Справа № 1510/5526/12
Провадження № 2/500/24/16
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 березня 2016 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді - Бурнусуса О.О.,

при секретарі Петровій В.В.,

за участю сторін: представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізмаїлі цивільну справу за позовом військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа орган опіки та піклування Ізмаїльської міської ради Одеської області про виселення із житлового приміщення,-
ВСТАНОВИВ:
Представник військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України звернувся до суду з позовом, який уточнив та яким просив виселити ОСОБА_2 та її дочок ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , без надання іншого жилого приміщення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Одеської області від 14.06.2004 року за № 718 ОСОБА_6 та її дочці ОСОБА_4 був виданий ордер № 67 від 29.11.2004 року на право заселення в квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , та зазначена квартира на підставі розпорядження адміністрації Державної прикордонної служби № Т/611-8496 від 17.11.2011 року передана від ІНФОРМАЦІЯ_3 (військової частини НОМЕР_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_4 (військової частини НОМЕР_1 ) та перебуває на обліку і належить на праві оперативного управління військовій частині № НОМЕР_1 .

28.04.2007 року ОСОБА_7 змінила прізвище на « ОСОБА_8 » у зв`язку з одруженням з ОСОБА_9 . Відповідно до ордеру № 12 від 25.04.2008 року ОСОБА_9 надане право заселення в квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 зі складом сім`ї ОСОБА_9 , ОСОБА_2 дружина, ОСОБА_4 дочка дружини. ОСОБА_6 та її дочка ОСОБА_4 поліпшили свої житлові умови з моменту заселення в службову квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_5 в сім`ї ОСОБА_8 народилась дочка ОСОБА_10 . Враховуючи викладене, ОСОБА_6 та її дочка ОСОБА_11 поліпшили свої житлові умови з моменту заселення в службову квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Чинне житлове законодавство не передбачає, що при отриманні службового житла відповідачі можуть утримувати квартиру (як і для постійного проживання так і службову) державного житлового фонду.

Крім цього, як посилається представник позивача, доказом того, що ОСОБА_2 та її дочка ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 не проживають є рапорт ОСОБА_9 від 27.02.2008 року про надання службового житла, згідно якого, ОСОБА_9 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не проживали в квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 . Рапорт відповідача ОСОБА_2 від 03.03.2008 року про згоду на заселення в квартиру разом з ОСОБА_9 , який свідчить про бажання змінити місце проживання та подальша реєстрація за новим місцем проживання. Витяг з протоколу засідання житлової комісії Ізмаїльського гарнізону від 13.03.2012 року № 1 про зарахування ОСОБА_9 разом з сім`єю на квартирний облік по м. Ізмаїл та оовідка КП «Житсервіс -2» з місця проживання про склад сім`ї від 15.03.2012 року за № 46, згідно якої в квартирі АДРЕСА_3 проживає чотири члени сім`ї: ОСОБА_9 наймач, ОСОБА_2 дружина, ОСОБА_4 дочка дружини, ОСОБА_5 дочка. Акт перевірки житлових умов від 16.11.2011 року, відповідно до якого, в квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_2 , проживають ОСОБА_9 та відповідачі по справі та заява ОСОБА_9 від 05.09.2012 року про зняття статусу «службової квартири» з квартири АДРЕСА_3 . Рапорт ОСОБА_2 від 18.09.2012 року про згоду на отримання квартири АДРЕСА_3 для постійного проживання і в зв`язку з цим, на даний час відповідачі проживають в службовій квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Таким чином, як зазначено в позові, оскільки ОСОБА_2 та її дочки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 тривалий час не проживають у квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з поліпшенням своїх житлових умов з моменту заселення в службову квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 на підставі ордеру № 12 від 25.04.2008 року у складі нової сім`ї, то вони на підставі ч. 2 ст. 107 ЖК втратили право проживання у спірній квартирі та є тимчасовими жильцями незалежно від строку проживання в спірній квартирі і підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення.

В судовому засіданні представник позивача військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_6 та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та заперечували проти задоволення позову, посилаючись на те, що квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , є службовою і такою, що передбачає тимчасове проживання та користування житловим приміщення і ніяким чином не може поліпшувати житлові умови. На даний час ОСОБА_2 не перебуває у шлюбі з ОСОБА_9 , а отже не має жодного права на користування та проживання у службову житловому приміщенні, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 . Відтак, відповідачі проживали в тимчасовому житлі і на даний час взагалі ним не користуються у зв`язку із розірвання шлюбу з ОСОБА_9 і втратою всіх правовідносин з основним квартировинаймачем.

Також, як зазначила відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні, представник позивача не надав суду доказів, вибуття з спірного житлового приміщення і припинення користування ним всіма членами, які отримували житлове приміщення у постійне користування і докази, які б вказували на безперервну відсутність у зазначеному житловому приміщенні понад шість місяців. Таким чином, відповідачі не залишали спірного житлового приміщення і не можуть бути визнані такими, що втрати право користування житловим приміщенням. Крім цього, ОСОБА_2 правовідносини з Державною прикордонною службою України не втрачала та продовжує проходити військову службу в її складі і тим більше у позивача, а тому не може бути виселена з займаного приміщення на підставі ст. 124 ЖК, як особа що припинила трудові відносини з організацією. Окрім цього, відповідач зазначила, що в спірній квартирі разом з нею проживають неповнолітні члени родини військовослужбовця, а виселення їх з зазначеного житлового приміщення неможливе без надання іншого житлового приміщення. Також, позивач у позовній заяві про виселення не послався на докази, які б вказували на безперервну відсутність наймачів понад 6 місяців та безпосереднє залишення місця проживання.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Ізмаїльської міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надавав суду заяви про розгляд справи за його відсутності, якими позовні вимоги не визнає в повному обсязі та заперечує проти задоволення позову.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_12 пояснила, що відповідача ОСОБА_2 знає приблизно з 1995 року, їх діти товаришують та вони живуть в одному під`їзді будинку. Відповідач ОСОБА_2 несе всі витрати по обслуговуванню та утриманню будинку. Представників військової частини, які б приходити та опитували б сусідів про те, чи проживає ОСОБА_2 у вказаній квартирі, вона не бачила. Як пояснила свідок, у будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_4 , вона проживає з 1990 року та майже кожного дня буває в гостях у ОСОБА_2 . Деякий час в квартирі ОСОБА_2 проживала її сестра разом зі своїми чоловіком та на цей час в квартирі проживали шість чоловік. Відповідач ОСОБА_2 проживає в зазначеній квартирі більше 15 років.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_13 пояснив, що відповідача ОСОБА_2 знає з 1992 року та з цього часу відповідач почала проживати в зазначеній квартирі. Вона постійно сплачує всі внески по утриманню будинку та прибудинкової території. Деякий час приблизно рік разом з відповідачем в її квартирі проживали також її сестра з чоловіком. Відповідач ОСОБА_2 дійсно проживає в квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 .

Вислухавши пояснення сторін та свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Право на повагу до житла гарантує ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожен громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 58 Житлового кодексу УРСР, діючого на момент виникнення спірних правовідносин, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду, виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянину ордер, який є єдиною підставою для вселення в дане жиле приміщення.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради від 14.06.2004 року за № 718, затверджено протокол № 1 засідання житлової комісії Ізмаїльського загону морської охорони від 20.04.2004 року про розподіл квартир в домі АДРЕСА_5 та надано, зокрема ОСОБА_7 однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 18,92 кв. м., у складі сім`ї 2 людини.

29.11.2004 року виконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради Одеської області на ім`я ОСОБА_7 було видано ордер на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 28.04.2007 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, ОСОБА_7 в зв`язку з вступом у шлюб з ОСОБА_9 змінила прізвище на « ОСОБА_8 ».

Крім цього, як з`ясовано судом, 25 листопада 2010 року згідно рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради «Про оформлення права власності на квартиру АДРЕСА_6 », вирішено оформити право державної власності в особі Державної прикордонної служби України в оперативне управління Південного регіонального управління на квартиру АДРЕСА_7 , та доручено комунальному підприємству «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» підготувати для видачі свідоцтва про право державної власності на квартиру.

Також, 03.12.2010 року на підставі вищезазначеного рішення, виконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради, державі в особі Державної прикордонної служби України в оперативному управлінні Південного регіонального управління видано Свідоцтвом про право власності № НОМЕР_4 на нерухоме майно, а саме квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 04.06.2013 року було встановлено, що ОСОБА_2 проживає у спірному житловому приміщенні, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , та приймає участь у життєдіяльності будинку та задоволено адміністративний позов ОСОБА_2 до Ізмаїльського прикордонного загону, виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради, третя особа на стороні позивача ОСОБА_14 про визнання дій незаконними та скасування рішення.

Як вбачається з довідки, наданої Ізмаїльським МВ ГУМВС України в Одеській області від 10.06.2015 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , дійсно з 1998 року по теперішній час проживає разом зі своїми малолітніми дітьми ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

В свою чергу, згідно акта обстеження умов проживання № 133 від 05.11.2015 року наданого службою у справах дітей Ізмаїльської міської ради Одеської області, проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 та встановлено, що за цією адресою проживають ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З 1998 року сім`я проживає за даною адресою в даній квартирі. Іншого житла для проживання не мають.

Внаслідок цього суд не приймає до уваги твердження представника позивача військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України проте, що відповідачі проживають в іншому місці і на підставі ч. 2 ст. 107 ЖК втратили право проживання у спірній квартирі.

Крім цього, відповідно до рішення апеляційного суду Одеської області від 16.10.2014 року при розгляді апеляційної скарги військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16 січня 2014 року по цивільній справі за позовом військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про втрату права на користування житловим приміщенням, колегія суддів прийшла до висновку, що військова частина НОМЕР_1 Державної прикордонної служби не є належним позивачем по справі, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, спірне житло не є службовим, ордер видано на підставі рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Одеської області № 718 від 14 червня 2004 року.

Так дійсно, згідно свідоцтва про право власності від 03.12.2010 року, виданого виконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради Одеської області, власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , є держава в особі Державної прикордонної служби України в оперативному управлінні Південного регіонального управління.

Разом з тим, приймаючи до уваги висновок, викладений в рішенні апеляційного суду Одеської області від 16.10.2014 року по вказаній цивільній справі за позовом військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про втрату права на користування житловим приміщенням, суд вважає, що військова частина № НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України по даній цивільній справі також не є належним позивачем, оскільки як вбачається з матеріалів справи, спірна квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 не є службовою, в зв`язку із тим, що ордер на зазначену квартиру видано на підставі рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради від 14 червня 2004 року за № 718.

Приймаючи до уваги вищевказане, суд відмовляє в задоволенні позову військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про виселення із житлового приміщення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 59, 60, 61, 88, 213-215 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:
В задоволенні позову військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа орган опіки та піклування Ізмаїльської міської ради Одеської області про виселення із житлового приміщення відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О.О.Бурнусус