Справа №565/284/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2016 року м.Вараш

Кузнецовський міський суд Рівненської області в особі:

головуючого - судді Горегляд О.І.,

з участю:

- секретаря судового засідання - Ковбасюк А.О.,

- позивачки - ОСОБА_1,

- представника позивачки - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду у м.Вараш (раніше м.Кузнецовськ) Рівненської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування квартири, -

В С Т А Н О В И В:

У Кузнецовський міський суд Рівненської області звернулась ОСОБА_1 із позовом до ОСОБА_3 з вимогами: визнати недійсним договір дарування квартири №8 в будинку №18/4 мікрорайону Будівельників м.Кузнецовськ Рівненської області від 09 вересня 2004 року. В обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначила наступні обставини. Наприкінці 2004 року її внучка ОСОБА_3 запропонувала їй свої послуги по догляду, забезпеченню харчуванням, утримання її квартири в належному стані і взамін попросила відписати належну ОСОБА_1 квартиру №8 в будинку №18/4 мікрорайону Будівельників м.Кузнецовськ Рівненської області. Скориставшись перебуванням її сина ОСОБА_4 за межами України, восени 2004 року відповідачка приїхала до неї та запропонувала піти до нотаріальної контори для укладення договору довічного утримання, на що позивачка дала свою згоду. Згідно з доводами ОСОБА_1 вона не дала згоди на укладення договору дарування на вищевказану квартиру на пропозицію ОСОБА_3, висловлену в кабінеті нотаріуса, зазначивши про домовленість про укладення договору довічного утримання, а не про укладення договору дарування квартири, а також, що їй невідомі наслідки укладення такого договору. Однак, на її зауваження відповідачка запевнила, що договір дарування і договір довічного утримання є тотожними і, що різниці між ними немає. В подальшому, ОСОБА_3 запитала позивачку чи вона дає згоду на укладення договору довічного утримання та, впевнившись, що позивачка підпише договір, взяла необхідні документи і зайшла в кабінет до нотаріуса, залишивши ОСОБА_1 у приймальні. Через декілька хвилин ОСОБА_3 запросила її в кабінет, де в присутності нотаріуса позивачка розписалась, не читаючи документа, оскільки має поганий зір, а окуляри забула вдома. Згідно з твердженнями ОСОБА_1 вона не читала підписаного договору, так як ОСОБА_3 забрала договір і в подальшому не надала можливості ознайомитися із його змістом. Перші два місяці після укладення договору, як зазначила позивачка, відповідачка сумлінно виконувала свої зобовязання, а потім припинила забезпечувати її харчуванням, доглядати і поїхала до своєї матері ОСОБА_5 (дочки ОСОБА_1Н.) у м.Нововолинськ Волинської області. Після відїзду відповідачки протягом 2004-2013 років позивачка проживала сама, забезпечувала себе сама без будь-якої допомоги зі сторони ОСОБА_3, самостійно виконувала всі побутові роботи по утриманню квартири та сплачувала комунальні послуги. В подальшому у вересні 2014 року, отримавши від ЖЕД №2 рахунок за комунальні послуги за серпень 2014 року, ОСОБА_1 помітила, що особовий рахунок №4878 по оплаті даних послуг рахується за відповідачкою. Звернувшись до працівників ЖЕД №2, позивачка дізналась, що власником квартири є ОСОБА_3, яка 15 квітня 2010 року уклала з Кузнецовським міським комунальним підприємством договір з надання послуг з утримання будинків і споруд, прибудинкових територій та надання комунальних послуг населенню. Зясовуючи підстави набуття права власності відповідачки на квартиру, ОСОБА_1 отримала від своєї дочки ОСОБА_5 (матері ОСОБА_3В.) договір дарування квартири від 09 вересня 2004 року, технічний паспорт та договір на надання послуг з утримання будинків і споруд, прибудинкових територій та надання комунальних послуг населенню №659 від 15 квітня 2010 року. Таким чином, лише у вересні 2014 року позивачка дізналася, що між нею і відповідачкою фактично був укладений договір дарування, чого вона не бажала. Згідно з доводами ОСОБА_1 договір дарування квартири №8 у будинку №18/4 мікрорайону Будівельників м.Кузнецовськ Рівненської області був складений з порушенням діючого законодавства, оскільки при його складанні вона була введена в оману діями відповідачки і при його підписанні була впевнена, що підписує договір довічного утримання. При цьому ОСОБА_3 скористалась тим, що вона (позивачка) має поганий зір і не може прочитати підписаний нею документ, а також їх родинними стосунками. ОСОБА_1 зазначила, що оспорюваний договір порушує її права, так як в силу похилого віку і стану здоровя, укладаючи договір, мала на меті відчуження на користь відповідачки квартири, яка є єдиним її житлом, лише за умови довічного утримання. При укладенні договору, як вказала позивачка, вона помилилася у правовій природі правочину, його правових наслідках, правах і обовязках сторін, так як вважала, що укладений правочин є договором довічного утримання, відповідно до умов якого інша сторона зобовязувалась здійснювати постійний догляд та утримання і лише після її смерті до відповідачки перейшло б право розпорядження нерухомим майном.

У заяві про зміну підстави позову від 23 квітня 2015 року представник позивачки ОСОБА_2 змінила підставу поданого ОСОБА_1 позову зі ст.229 ЦК України (правові наслідки правочину, який вчинено під впливом помилки) на ст.234 ЦК України (правові наслідки фіктивного правочину). На підставі ч.ч.1, 4 ст.202, ч.5 ст.203, ч.1 ст.215, ст.234, представник позивачки просить визнати недійсним договір дарування квартири №8 в будинку №18/4 мікрорайону Будівельників м.Кузнецовськ Рівненської області, укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 09 вересня 2004 року, як такий, що вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлюються цим договором, тобто фіктивний правочин. Зазначені вимоги ОСОБА_2 обґрунтовує наступним. Після укладення договору дарування і до теперішнього часу відповідачка не проживала і не проживає та не висловлювала бажання проживати в квартирі №8 в будинку №18/4 мікрорайону Будівельників м.Кузнецовськ Рівненської області, в ній не зареєстрована, утриманням житлового будинку не займається і ніколи не займалася. Покликаючись на ст.722 ЦК України, представник ОСОБА_1 вказала, що право власності в обдарованого на дарунок виникає з моменту його прийняття. Під прийняттям дарунка розуміється безпосереднє отримання обдарованим майна у володіння, користування, розпорядження, а також прийняття ним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору або символів речі (ключі, макети тощо). Згідно з доводами представника позивачки у даному випадку, як при укладенні договору дарування, так і після цього, не мало місце передача квартири позивачкою, ні прийняття її відповідачкою. Укладаючи правочин, ОСОБА_1 не передавала і не мала наміру передавати в майбутньому безоплатно майно у власність ОСОБА_3 При цьому представник ОСОБА_1 зазначила, що стосовно договорів дарування нерухомих речей цивільним законодавством не встановлено правило про їх державну реєстрацію, тому момент укладення такого договору не може приурочуватися до моменту його державної реєстрації. Реєстрація права власності на нерухоме майно, отримане на підставі договору дарування, не впливає на визначення моменту виникнення у обдарованого права власності на нерухоме майно. ОСОБА_2 просила суд також врахувати такі обставини. Позивачка не має іншого житла, крім квартири №8 в будинку №18/4 мікрорайону Будівельників м.Кузнецовськ Рівненської області, і після укладення договору дарування залишилася проживати в цій квартирі до теперішнього часу, зареєстрована в ній, утримує квартиру, не передавала відповідачці ні самої квартири, ні інших документів на квартиру, ні ключів від квартири, не вступала з відповідачкою в будь-які договірні відносини щодо користування квартирою. А відповідачка після укладення договору дарування квартири продовжувала і продовжує на даний час проживати в іншому помешканні і зареєстрована в тому помешканні, як за місцем свого постійного проживання. З моменту укладення договору дарування відповідачка не вчиняла жодних дій, спрямованих на реалізацію свого права, як власника на володіння, користування чи розпорядження квартирою, що разом з іншими обставинами свідчить про відсутність у ОСОБА_3 намірів на реалізацію свого права власності на квартиру.

Заочним рішенням судді Кузнецовського міського суду Рівненської області Ковтуновича М.І. від 19 червня 2015 року відмовлено повністю у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування квартири №8 будинку №18/4 мікрорайону Будівельників у м.Кузнецовську Рівненської області, укладеного 09 вересня 2004 року, - через безпідставність позовних вимог.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області від 06 серпня 2015 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 відхилено, заочне рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 19 червня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 лютого 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, заочне рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 19 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 06 серпня 2015 року скасовано, а справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду даної цивільної справи у судовому засіданні 06 липня 2016 року позивачка ОСОБА_1 повністю підтримала позовні вимоги, заявлені до ОСОБА_3, та просила суд визнати недійсним договір дарування квартири №8 в будинку №18/4 мікрорайону Будівельників у м.Кузнецовськ (нині м.Вараш) Рівненської області, укладений 09 вересня 2004 року між нею, як дарувальницею, з однієї сторони, і ОСОБА_3, як обдаровуваною, з другої сторони.

За клопотанням представника позивачки ОСОБА_2 від 06 липня 2016 року та за згодою позивачки ОСОБА_1 остання на підставі ст.62 ЦПК України була допитана судом як свідок про відомі їй обставини, які передували укладенню оспорюваного договору дарування квартири від 09 вересня 2004 року, а також про відомі їй обставини щодо підписання вказаного договору та інші обставини, які мають значення для вирішення справи по суті.

Із показань ОСОБА_1, наданих у судовому засіданні під час її допиту як свідка, слідує, що будучи у похилому віці, маючи хворобливий стан здоровя і проживаючи одноосібно у квартирі №8 в будинку №18/4 мікрорайону Будівельників у м.Кузнецовськ (нині м.Вараш) Рівненської області, вона потребувала стороннього догляду і допомоги. ОСОБА_3, яка є її внучкою, запропонувала переписати на неї вказану квартиру та пообіцяла здійснювати догляд, надавати допомогу, довічно утримувати. Позивачка ствердила, що вона не мала наміру дарувати ОСОБА_3 зазначену квартиру, яка є єдиним її житлом, в якому вона проживає протягом останніх тридцяти років. Проте, скориставшись похилом віком і вадами зору, відповідачка ввела її в оману, спонукавши підписати договір дарування квартири від 09 вересня 2004 року. Згідно з показаннями ОСОБА_1, допитаної в якості свідка, при укладенні спірного правочину вона мала намір, що право власності на вказану квартиру перейде до ОСОБА_3 лише за умови здійснення нею довічного утримання (догляду). Позивачка зазначила, що підписала спірний правочин, не читаючи його через поганий зір, договір нотаріус не оголошував і не ознайомлював з його змістом, тому вона вважала, що підписала договір довічного утримання (догляду), про який була домовленість із ОСОБА_3 Після підписання і нотаріального посвідчення договір забрала собі відповідачка, яка була присутня при цьому. ОСОБА_1 пояснила, що на її вимогу у вересні 2014 року після отримання розрахунків по оплаті житлово-комунальних послуг на імя відповідачки, ОСОБА_5 (її дочка мати ОСОБА_3В.) віддала документи на квартиру, з яких вона (позивачка) й дізналася про обман з боку відповідачки, зокрема, що був оформлений інший договір договір дарування. Згідно з доводами ОСОБА_1 до теперішнього часу вона проживає у квартирі №8 в будинку №18/4 мікрорайону Будівельників у м.Кузнецовськ (нині м.Вараш) Рівненської області, оплачує житлово-комунальні послуги, а ОСОБА_3 ні разу не проживала у вказаній квартирі, не утримувала житло, не оплачувала житлово-комунальні послуги і не зареєстрована за вказаною адресою. Також позивачка вказала, що її відповідачка не утримувала і жодних допомог їй не надавала.

Представник позивачки ОСОБА_2 в судовому засіданні повністю підтримала позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування квартири №8 в будинку №18/4 мікрорайону Будівельників у м.Кузнецовськ (нині м.Вараш) Рівненської області, укладеного 09 вересня 2004 року між ОСОБА_1, як дарувальницею, з однієї сторони, і ОСОБА_3, як обдаровуваною, з другої сторони, посвідченого приватним нотаріусом Кузнецовського міського нотаріального округу Рівненської області ОСОБА_6 09 вересня 2004 року і зареєстрованого в реєстрі за №1954 (бланк ВВК №849741). З пояснень представника позивачки слідує, що при укладенні вказаного договору, воля ОСОБА_1 була спрямована саме на укладення договору довічного утримання (догляду), а не договору дарування квартири, і це було відомо ОСОБА_3 Зміст підписаного договору був невідомий позивачці, нотаріус не оголосив їй тексту укладеного договору, не розяснив його суті, а сама вона не могла прочитати договір, так як має поганий зір. Після нотаріального посвідчення відповідачка забрала собі цей договір. Таким чином, ОСОБА_1 не було відомо про природу і умови підписаного нею договору до отримання цього документу у вересні 2014 року. Вона вважала, що укладає договір довічного утримання (догляду), хотіла, щоб ОСОБА_3 отримала квартиру у власність лише взамін на виконання нею обовязків щодо здійснення довічного утримання (догляду), проте була введена в оману. Згідно з доводами ОСОБА_2 відповідачка використала родинні звязки, похилий вік і тяжкий хворобливий стан здоровя позивачки, знала, що остання не бачить, обіцяла ОСОБА_1, що буде здійснювати її догляд і довічне утримання, однак цього не робила і обманним шляхом заволоділа зазначеною квартирою. Представник позивачки просила суд також врахувати що вказана квартира це єдине житло ОСОБА_1, з якого вона не виїжджала і проживає на теперішній час, на відміну від ОСОБА_3, яка не проживала і не проживає в цій квартирі, не зареєстрована за вказаною адресою і не оплачувала житлово-комунальних послуг. ОСОБА_2 зазначила про невідповідність оспорюваного правочину договору дарування квартири від 09 вересня 2004 року фактичній волі, реальним намірам позивачки та вимогам ч.2 ст.717 ЦК України і про фактичне неприйняття відповідачкою даної квартири в дар.

За таких обставин, позивачка і її представник просили суд визнати недійсним договір дарування квартири №8 в будинку №18/4 мікрорайону Будівельників у м.Кузнецовськ (нині м.Вараш) Рівненської області, укладений 09 вересня 2004 року між ОСОБА_1, як дарувальницею, з однієї сторони, і ОСОБА_3, як обдаровуваною, з другої сторони.

Відповідачка ОСОБА_3, у судове засідання не зявилася повторно, хоча була повідомлена судом про час, дату та місце розгляду справи. Будь-яких заяв, клопотань та заперечень проти позову від ОСОБА_3 в суд не надходило.

Враховуючи наведене, а також відсутність заперечень зі сторони позивачки та її представника, суд, керуючись ч.4 ст.169, ч.1 ст.224 ЦПК України, вирішив провести заочний розгляд даної цивільної справи у відсутності відповідачки на підставі наявних у справі доказів, в результаті чого постановити заочне рішення.

Заслухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши і оцінивши в сукупності письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування квартири підлягає задоволенню в повному обсязі.

Такий висновок суду ґрунтується на наступних встановлених по справі обставинах.

09 вересня 2004 року між ОСОБА_1, як дарувальницею, з однієї сторони, і ОСОБА_3, як обдаровуваною, з другої сторони, укладено договір дарування квартири №8 в будинку №18/4 мікрорайону Будівельників у м.Кузнецовськ (нині м.Вараш) Рівненської області, яка складається з однієї жилої кімнати, загальною площею 36,4 кв.м., житловою площею 21,4 кв.м., який посвідчений приватним нотаріусом Кузнецовського міського нотаріального округу Рівненської області ОСОБА_6 09 вересня 2004 року і зареєстрований в реєстрі за №1954 (бланк ВВК №849741).

Посвідчуючи вказаний договір, нотаріус вчинив запис про те, що договір підписано сторонами у його присутності, особу сторін встановлено, їх дієздатність та факт належності квартири, що відчужується, ОСОБА_1 перевірено.

У п.10 вказаного договору дарування квартири від 09 вересня 2004 року зазначено, що цей договір складено і підписано в двох примірниках, один з яких призначається для зберігання в справах приватного нотаріуса Кузнецовського міського нотаріального округу ОСОБА_6, а другий, що має силу оригіналу, видається обдаровуваній.

Зазначений договір дарування квартири від 09 вересня 2004 року містить підписи сторін: ОСОБА_1 і ОСОБА_3

Відповідно до ч.ч.1, 3, 5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Слідуючи вимогам, передбаченим п.16 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №20/5 від 03 березня 2004 року, якщо фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії неписьменна або сліпа, нотаріус, крім того, прочитує їй текст документа, про що на документі робиться відповідна відмітка. Якщо сліпа особа письменна, вона сама підписує документ.

Зі змісту вказаного договору дарування квартири від 09 вересня 2004 року не вбачається даних про те, що текст цього договору до його підписання був прочитаний особисто ОСОБА_1 чи був їй прочитаний нотаріусом. Посвідчуючи цей договір, нотаріус повинен був переконатися у відсутності у сторін фізичних обмежень, зокрема таких, як вади зору і нездатність самостійно прочитати текст договору, розяснити суть договору, встановити дійсні наміри сторін та відсутність у них заперечень щодо кожної з умов правочину.

Судом не встановлено обставин, які б свідчили, що у момент укладення, підписання і нотаріального посвідчення договору дарування квартири від 09 вересня 2004 року позивачці були достовірно відомі зміст зазначеного договору, його правова природа, права і обовязки сторін та, що вона усвідомлювала правові наслідки укладення такого договору. Докази, які б підтверджували наявність таких обставин, у матеріалах справи відсутні.

Згідно з показаннями ОСОБА_1, наданими нею у судовому засіданні під час допиту в якості свідка, 09 вересня 2004 року позивачка підписала оспорюваний правочин договір дарування квартири від 09 вересня 2004 року, не читаючи його, оскільки має поганий зір, нотаріус не оголошував їй вказаний договір і не ознайомлював з його змістом. Доказів, які б спростовували вказані показання позивачки ОСОБА_1, допитаної судом в якості свідка, відповідачкою не надано і в матеріалах справи таких доказів не має. З листка медичного огляду вбачається, що станом на 09 квітня 2004 року ОСОБА_1 мала вади зору сліпоту. Згідно з даними заключних діагнозів, епікризів і інших записів, зазначених у медичній картці, станом на 12 лютого 2004 року позивачка мала хронічний холецисто-панкреатит, станом на 17 березня 2004 року с-ч головки підшлункової залози, коронорокардіосклероз СНо-І, станом на 22 квітня 2004 року ІХС.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною 1 ст.230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

В даному випадку, судом встановлено, що вказаний договір дарування квартири від 09 вересня 2004 року був укладений з порушенням норм чинного законодавства України.

Згідно з ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обовязок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Відповідно до ст.744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобовязується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Аналіз вказаних цивільних правових норм дає підстави стверджувати, що договір дарування і договір довічного утримання (догляду) є різними правочинами за своєю суттю, правовою природою, правами і обовязками сторін. Так, правовою метою договору дарування є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання будь-якої винагороди безоплатно, а за договором довічного утримання (догляду) передача власником свого майна у власність іншої особи здійснюється взамін зобовязань набувача щодо забезпечення відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Даючи суду показання в якості свідка, ОСОБА_1 ствердила, що 09 вересня 2004 року в момент укладення, підписання і нотаріального посвідчення оспорюваного нею правочину договору дарування квартири від 09 вересня 2004 року вона мала намір укласти із ОСОБА_3 договір довічного утримання (догляду), а не договір дарування квартири. Згідно з показаннями позивачки, підписуючи договір дарування квартири від 09 вересня 2004 року, якого не прочитала і не ознайомилась іншим чином, вона була переконана, що підписує саме договір довічного утримання (догляду), про укладення якого була у неї домовленість із її внучкою відповідачкою ОСОБА_3, проте була обманута останньою, яка використала її похилий вік, хворобливий стан здоровя та їх родинні стосунки.

Отже, договір дарування квартири від 09 вересня 2004 року не відповідає внутрішній волі ОСОБА_1 Фактично позивачка не бажала настання правових наслідків договору дарування квартири від 09 вересня 2004 року передачі права власності на вказану квартиру ОСОБА_3 безоплатно, без встановлення останній обовязку щодо вчинення на користь дарувальника (ОСОБА_1Н.) будь-яких дій майнового або немайнового характеру.

Підтвердженням цього також є похилий вік ОСОБА_1, яка народилася 01 жовтня 1926 року згідно з паспортом громадянина України серії СР 916597, виданим Кузнецовським МВ УМВС України в Рівненській області 09 липня 2002 року, хворобливий стан здоровя позивачки, що свідчить про наявність в неї реальної потреби у догляді і сторонній допомозі у момент укладення, підписання і нотаріального посвідчення оспорюваного нею правочину договору дарування квартири від 09 вересня 2004 року. Відсутність у ОСОБА_1 наміру на укладення договору дарування квартири від 09 вересня 2004 року доводиться також тим, що квартира №8 в будинку №18/4 мікрорайону Будівельників у м.Кузнецовськ (нині м.Вараш) Рівненської області станом на 09 вересня 2004 року була єдиним житлом позивачки, де вона зареєстрована і проживала одна у момент укладення вказаного оспорюваного правочину та залишилась бути зареєстрованою і проживати після укладення цього правочину до теперішнього часу, що підтверджується довідкою ЖЕД №2 Кузнецовського міського комунального підприємства від 26 лютого 2015 року і не спростовується жодними іншими доказами.

У відповідності з ст.236 ЦК нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обовязки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування квартири є обґрунтованими. Доводів позивачки та її представника щодо недійсності договору дарування квартири №8 в будинку №18/4 мікрорайону Будівельників у м.Кузнецовськ (нині м.Вараш) Рівненської області, яка складається з однієї жилої кімнати, загальною площею 36,4 кв.м., житловою площею 21,4 кв.м., укладеного 09 вересня 2004 року між ОСОБА_1, як дарувальницею, з однієї сторони, і ОСОБА_3, як обдаровуваною, з другої сторони, посвідченого приватним нотаріусом Кузнецовського міського нотаріального округу Рівненської області ОСОБА_6 09 вересня 2004 року і зареєстрованого в реєстрі за №1954 (бланк ВВК №849741), та зазначених ними обставин укладення, підписання і нотаріального посвідчення вказаного договору відповідачкою не спростовано. Отже, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування квартири необхідно задоволити повністю.

Враховуючи наведене, на підставі ч.ч.1, 3, 5 ст.203, ч.ч.1, 3 ст.215, ч.1 ст.230, ст.ст.236, 717, 744 ЦК України, керуючись ст.ст.4, 60, 62, ч.1 ст.88, ч.4 ст.169, п.2 ч.1 і ч.3 ст.208, ч.ч.1-3 ст.209, ст.ст.212-215, ч.1 ст.218, ч.ч.2, 3 ст.222, ч.1 ст.223, ч.1 ст.224, ст.ст.225-228, ч.4 ст.231, ч.2 ст.232, ч.1 ст.233, ч.1 ст.294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування квартири задоволити повністю.

Договір дарування квартири №8 в будинку №18/4 мікрорайону Будівельників у м.Кузнецовськ (нині м.Вараш) Рівненської області, яка складається з однієї жилої кімнати, загальною площею 36,4 кв.м., житловою площею 21,4 кв.м., укладений 09 вересня 2004 року між ОСОБА_1, як дарувальницею, з однієї сторони, і ОСОБА_3, як обдаровуваною, з другої сторони, посвідчений приватним нотаріусом Кузнецовського міського нотаріального округу Рівненської області ОСОБА_6 09 вересня 2004 року і зареєстрований в реєстрі за №1954 (бланк ВВК №849741), визнати недійсним.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 судові витрати в загальній сумі 665 (шістсот шістдесят пять) гривень 40 копійок.

На заочне рішення суду відповідачкою може бути подана заява про його перегляд до Кузнецовського міського суду Рівненської області протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення суду.

На заочне рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Рівненської області через Кузнецовський міський суд Рівненської області протягом десяти днів позивачкою і її представником - з дня його проголошення, а відповідачкою - в цей же строк з дати постановлення судом ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Головуючий суддя О.І.Горегляд