Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 310/1107/15 Головуючий у 1 інстанції Ревуцький С.І.
Номер провадження 22-ц/778/966/16 Суддя-доповідач Краснокутська О.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Пільщик Л.В.,

Суддів: Краснокутської О.М.,

Сапун О.А.,

При секретарі Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 жовтня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання кредитного договору удаваним правочином та визнання його таким, що укладений в національній валюті України, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що 28 липня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є позивач, та відповідачкою ОСОБА_5 був укладений кредитний договір №014/17-22/2216-70, у відповідності до якого відповідачка отримала кредит у вигляді не відновлюваної кредитної лінії в сумі 23630,00 доларів США строком до 28 липня 2026 року зі сплатою 12 відсотків річних за користування кредитом.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_5 своїх зобов'язань, станом на 17 листопада 2014 року, утворилась заборгованість за кредитним договором в сумі 18530,88 доларів США, що еквівалентно 284182,43 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 12586,87 доларів США, заборгованість по сплаті відсотків - 2404,27 доларів США, пеня за невчасну сплату кредиту та погашення відсотків - 3539,74 доларів США.

На підставі викладеного позивач просив суд стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором в сумі 18530,88 доларів США, а також судові витрати в сумі 2841,82грн.

Не погоджуючись з вказаним позовом, у травні 2015 року ОСОБА_5 звернулась до суду з зустрічним позовом до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання кредитного договору удаваним правочином та визнання його таким, що укладений в національній валюті України.

В обґрунтування зустрічного позову, позивачка зазначала, що кредитні кошти видавались банком в національній валюті України, які були одразу перераховані продавцю квартири, на придбання якої брався кредит, розрахунки з банком ОСОБА_5 також провадила у гривнях, тому вважає, що кредитний договір від 28 липня 2006 року був лише оформлений як договір кредитування в доларах США, а фактично укладався та виконувався в гривнях України.

На підставі викладеного позивачка за зустрічним позовом просила суд визнати кредитний договір №014/17-22/2216-70 від 28 липня 2006 року удаваним правочином в частині зазначення валюти кредиту; застосувати наслідки удаваного правочину та визнати вказаний кредитний договір таким, що укладений в національній валюті України в розмірі 119331,50 грн.; застосувати наслідки удаваного правочину та визнати, що станом на 05 травня 2015 року ОСОБА_5 сплатила ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 56061,15 грн. основного боргу та 87274,56 процентів за користування кредитом.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 жовтня 2015 року позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором №014/17-22/2216-70 від 28 липня 2006 року в сумі 269987,17 грн., що еквівалентно 17605,24 доларів США, та складається з наступного: заборгованість за кредитом - 12586,87 доларів США, заборгованість по сплаті відсотків - 2404,27 доларів США, пеня за невчасну сплату кредиту та погашення відсотків -2614,10 доларів США.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» витрати на сплату судового збору в сумі 2699,87 грн.

В задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» рішення суду не оскаржує.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В судове засідання колегії ОСОБА_3 не з»явилась.Повідомлена судом про час і місце розгляду справи,що підтверджується її підписом від 12.02 2016р.на поштовому повідомленні про отримання повістки.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення представника ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Згідно до вимог ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно з вимогами ст.. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення,яким суд,виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення,ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин ,на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,підтверджених тими доказами,які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не у повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.

Задовольняючи частково позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та стягуючи з відповідачки суму заборгованості за кредитним договором в розмірі - 12586,87 доларів США, заборгованість по сплаті відсотків - 2404,27 доларів США, пеня за невчасну сплату кредиту та погашення відсотків -2614,10 доларів США, суд першої інстанції виходив із того, що умовами кредитного договору передбачений обов'язок позичальника щомісячно погашати кредит і відсотки, тому з урахуванням положень ст.ст. 261, 530, 631 ЦК України, на користь кредитора підлягає стягненню та частина кредиту, що підлягала сплаті разом з нарахованими процентами, в межах позовної давності.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що перерахунок кредитних коштів, періодичних платежів для погашення кредиту та суми загальної заборгованості за офіційним курсом відповідної валюти відбувалось за укладеним договором у іноземній валюті , є законним і таким, що не є підставою для визнання вказаного кредитного договору удаваним правочином. Крім того, кредитний договір,що укладений між сторонами від 28 липня 2006 року за своїм змістом є таким, що укладений у доларах США, виходячи з його змісту. Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_5 особисто укладала цей договір та до 17 листопада 2011 року добросовісно виконувала умови цього договору, умови договору її влаштовували. Із відповідним позовом щодо оспорювання умов цього договору вона звернулась до суду лише 05 травня 2015 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України, що також є підставою для відмови в задоволенні її позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом першої інстанції встановлено і із матеріалів справи видно, що за кредитним договором №014/17-22/2216-70 від 28 липня 2006 року,укладеним між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є позивач ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_5, кредитор зобов'язався надати позичальнику кредит у вигляді не відновлюваної кредитної лінії в сумі 23 630,00 доларів США строком до 28 липня 2026 року зі сплатою 12 відсотків річних за користування кредитом, а позичальник зобов'язався прийняти цей кредит та в подальшому здійснювати безготівкові або готівкові платежі на погашення цього кредиту та процентів за користування ним у відповідності до узгодженого графіку.

Із зустрічної позовної заяви ОСОБА_5.(а.с.70) вбачається,що за укладеним 26.07.2006 року між нею та ПАТ «Райффайзен банк Аваль» кредитним договором банк надав їй кредит в сумі 23630,00 доларів США,що в гривневому еквіваленті склало 119331,50 гр. для його цільового використання- придбання об»єкту нерухомості. Умовами договору передбачено погашення кредиту згідно з графіком в розмірі 1/240 від суми ліміту отриманого кредиту,погашення відсотків за користування кредитом здійснюється щомісячно.

Не оспорюючи правомірність банку з укладення кредитного договору у в валюті США, позивачка разом із тим вважає,що договір є удаванним,оскільки фактично був укладений не в іноземній валюті, а в гривнях.

Частиною 1 статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам,волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі., а частиною 5 цієї статті ЦК України визначено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з вимогами ст..526 ЦК України зобов»язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу,інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог- відповідно до ззвичаїв ділового обороту або інших вимог,що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

На момент видачі кредиту банк мав ліцензію Національного банку України та відповідний дозвіл на право здійснювати операції з валютними цінностями

Із заяви на видачу готівки №к4/7 від 28 липня 2006 року,підписаної особисто відповідачкою ОСОБА_5.(а.с.84), меморіального валютного ордеру №22/2216-70 від 28 липня 2006 року(а.с.124) вбачається,що за укладеним з банком кредитним договором вона є отримувачем 23 630,00 доларів США,що станом на той день було еквівалентно 119331гр.50коп.

Із наданих суду ксерокопій квитанцій про здійснення валюто-обмінних банківських операцій також видно,що погашення кредитної заборгованості ОСОБА_5 здійснювалось із застосуванням операції «продаж іноземної валюти»з зазначенням сум,що підлягають сплаті, еквівалентних доларам США на час здійснення операції(а.с.84-114) .

Свої зобов»язання з погашення кредиту ОСОБА_5. виконувала протягом тривалого часу , починаючи з 2006р., до 2013 року.

Таким чином із матеріалів справи вбачається,що28 липня 2006року сторони уклали кредитний договір №014/17-22/2216-70 щодо надання ОСОБА_5 кредиту- 23 630 доларів США для придбання нерухомого майна,зміст якого не суперечить закону і який відповідав її волевиявленню ,був спрямований на реальне настання правових наслідків,що обумовлені ним і не вчинявся сторонами для приховування іншого правочину.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Позивачкою за зустрічним позовом всупереч вимогам,передбаченим ст.ст.10,60 ЦПК України , не доведено, що укладений кредитний договір є удаваним і укладався для приховування іншого договору,тому суд першої інстанції правильно відмовив їй у задоволенні зустрічного позову про визнання кредитного договору удаваним.

Доводи ОСОБА_5,що зазначені в позовній заяві і в апеляційній скарзі про укладення кредитного договору в гривнях, суперечить зазначеним доказам у справі і вимогам закону,оскільки вид валюти при виконанні кредитного договору саме по собі не є приховуванням іншого правочину при укладенні договору.

Доводи в апеляційній скарзі на неправильність розрахунків банку з посиланням на розмір заборгованості,виходячи із суми кредиту в гривнях,є неспроможними,оскільки кредитний договір укладений в доларах США.

Разом із тим суд припустився помилки у застосуванні матеріального закону.

Відмовляючи ОСОБА_5 у задоволенні позовних вимог через їх недоведеність,суд одночасно відмовив у позові і на підставі пропуску позовної давності,що за вимогами ч.4 ст.267 ЦК України є самостійною підставою для відмови у позові і суперечить роз»ясненням,наданим у абз.3 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009р. «Про судове рішення у цивільній справі»,тому ці підстави відмови у позові підлягають виключенню із мотивувальної частини рішення суду.

Крім того згідно з розрахунком заборгованості, яка відповідачкою не спростована, сума заборгованості ОСОБА_5 перед банком станом на 17 листопада 2014 року склала: заборгованість за кредитом - 12586,87 доларів США, заборгованість по сплаті відсотків - 2404,27 доларів США, пеня за невчасну сплату кредиту та погашення відсотків - 3539,74 доларів США, а всього - 18530,88 доларів США, що еквівалентно 284182,43 грн.

З урахуванням заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності щодо стягнення неустойки,яку суд взяв до уваги, судом першої інстанції правильно стягнуто неустойку в межах одного року,що передбачено ст..258 ЦК України і цей висновок не оскаржений позивачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

У відповідності до п.12 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", у разі, якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч. 3 ст.533 ЦК України.

Оскільки на момент укладення кредитного договору у позивача була ліцензія на здійснення операцій з валютними цінностями і банк правомірно надав кредит в іноземній валюті - доларах США, то і сума боргу за кредитним договором підлягає визначенню в доларах США.

Разом з тим, положення ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом та не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення пені, проте суд стягнув пеню у доларах США.

За період з січня 2014 року на час звернення позивача з позовом до суду в межах позовної давності,передбаченої п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України і з урахуванням меж заявлених позовних вимог пеня за порушення зобов»язання по сплаті кредиту ,за курсом долару США відносно гривні ,встановленим НБУ України на час розгляду справи, дорівнює 70 293гр.15 коп.

З огляду на зазначене рішення суду підлягає зміні в частині стягнення заборгованості за кредитом.

Керуючись ст.ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитом в сумі 12586,87 доларів США, заборгованість за процентами в сумі 2404,27 доларів США, пеню в сумі 70 293гр.15коп.

Рішення Бердянського районного суду Запорізької області від 12 жовтня 2015 року у цій справі змінити в мотивувальній частині щодо відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 про визнання кредитного договору удаваним.Виключити із мотивувальної частини рішення висновки суду щодо відмови ОСОБА_5 у задоволенні позову за пропуском позовної давності.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: