АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/5765/15 Головуючий в І інстанції
Провадження 22-ц/774/712/К/16 Чайкіна О.В.
Категорія № 26 (І) Доповідач Грищенко Н.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Грищенко Н.М.,

суддів: Братіщевої Л.А., Соколан Н.О.,

при секретарі: Євтодій К.С.

за участю: представника відповідача Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» - Хан бір Тетяни Олександрівни, позивача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 15 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому розі Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди ,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» ( надалі - ПАТ «ПівдГЗК»), Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому розі Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що тривалий час працював слюсарем черговим по ремонту обладнання на РЗФ-2 на ПАТ «ПівдГЗК» в умовах шкідливих факторів, що стало причиною виникнення у позивача двох професійних захворювань : радикулопатії попереково-крижової з порушенням біомеханіки хребта на поперековому рівні ІІ-ІІІ ст. зі стійким вираженим больовим синдромом та хронічного обструктивного захворювання легень І ст., у зв'язку із чим він втратив 50% працездатності. Через професійні захворювання позивач постійно зазнає моральні та фізичні страждання. На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з кожного з відповідачів у відшкодування заподіяної моральної шкоди по 243600 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 15 лютого 2016 року позовом ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «ПівдГЗК» на користь ОСОБА_4. у рахунок відшкодування моральної шкоди 25000 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб, а також - на користь держави 487,20 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «ПівдГЗК» ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також неповне з'ясування обставин справи.

Вважає, що судом не взято до уваги, що позивач був обізнаний про шкідливі фактори на виробництві при прийнятті на роботу, що на спірні правовідносини не поширюється положення ст.237-1 КЗпП, оскільки позивач працював за контрактом.

Крім того, вважають, що судом не взято до уваги відсутність вини відповідача в заподіянні шкоди позивачу, розмір моральної шкоди, стягнутий судом першої інстанції, не вмотивований.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача просить рішення суду, як законне та обґрунтоване залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до записів, які містяться в трудовій книжці, ОСОБА_4 працював на підприємстві ПАТ «ПівдГЗК» на посаді слюсаря по ремонту обладнання 5-го розряду, збагачувальної фабрики № 2 з 14.02.1996 року. Звільнений 02.09.2008 року за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію (а.с. 14-16).

Відповідно до виписних епікризів, та виписки з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_4, йому встановлений діагноз: «радикулопатія попереково-крижова з порушенням біомеханіки хребта на поперековому рівні ІІ-ІІІ ст. зі стійким вираженим больовим синдромом, нейродистрофічним синдромом у вигляді деформуючого артрозу колінних суглобів ПФС І ст.» та «хронічний (пиловий) бронхіт, емфізема легень 1ст.». Та зазначено, що це захворювання є професійним. (а.с.17- 48).

В акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 03 грудня 2007 року, встановлено, що причиною виникнення у позивача професійного захворювання є: тривала робота в умовах фізичного навантаження та запиленості повітря робочої зони, що перевищує ГДК (а.с.9-10).

Як убачається з довідки огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності від 16.01.2008 року серії ДНА-02 № 022697, позивачу ОСОБА_4 первинно встановлено втрату професійної працездатності 45 % та третя група інвалідності(а.с.6).

При повторному огляду МСЕК від 28.01.2014 року серії АБ № 0007714 у позивача збільшився відсоток втрати професійної працездатності 50 % , який встановлений безстроково. (а.с.7).

На підставі встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про відшкодування позивачу, у зв'язку з отриманим професійним захворюванням, моральної шкоди відповідачем, з вини якого її заподіяно.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

У зв'язку із викладеним, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги відповідача в частині не поширення на спірні правовідносини ст.237-1 КЗпП такими, що не відповідають законодавству.

Як убачається з акту розслідування причин виникнення у ОСОБА_4 хронічного професійного захворювання від 03 грудня 2007 року, встановлено тривала робота в умовах фізичного навантаження та запиленості повітря робочої зони, що перевищує ГДК. У п.19 визначено що адміністрація РЗФ-2 ВАТ «ПівдГЗК» в період роботи позивача на цьому підприємстві порушила ст.153 КЗпП України (а.с.9-10).

Статтею 153 КЗпП України, передбачено обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Виходячи з викладеного, доводи ПАТ «ПівдГЗК» про відсутність обов'язку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу, колегія суддів до уваги не приймає. Обов'язок створити безпечні умови праці законодавством покладено на роботодавця ПАТ «ПівдГЗК».

Враховуючи викладене й те, що право на відшкодування моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я професійним захворюванням ОСОБА_4 пов'язано з виконанням трудових обов'язків, виникло у позивача з 16 січня 2008 року, тобто з моменту встановлення йому вперше стійкої втрати професійної працездатності (а.с. 6), питання про відшкодування працівнику такої шкоди слід вирішувати на загальних підставах, передбачених нормами КЗпП України та Закону України «Про охорону праці».

Також, спростовуються й доводи відповідача ПАТ «ПівдГЗК» щодо відсутності підстав відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки факт заподіяння такої шкоди, у зв'язку із професійним захворюванням, встановлений медичними довідками та виписними епікризами, про тривалість лікування та перенесений фізичний біль. Позивач змушений проходити стаціонарний курс медикаментозного лікування, переносить фізичні страждання, в нього встановлений стійкий больовий синдром, що позбавляє її вільно рухатися, позбавляє нормальних життєвих зв'язків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом з урахування роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, характер отриманого позивачем професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Розмір моральної шкоди визначений судом першої інстанції з урахуванням відсотку втрати професійної працездатності ОСОБА_4, який згідно висновку МСЕК первинно становить 45 %, встановленої ІІІ групою інвалідності, в подальшому погіршився стан здоров'я позивача та збільшився розмір втрати професійної працездатності до 50 %, з урахуванням конкретних обставин по справі, пов'язаних із цим фізичних і моральних страждань, з урахуванням істотності вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, необхідності проходити періодично медичні обстеження та лікування.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 15 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Н.М. Грищенко

Судді : Л.А. Братіщева

Н.О. Соколан