а у разі виникнення спору - у судовому порядку на загальних підставах.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Як встановлено в ході судового розгляду справи та вбачається з пояснень представника позивача, потерпіла ОСОБА_1 до страховика НАСК «Оранта» не зверталася, оскільки не вважала за необхідне вчиняти такі дії.

При цьому, ОСОБА_1 звернулася із відповідними вимогами безпосередньо до осіб, якими було завдано шкоди.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі № 6-2759цс15 від 20.01.2016, право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити у такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіював шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог щодо відшкодування шкоди потерпілій, завданої внаслідок ДТП, з тих підстав, що позивач звернулася з відповідними вимогами до осіб, якими було завдано шкоди, а не до страхової компанії, оскільки із аналізу вимог ст. ст. 511, 636 ЦК України вбачається, що потерпіла вправі вільно, на власний розсуд обирати спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги або до особи, яка завдала шкоди, або шляхом звернення до страховика, вона вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка завдала шкоди, в даному випадку від ОСОБА_4 та ТОВ «Арго Інвест Україна». Тому, право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити у такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1200, ч. 1 ст. 1202 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання. Шкода відшкодовується, зокрема, чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно. Відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами.

Згідно ч. 2 ст. 1200 ЦК України особам, визначеним у пунктах 1 - 5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Як вбачається із довідки про доходи № 40/2 від 25.04.2014 (а.с. 16), загиблий ОСОБА_10 працював на посаді машиніста-кранівника у ТОВ «СОБІ», середній заробіток з січня по вересень 2013 року становив 1 579,29 грн.

Таким чином, у відповідності до вимог ст. 1200 ЦК України про те, що шкода відшкодовується в однаковому розмірі всім особам, що мають право на таке відшкодування та у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого, а також, з урахуванням перебування на момент ДТП на утриманні загиблого ОСОБА_10 крім нього самого ще трьох осіб, а саме: батька і матері пенсійного віку та неповнолітньої дочки, тому позивач ОСОБА_1 має право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого ОСОБА_10 у розмірі 394,82 грн. (1579,29 грн. - середньомісячний заробіток потерпілого / 4 - особи, що мають право на відшкодування разом із самим потерпілим) щомісячно, починаючи з дня вчинення ДТП 06.10.2013 і довічно.

Враховуючи викладене та обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого шляхом солідарного стягнення такої шкоди із ОСОБА_4 та ТОВ «Арго Інвест Україна» на користь ОСОБА_1, оскільки саме відповідач ОСОБА_4 та водій відповідача ТОВ «Арго Інвест Україна» спільно завдали шкоди, тому зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відшкодування моральної шкоди в розмірі 47 450,00 грн. з наступних підстав.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Положенням п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 встановлено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

В обґрунтування розміру моральної шкоди позивач в апеляційній скарзі посилається на те, що загиблий ОСОБА_10 проживав разом із батьками в одному населеному пункті, мав постійну роботу та успішну кар'єру.

Враховуючи обставини справи та зазначені положення чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки при вирішенні даного питання судом першої інстанції було враховано всі обставини, що мають значення для вирішення даного питання, а саме, враховано, що загиблий ОСОБА_10 був не єдиним сином позивача, що свідчить про існування обов'язку надавати допомогу матері і у інших дітей, крім того, в матеріалах справи відсутні належні докази доводів ОСОБА_1 про погіршення стану її здоров'я, тому суд виходив із належних та допустимих доказів, які наявні в матеріалах справи.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Так, відповідно до ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням п. 1.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати, що становить 243,60 грн.

З урахуванням п. 1.2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, що становить 267,96 грн.

Таким чином, враховуючи розмір задоволених вимог та характер позовних вимог, з відповідачів ОСОБА_4 та «Арго Інвест Україна» в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 511,56 грн. з кожного відповідача окремо, виходячи із розрахунку: 243,60 грн. (щодо задоволених позовних вимог майнового характеру) + 267,96 грн. (щодо задоволених позовних вимог немайнового характеру (моральна шкода) = 511,56 грн.

За таких обставин, рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 вересня 2015 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 вересня 2015 року скасувати в частині відмови в задоволенні позову та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цих позовних вимог.

Стягувати з ОСОБА_4 та ТОВ «Арго Інвест Україна» солідарно на користь ОСОБА_1 394,82 грн. (триста дев'яносто чотири гривні 82 копійки) щомісячно, починаючи з 06 жовтня 2013 року і довічно.

В порядку ч. 3 ст. 303 ЦПК України рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 вересня 2015 року в частині розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення наступного змісту.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір в сумі 511,56 грн. (п'ятсот одинадцять гривень 56 копійок).

Стягнути з ТОВ «Арго Інвест Україна» в дохід держави судовий збір в сумі 511,56 грн. (п'ятсот одинадцять гривень 56 копійок).

В решті рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 вересня 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: