Справа № 161/9292/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Олексюк А.В.
Провадження № 22-ц/773/450/16 Категорія: 27 Доповідач: Киця С. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Киці С.І.,

суддів - Подолюка В.А., Шевчук Л.Я.,

секретар Вергун Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 листопада 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду від 16 листопада 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (далі-ПАТ КБ "Надра") заборгованість за кредитним договором в розмірі 11709,69дол. США, що еквівалентно в національній валюті по курсу НБУ 206775,97грн., згідно кредитного договору №885902/ФО від 27 серпня 2008 року. Вирішено питання щодо розподілу судового збору.

Не погоджуючись із вищеназваним рішенням суду представник відповідача ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим через невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Просить його скасувати, ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.

Сторони в судове засідання не з'явились, хоча були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, не повідомили суд про причини своєї неявки, а тому розгляд справи слід проводити за відсутності осіб, які беруть участь у справі, та відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України без здійснення фіксування судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного запису.

Апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з таких мотивів.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до укладеного 27 серпня 2008 року договору «Автопакет» № 885902/ФО ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 24332, 11 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 14,3 % річних з кінцевим терміном погашення до 27 серпня 2015 року (а.с. 8-10). Додатковою угодою №1 до цього ж кредитного договору строк дії кредиту продовжено до 27 серпня 2017 року з одночасним відтермінуванням погашення по тілу кредиту на 12 місяців (а.с.12). Відповідно до п.2.2.1 вказаного кредитного договору позичальник повертає Кредит та сплачує Банку передбачені п.1.1.3.1. цього Договору відсотки безготівковим перерахуванням або внесенням готівкових коштів на поточний рахунок № 79246028 у порядку передбаченому п.2.2.3. цього Договору, шляхом сплати мінімально необхідного платежу, розмір якого складає 458,45 дол. США (а.с.8-10). Умови кредитного договору щодо надання позичальникові кредитних коштів банком виконані.

Позичальник не виконував взяті на себе зобов'язання по сплаті кредиту і заборгованість за кредитним договором станом на 25 травня 2015 року складає 11 709,69дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно 243993,09грн., з якої: заборгованість за кредитом- 9923,57дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно 206775,97грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом-1058,02дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно 22045,81грн.; пеня за прострочення сплати кредиту- 728,10дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно 15171,31грн.

Оскільки позичальник ОСОБА_1 не виконав своїх зобов'язань за кредитним договором щодо повернення чергової частини позики, банк скористався своїм правом на дострокове стягнення всієї суми неповернутого кредиту, нарахованих відсотків та пені. Вказані суми підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Згідно із ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; у ст. ст. 47, 49 цього закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ст.192 ЦК України).

За змістом ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках порядку та на умовах, встановлених законом.

Такий порядок встановлено декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», у ст.5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст.5 цього Декрету.

Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, стягнути грошову суму в іноземній валюті. На час надання кредиту ОСОБА_1 ПАТ КБ «Надра» мав генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій, що випливає з Постанови Правління Національного Банку України.

З огляду на викладене, враховуючи наявність у банку відповідної ліцензії НБУ на здійснення операцій з валютними цінностями на момент укладення кредитного договору, банк мав право, у зазначеному випадку, надати відповідачу кредит та стягувати кредитну заборгованість в іноземній валюті.

Суд першої інстанції зазначив в резолютивній частині рішення про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч.3 ст.553 ЦК України та правовій позиції викладеній в Постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року №6-190цс15. Розбіжності у розмірі кредитної заборгованості в національній валюті зазначеного в мотивувальній та резолютивних частинах рішення не дають підстав для зміни оскаржуваного рішення, так як можуть бути усунуті, в порядку визначеному ст.219 ЦПК України.

Доводи відповідача про невідповідність наданого позивачем розрахунку фактично сплачених ним коштів за період з 27 серпня 2008 року по 15 січня 2009 року не спростовують правильних висновків суду, так як у відповідності до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України не підтверджені відповідними доказами. Згідно графіку погашення заборгованості по кредиту та процентів по ньому відповідач щомісячно у вказаний період (з вересня 2008 року по січень 2009 року включно) мав сплачувати по 458,45дол. США. У вересні, жовтні, листопаді 2008 року саме такі суми були погашені, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитом. У грудні 2008 року, січні 2009 року було проплачено по 460дол.США, що відображено у розрахунку заборгованості по тілу кредиту та у розрахунку заборгованості по процентам. Відповідачем не доведено, що станом на 15.01.2009 року заборгованість по тілу кредиту становить 23189,53дол. США, а не 23233,73дол. США. Проведений відповідачем розрахунок боргу не підтверджується квитанціями про сплату та не відповідає умовам договору, графіку погашення платежів.

Судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права щодо належного повідомлення осіб, які беруть участь у справі, в тому числі відповідача, про судове засідання, у якому розглядалась заява про перегляд заочного рішення. Дане порушення не вплинуло на правильність ухваленого судового рішення. При поданні заяви про перегляд заочного рішення відповідач мав послатись на докази, якими обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача і не був позбавлений можливості додати такі докази до заяви. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для зміни або скасування рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Луцьким міськрайонним судом неодноразово відкладався розгляд справи у зв'язку з неявкою сторін в судове засідання. Про судове засідання 16.11.2015року у якому ухвалено судом заочне рішення, відповідач ОСОБА_1 був належним чином повідомлений (а.с.48), проте в судове засідання не з'явився. Отже, при розгляді справи по суті судом першої інстанції не було порушено норм матеріального та процесуального права і підстав для скасування рішення немає.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 листопада 2015 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді