ухвала

іменем україни

20 липня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Іваненко Ю.Г., Закропивного О.В., Карпенко С.О., Кадєтової О.В., Фаловської І.М.,
за участю представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8, ОСОБА_9, Обухівської районної державної адміністрації Київської області, треті особи: Головне управління Держгеокадастру у Київській області, Товариство з обмеженою відповідальністю «НВП «Горизонт», ОСОБА_10, про визнання незаконними і скасування розпоряджень, державних актів на право власності на земельну ділянку, за касаційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - на рішення Обухівського районного суду Київської області від 21 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 05 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_8 звернувся до суду з даним позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що є власником земельної ділянки для ведення садівництва на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку. Прибувши на місце знаходження земельної ділянки, він виявив, що вона огороджена парканом та доступ до неї неможливий.

У подальшому з'ясувалося, що паркан належить ОСОБА_6 та перевіркою Державної інспекції сільського господарства в Київській області встановлено, що земельна ділянка використовується ним без правовстановлюючих документів.

У зв'язку із чим просив зобов'язати відповідача усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, кадастровий номер НОМЕР_1, яка належить ОСОБА_8, шляхом демонтажу та знесення паркану, самовільного зведеного на земельній ділянці площею 0,12 га.

У листопаді 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду із зустрічним позовом, посилаючись на те, що на підставі договору купівлі-продажу нерухомості від 07 травня 1997 року, укладеного на Київській універсальній біржі, він володіє на праві приватної власності земельною ділянкою площею 0,061 га в Обухівському районі, СТ «Роздолля» в межах Української міської ради, кадастровий номер НОМЕР_2.

Ділянка, яка межує ліворуч, площею 0,11 га, кадастровий номер НОМЕР_3, також належить йому на праві власності відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26 вересня 2011 року. На належних йому земельних ділянках розташовані садовий будинок та господарські споруди.

У 2005 році ОСОБА_6 разом із дружиною ОСОБА_10 вирішив оформити право власності на земельні ділянки, які використовувалися ними з 2000 року, та рішенням Української міської ради Обухівського району від 30 серпня 2005 року ОСОБА_6 було погоджено місце розташування земельної ділянки і надана згода на розробку проекту відведення земельної ділянки.

У липні 2015 року вони звернулися до Головного управління Держземагентства у Київській області з клопотанням про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в серпні 2015 року дізналися, що земельна ділянка, яка була погоджена міською радою для передачі у власність ОСОБА_6, передана у власність ОСОБА_8

Вважає, що передача земельної ділянки у власність відповідачу відбулася із суттєвими порушеннями законодавства, а саме ст. ст. 118, 198 ЗК України, ст. ст. 20, 26 Закону України «Про землеустрій», п. п. 1.12, 1.14, 1.16 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, п. п. 4, 7 Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, оскільки роботи із землеустрою та геодезичні роботи не проводились.

Просив визнати незаконним та скасувати рішення Обухівської райдержадміністрації від 23 березня 2010 року № 457, від 24 березня 2011 року № 318, визнати незаконними та скасувати державні акти на право власності на земельну ділянку на ім'я ОСОБА_8, які видані безпідставно.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 21 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 05 квітня 2016 року, позов ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою задоволено.

Усунуто перешкоди у користуванні ОСОБА_8 земельною ділянкою площею 0,12 га, що знаходиться за адресою: Київська обл., Обухівський р-н, Українська міська рада, кадастровий номер НОМЕР_1, а саме зобов'язано ОСОБА_6 демонтувати та знести паркан, що перебуває у межах вказаної земельної ділянки згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та державного акта на право власності на земельну ділянку НОМЕР_4, виданого Обухівською районною державною адміністрацією Київської області.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_8, ОСОБА_9, Обухівської районної державної адміністрації Київської області, треті особи Головне управління Держгеокадастру у Київській області, Товариство з обмеженою відповідальністю «НВП «Горизонт», ОСОБА_10 про визнання незаконними і скасування розпоряджень, державних актів на право власності на земельну ділянку відмовлено повністю.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, пояснення представника, перевіривши доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково на таких підставах.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Задовольняючи первісні позовні вимоги та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що ОСОБА_6, який не набув в установленому законом порядку прав на земельну ділянку, без належних правових підстав чинить перешкоди ОСОБА_8 у користуванні земельною ділянкою, добровільно відмовляється демонтувати свої споруди із території чужої земельної ділянки, а тому таке порушення прав слід усунути в судовому порядку. Оскільки ОСОБА_6 не набув в установленому законом порядку будь-яких прав на спірну земельну ділянку, вимоги за зустрічним позовом є необґрунтованими та безпідставними.

Проте з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій повністю погодитися не можна виходячи з наступного.

Як установлено судами попередніх інстанцій, ОСОБА_8 є власником земельної ділянки для ведення індивідуального садівництва, площею 0,1200 га, розташованої в Обухівському районі, Українська міська рада, кадастровий номер НОМЕР_1, на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 від 13 грудня 2011 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів 28 травня 2012 року.

Згідно з даним актом суміжними землекористувачами є ОСОБА_9, землі загального користування (проїзд), землі міської ради.

ОСОБА_9 є власником земельної ділянки для ведення індивідуального садівництва, площею 0,1200 га, розташованої в Обухівському районі, Українська міська рада, кадастровий номер НОМЕР_5, на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_6 від 13 грудня 2011 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів 29 травня 2012 року.

Згідно з даним актом суміжними землекористувачами є ОСОБА_8, землі загального користування (проїзд), землі міської ради.

Розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації Київської області від 23 березня 2010 року № 457, враховуючи позитивні висновки про погодження вибору місця розташування земельних ділянок, керуючись п. 2 ст. 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», ст. ст. 17, 35, 116, 121, 122, 151, 186, п. 12 Перехідних положень ЗК України, затверджено матеріали попереднього погодження вибору місця розташування земельних ділянок, намічених до відведення у власність ОСОБА_9 та ОСОБА_8 для ведення індивідуального садівництва, в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району Київської області, надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок.

Розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації Київської області від 24 березня 2011 року № 318 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність ОСОБА_9, ОСОБА_8 для ведення індивідуального садівництва в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району Київської області, передано у власність земельні ділянки площею 0,1200 га ОСОБА_9 та ОСОБА_8, надано дозвіл землевпорядній організації встановити межі земельних ділянок та зони обмежень в натурі (на місцевості), виготовити державні акти на право власності на землю.

У матеріалах справи міститься технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_8 та згідно з пояснювальною запискою до технічної документації при проведенні робіт зі встановлення поворотних точок межі земельної ділянки було виявлено, що паркан ОСОБА_6, а саме дерев'яна огорожа на кам'яному фундаменті, знаходиться по всьому периметру земельної ділянки ОСОБА_8 та перекриває вільний доступ власнику до його земельної ділянки.

ОСОБА_6 був присутній при виконанні робіт та відмовився надати доступ для встановлення в натурі зовнішніх меж земельної ділянки ОСОБА_8 у зв'язку з відсутністю вільного доступу до всіх поворотних точок, місцезнаходження останніх було вирахувано камеральним шляхом та була складена зведена схема. Таким чином, було встановлено, що площа земельної ділянки ОСОБА_8, що знаходиться за межею паркану ОСОБА_6, становить 0,1200 га.

Згідно з актом прийому-передачі межових знаків на зберігання від 14 серпня 2015 року, складеним представником ТОВ «Торговий дім «Земля» у присутності землевласника ОСОБА_8, межі земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_1 не були закріплені в натурі (на місцевості) межовими знаками у зв'язку з відсутністю вільного доступу до земельної ділянки.

14 серпня 2015 року державним інспектором сільського господарства в Київській області складено акт обстеження земельної ділянки № 04-19/64 та акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства, якими встановлено, що на час виїзду на місце обстеження земельної ділянки ОСОБА_6 відгородив земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1, яка належить ОСОБА_8, дерев'яним парканом на кам'яному фундаменті, тим самим не дає можливості проїзду (проходу) власнику що вищезазначеної земельної ділянки та використовує її без правовстановлюючих документів. Таким чином, земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1 використовується ОСОБА_6 без правовстановлюючих документів, передбачених ст. ст. 125, 126 ЗК України.

Рішенням Української міської ради Обухівського району Київської області від 30 серпня 2005 року № ХVII-22-37-IV (XXIV) погоджено місце розташування земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га, яка знаходиться на території Української міської ради між основною викупленою земельною ділянкою в СТ «Роздолля» та укосом захисної дамби Конча-Заспа-Плюти, наміченої для передачі у приватну власність ОСОБА_6 для ведення садівництва; надано згоду ОСОБА_6 на розроблення проекту відведення в приватну власність для ведення садівництва земельної ділянки та попереджено, що згідно зі ст. 125 ЗК України приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Рішенням № ХVII-21-37-IV (XXIV) також погоджено місце розташування земельної ділянки ОСОБА_10

У серпні 2015 року Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області направлено лист на ім'я ОСОБА_10, яким повідомлялося про розгляд її клопотання про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, та що відповідно до наявної інформації бажана до відведення земельна ділянка перебуває у користуванні (власності) третіх осіб. Рекомендовано визначитись із іншим місцем розташування бажаної до відведення земельної ділянки та звернутися з клопотанням до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, враховуючи вимоги ст. ст. 118, 121, 122 ЗК України.

У матеріалах справи наявна схема розташування спірних земельних ділянок із копією штампу Української міської ради, згідно з якою земельна ділянка ОСОБА_8 частково накладається на земельну ділянку ОСОБА_6, розташування якої було попередньо визначено рішенням Української міської ради від 30 серпня 2005 року, однак межі не встановлювалися в натурі.

ОСОБА_6 не заперечував, що ним у 2001 році зведено паркан на земельній ділянці, розташування якої було йому погоджено в 2005 році.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Указана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права полягає у позбавленні його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Крім того, згідно зі статтею 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації..

Відповідно до частин другої, третьої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Статтею 321 ЦК України встановлено непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом статті 391 ЦК України та статті 155 ЗК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

За таких обставин можна зробити висновок про те, що порушення, невизнання або оспорювання права власності особи на земельну ділянку є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Суд повинен установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Задовольняючи первісні позовні вимоги та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що ОСОБА_6, який не набув в установленому законом порядку прав на земельну ділянку, без належних правових підстав чинить перешкоди ОСОБА_8 у користуванні земельною ділянкою, добровільно відмовляється демонтувати свої споруди із території чужої земельної ділянки, а тому таке порушення прав слід усунути в судовому порядку. Оскільки ОСОБА_6 не набув в установленому законом порядку будь-яких прав на спірну земельну ділянку, вимоги за зустрічним позовом є необґрунтованими та безпідставними.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Однак суди, порушивши вимоги частини четвертої статті 10, статті 57 ЦПК України, не з'ясували всіх фактичних обставин справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору, не дослідили чи дотримано порядок передачі земельних ділянок у власність ОСОБА_8, винесення земельних ділянок в натурі на місцевість та узгодження меж земельних ділянок з суміжними землекористувачами, а лише вказали на відсутність у ОСОБА_6 права власності на земельну ділянку, не роз'яснили сторонам про можливість та необхідність заявити клопотання про проведення відповідної судово-технічної експертизи, та дійшли передчасного висновку про задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову.

Таким чином, оскільки суди не встановили фактичних обставин справи, від яких залежить її правильне вирішення, ухвалені у справі судові рішення судів першої, апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 21 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 05 квітня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0Головуючий0 Головуючий Ю.Г. Іваненко
Судді: О.В. Закропивний О.В. Кадєтова С.О. Карпенко І.М. Фаловська