Справа № 2-614/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2016 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Трегубенко Л. О. ,

за участю секретаря судового засідання - Білак В. Ю., Подплетніковій В.І., Романченку С.О., Ковальчуку О.М., Лемішко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна», Відкрите акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Дженерелі Гарант», - про відшкодування матеріального збитку та моральної шкоди, завданих внаслідок ДТП,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду позов до ОСОБА_2, треті особи: ТОВ «Порше Лізинг Україна», ВАТ «Українська страхова компанія «Дженерелі Гарант», - про відшкодування матеріального збитку та моральної шкоди, завданих внаслідок ДТП.

Обгрунтовує позовні вимоги тим, що 31.05.2010 р. о 11 год. 25 хв. у м. Києві на перехресті вул. Нижній Вал - вул. Почайнинська трапилась дорожньо-транспортна пригода.

Відповідач ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_1, проїхав перехрестя вул. Верхній Вал - вул. Почайнинська на червоний колір світлофора, що забороняє рух, не зупинившись на знак 2.2 (проїзд без зупинки заборонено), не переконався, що це буде безпечно, не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, в результаті чого вчинив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_1, що привело до пошкодження обох транспортних засобів.

Зазначив, що власником автомобіля НОМЕР_2, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6, є ОСОБА_1.

Працівниками ДАІ було складено протокол про адміністративне правопорушення серії АА1 №161340 відносно ОСОБА_1, оскільки вбачали в його діях склад правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Постановою Подільського районного суду м. Києва у справі № 3-4377/10 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено штраф у розмірі 340 грн. За результатами розгляду скарги ОСОБА_1 Апеляційним судом м. Києва 12.08.2010 р. винесено постанову № 33-1243 про скасування постанови Подільського районного суду м. Києва від 10.06.2010 р. , згідно якої в діях ОСОБА_1 не вбачається склад адміністративного правопорушення.

Вказав, що замовив проведення автотехнічної експертизи, за результатами якої було складено звіт №7041 від 02.08.2010, вартість якої склала 515,52 грн., сплачену до ДП «Київська обласна багатопрофільна лабораторія» науково-дослідного експертно-криміналістичного центру, що підтверджується банківською квитанцією №101U37620 від 02.08.2010 р..

Апеляційним судом м. Києва під час апеляційного провадження було допитано свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, що безпосередньо володіють даними відносно фактів настання ДТП, взято до уваги висновок спеціаліста автотехніка №13-10 від 02.08.2010, за результатами розгляду якого було винесено 12.08.2010 р. постанову, за якою в діях ОСОБА_1 не вбачається склад адміністративного правопорушення та скасовано постанову Подільського районного суду міста від 10.06.2010.

Вважає, що трапилось ДТП, однак працівники ДАІ невірно та неповно дослідили обставини ДТП, не опитали всіх свідків, не перевірили пошкодження транспортних засобів, не дослідили рух транспортних засобів з врахування вимог встановлених на місці ДТП дорожніх знаків, внаслідок чого протокол про адміністративне правопорушення оформили невірно з порушенням норм закону відносно невинної особи. В подальшому такі ж порушення допустив Подільський районний суд при винесенні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

Оскільки постановою Апеляційного суду м. Києва було встановлено відсутність будь-яких порушень правил дорожнього руху зі сторони позивача, а також, що в даному ДТП було два учасники, винною особою є другий учасник ДТП - відповідач ОСОБА_2. Останній не був присутній на розгляді справи у Подільському районному суді м. Києва, Апеляційному суді м. Києва, в матеріалах справи про притягення до адміністративної відповідальності відсутні будь-які дані відносно того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2, а тому вважає, що відповідальність за нанесений збиток має нести особисто відповідач.

Для визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику автомобіля НОМЕР_2, було замовлено проведення автотоварознавчого дослідження у СПД - ОСОБА_8, (який має вищу технічну освіту та стаж роботи з 2005 року, кваліфікаційне свідоцтво оцінювача Фонда державного майна України МФ № 3432 від 12.02.2005 р. та посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача МФ №3722-ПК, виданого Фондом державного майна України 27.11.2008 р.. Свідоцтво Фонду державного майна України про реєстрацію в державному реєстрі оцінювачів № 3030 від 16.06.2005 р.)

За результатами автотоварознавчого дослідження складено звіт №7041 від 02.08.2010 р., відповідно до якого матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля НОМЕР_2, в результаті його пошкодження при ДТП, становить 104 847,25 грн. За проведення автотоварознавчого дослідження позивач сплатив 800 грн., що підтверджується квитанцією №373963 від 14.06.2010 р. та Актом здачі-прийняття виконаних робіт №7041 від 14.06.2010 р.

Відповідно до ст. 1187, 1166 ЦК України вважає, що завдана шкода позивачу має бути повністю компенсована ОСОБА_2.

Просив стягнути з відповідача вартість матеріального збитку у розмірі 104847,25 грн., вартість проведення автотоварознавчого дослідження - 800 грн., вартість проведення автотехнічного дослідження у розмірі 515,52 грн., а всього стягнути 106162,77 грн.

Додатково позивач зазначив, що зазнав душевних страждань, які пов'язані з ДТП, пошкодження його автомобіля. За таких обставин, розмір грошового відшкодування моральної шкоди, який повинен бути стягнутий з відповідача, позивач оцінює в 5 000 грн.

Також просив стягнути з відповідача понесені ним витрати по сплаті правової допомоги у розмірі 10000 грн. 00 коп., та судові витрати.

Відповідно до заяви про збільшення позовних вимог, просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь вартість матеріального збитку - 104847,25 грн., вартість проведення авто-технічного дослідження КНСЕУ від 07.03.2014 р - 4000 грн., вартість проведення авто технічного дослідження - 515,52 грн., вартість проведення авто товарознавчого дослідження - 800 грн., а всього стягнути 110162,77 грн.; також завдану моральну шкоду у сумі 5000 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 10000 грн. та сплачені судові витрати.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач, ОСОБА_2, позовні вимоги не визнав, у письмових запереченнях зазначив наступні підстави. Вказав, що позивач в обґрунтування своїх вимог посилається на авто-технічну експертизу, яка є доказом вини відповідача в ДТП, проте в справі було проведене авто-технічне дослідження, за результатами якого був складений не висновок експерта, а висновок спеціаліста, що підтверджується Висновком спеціаліста №13-10 від 02.08.2010 р., наданим позивачем.

У запереченнях заначив, що позивач посилається на постанову Апеляційного суду м. Києва №33-1243 від 12.08.2010, якою скасовано постанову Подільського районного суду м. Києва від 10.06.2010 про притягнення його до адміністративної відповідальності, тому позивач помилково вважає, що автоматично винним у ДТП є відповідач. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, постанова Апеляційного суду м. Києва від 12.08.2010 стосовно ОСОБА_1 не може розглядатись як належний доказ вини ОСОБА_2, оскільки не встановлено вини відповідача. Також дана постанова суду як доказ не відповідає вимозі закону про допустимість доказів, оскільки ч.2 ст.59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Постанова Апеляційного суду м. Києва від 12.08.2010 про невинуватість позивача у вчиненні ДТП не є одночасно постановою суду про визнання відповідача винним у вчиненні цього ДТП.

Відповідач зазначив, що постанова суду є єдиним документом, який встановлює вину особи. Стосовно відповідача така постанова відсутня. Відсутність відповідної постанови є підставою розглядати особу як невинувату. Також додатковим доказом невинуватості відповідача є відсутність складеного проти нього протоколу про адміністративне правопорушення, тільки за наслідками складання якого можливе притягнення особи до адміністративної відповідальності та визнання її винною у вчиненні правопорушення. Позивач в обґрунтування своїх вимог посилається на пояснення свідків, які були на засіданні в Апеляційному суді м. Києва, проте судом першої інстанції показання свідків не розглядались з причин відсутності відомостей про зазначених осіб у протоколі про адміністративне правопорушення АА1 №161340 від 31.05.2010 р. На даному документі стоїть підпис позивача, що підтверджує про його ознайомлення з протоколом та погодився з внесеними до нього даними. Ці особи не брали участь при розгляді справи в суді першої інстанції, оскільки позивач не подавав клопотання про їх залучення, проте в подальшому подав клопотання до Апеляційного суду м. Києва про виклик та допит свідків, а також залучення до справи додаткових письмових пояснень. Відповідач був відсутній при апеляційному розгляді справи, тож був позбавлений можливості поставити їм запитання. У позовній заяві відсутні будь-які докази спричинення моральної шкоди, а також не простежується причинно-наслідковий зв'язок між діями відповідача та обставинами, які позивач називає моральною шкодою. За наведених підстав просили відмовити у задоволенні позову.

Треті особи, ТОВ «Порше Лізинг Україна», ВАТ «Українська страхова компанія «Дженерелі Гарант», належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, повторно не з'явились, причини неявки не повідомили.

Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги не підтверджені, а тому задоволенню не підлягають з наступних підстав.

За загальним правилом, відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Суд втановив, що 31.05.2010 р. о 11 год. 25 хв. в м. Києві на перехресті вул. Нижній Вал - вул. Почайнинська в м. Києві за участю сторін, а саме водія ОСОБА_1, який керував автомобілем НОМЕР_3, та водія ОСОБА_2, який керував автомобілем «Фольцваген Гольф», д.н. НОМЕР_1, сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої були пошкоджені транспортні засоби, власникам завдано матеріальної шкоди.

Відповідно до протоколу серія АА1 №161340, складеного 31.03.2010 р. старшим інспектором ІВОМДТП Подільського ВДАІ , старшим лейтенантом міліції Яремчук Ю.П., громадянин ОСОБА_1 31.05.2010 р. о 11 год. 25 хв. в м. Києві на перехресті вул. Нижній Вал - вул. Почайнинська в м. Києві, керуючи автомобілем НОМЕР_4, при ввімкненні сигналу світлофору, що дозволяє рух, водій не дав дорогу автомобілю НОМЕР_5, під керуванням водія ОСОБА_2, який завершував рух через перехрестя, внаслідок чого порушив п.16.5 ПДР України (а.с.156).

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 10.06.2010 р. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнено до штрафу у вигляді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних доходів громадян, що становить 340 грн. (а.с.171).

Відповідно до постанови Апеляційного суду м. Києва від 12.08.2010 р. апеляцію ОСОБА_1 задоволено, постанову Подільського районного суду м. Києва від 10.06.2010 р. скасовано, провадження у адміністративній справі відносно ОСОБА_1 закрито у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.208-209).

Відповідно до п. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно п.3 цієї ж статті, обставини, встановлені судовим рішенням у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно роз'яснень у п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв'язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 КУпАП), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

За результатами звернення захисника ОСОБА_10 (представника ОСОБА_1.) щодо проведення автотехнічного дослідження ДТП, 02.08.2010 р. спеціалістом ОСОБА_15. було складено висновок спеціаліста №13-10, за висновками якого: «Водій автомобіля Фольцваген повинен був діяти згідно вимог п.8.7.3 е) ПДР - червоний сигнал світлофора забороняє рух, розмітка 1.12 (стоп лінія), знак 2.2 (Проїзд без зупинки заборонено) і п. 10.1 ПДР - перед початком руху… водій повинен переконатися що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. При цьому, якщо виходити виключно з показів водія автомобіля «Фольцваген», що він зупинявся біля розмітки 1.12 (стоп лінія) і знака 2.2 (Проїзд без зупинки заборонено), з технічної точки зору дії цього водія не відповідали вимогам п.10.1 ПДР України - перед початком руху… водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. Водій автомобіля КРАЙСЛЕР д.н.з. НОМЕР_7 повинен був діяти згідно вимог п. 8.7.3. а) ПДР - зелений сигнал світлофора дозволяє рух. З технічної точки зору,, причиною зіткнення автомобілів є дії водія автомобіля Фольсваген, які не відповідали вимогам п. 8.7.3 е) ПДР, розмітки 1.12 (стоп лінія), знаку 2.2. (Проїзд без зупинки заборонено) і п. 101 ПДР.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 25 березня 2014 року було призначено судову авто-технічну експертизу, проведення експертизи було доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

За результатами проведеної у справі автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи старшими судовими експертами відділу автотехнічних видів досліджень Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, Калмиковим С.В. та Пупіним І.В., було складено 31 жовтня 2014 р. висновок експертів №5383/5384/14-52.

У висновку зазначено, що в процесі даної ДТП між собою контактували передня частиною автомобіля Chrysler та бокова частина автомобіля Volksvagen. При цьому, з урахуванням кінцевого розташування транспортних засобів на місці пригоди, а також встановлені напрямки їх руху перед пригодою, можна вказати, що після зіткнення даних транспортних засобів відбувалось обертання автомобіля Chrysler по ходу годинникової стрілки до кінцевого розташування. В свою чергу, за рахунок контактування з автомобілем Chrysler до поступальної складової руху автомобіля Volksvagen додалась обертова по ходу годинникової стрілки, тобто до кінцевого розташування на певній ділянці (величину якої за відсутності слідів його переміщення по опорній поверхні після зіткнення визначити не можливо) автомобіль Volksvagen рухався стані бокового заносу.

Встановити, більш точно механізм розвитку даної події не можливо, оскільки відсутній повний комплекс слідової інформації (першочергово слідів переміщення транспортних засобів по опорній поверхні), який би характеризував параметри руху транспортних засобів перед, в процесі та після пригоди.

Вирішити поставлене питання щодо швидкості руху транспортних засобів (автомобілів Volksvagen та Chrysler) в момент їх зіткнення в рамках даного дослідження не видалось за можливе з причин, наведених в дослідницькій частині.

Пояснення водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в частині напрямку руху керованих ними транспортних засобів перед пригодою, орієнтовного розташування відносно границь проїзної частини, а також виїзду на перехрестя обох транспортних засобів на дозволяючий сигнал світлофора не містять суттєвих протиріч між собою та зафіксованою слідовою інформацією, а тому можуть вважатись з технічної точки зору спроможними.

В даній дорожній обстановці водій автомобіля Volksvagen ОСОБА_2 з моменту виникнення небезпеки повинен був діяти у відповідності до вимог п. 12.3 ПДР.

В свою чергу, водій автомобіля Chrysler ОСОБА_1 в даній дорожній обстановці повинен був діяти у відповідності до вимог п. 16.5 ПДР.

Встановити дійсну величину швидкості руху автомобіля Volksvagen на момент зіткнення з автомобілем Chrysler, при умові, що даний транспортних засіб (автомобіль Volksvagen) при проїзді перехрестя вул. В.Н. Вал - Почайнинська зупинявся перед дорожнім знаком 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» ПДР, та в подальшому продовжив рух через перехрестя не можливо. Можливо лише вказати, що при умові, що вказане вище віддалення від стоп-лінії та (або) дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» ПДР до місця зіткнення з автомобілем Chrysler становить орієнтовно 10м (див. рис. 4), а також виходячи з технічних характеристик автомобіля Volksvagen, його швидкість руху в момент зіткнення з автомобілем могла складати приблизно 23 км/год.

За обставин, що викладені в дослідницькій частині, виключити можливість виникнення даної пригоди за умови, що даний транспортних засіб (автомобіль Volksvagen) при проїзді перехрестя вул. В.Н. Вал - Почайнинська зупинявся перед дорожнім знаком 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» ПДР, та в подальшому продовжив рух через перехрестя, в рамках даного дослідження не можливо.

За обставин, що викладені в дослідницькій частині, водій автомобіля Volksvagen ОСОБА_14 своїми односторонніми діями не мав технічної можливості уникнути даної ДТП шляхом застосування гальмування автомобіля до зупинки, як того вимагає п.12.3 ПДР та відповідно його дії не суперечили вимогам п. 12.3 ПДР.

В свою чергу, враховуючи проведене вище дослідження, а також наявний факт зіткнення транспортних засобів (автомобілів Volksvagen та Chrysler), можна дійти висновку, що дії водія автомобіля Chrysler ОСОБА_1 з технічної точки зору не відповідали вимогам п. 16.5 ПДР.

За умов, що викладені в дослідницькій частині, регламентувати та оцінювати дії водія автомобіля Volksvagen ОСОБА_14 відносно вимог дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» ПДР та відповідно дорожньої розмітки 1.12 «стоп-лінія» ПДР з технічної точки зору не доцільно, вони доцільні лише за умови непрацюючого світлофорного об'єкту по напрямку руху автомобіля Volksvagen.

Регламентувати та оцінювати дії водіїв транспортних засобів (ОСОБА_14 та ОСОБА_1.) відносно вимог п.8.7.3 е) з технічної точки зору не доцільно.

Регламентувати та оцінювати дії водія автомобіля Volksvagen ОСОБА_14 відносно вимог п.10.1 ПДР з технічної точки зору не доцільно.

Суд, дослідивши матеріали справи, надавши належну оцінку висновку судової експертизи, бере до уваги саме висновок судової експертизи, яку проводив Київський науково-дослідному інституту судових експертиз. Суд бере до уваги, що ухвалою суду експертів було попереджено про кримінальну відповідність за ст. ст. 384, 385 КК України.

В той же час, суд не приймає до уваги висновок спеціаліста № 13-10 від 02 серпня 2010 року (а.с. 31-32), який був наданий представником позивача, оскільки даний висновок проводився виключно на підставі наданих документів, які надавалися позивача, що викликає у суду сумніви в об'єктивності та вірності складеного висновку.

Згідно ст. ст. 58-59 ЦПК України докази по справі повинні бути належними та допустимими.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України "Про судову експертизу" від 25.02.1994 рору судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, а також у випадках і на умовах, визначених цим Законом, судові експерти, які не є працівниками зазначених установ. Ч.1 ст.9 цього ж Закону передбачає, що атестовані відповідно до цього Закону судові експерти включаються до державного Реєстру атестованих судових експертів, ведення якого покладається на Міністерство юстиції

Проте, спеціаліст ОСОБА_15 відсутній в Реєстрі атестованих судових експертів, тож не має права складати експертний висновок, що підтверджується витягом з цього реєстру станом на 21.09.2010 р.

Суд звертає увагу, що висновок спеціаліста не є експертизою, спеціаліст ОСОБА_15. не є експертом, тому цей документ не є доказом і не може братися судом до уваги.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення майнового збитку задоволенню не підлягає.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди слід зазначити наступне.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про недоведеність вимог про стягнення моральної шкоди.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі наведенного та керуючись ст. ст. 3, 15, 16, 22, 23, 1166, 1167, 1172, 1188 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 58-60, 61, 64, 88, 174, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна», Відкрите акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Дженерелі Гарант», - про стягнення матеріального збитку в сумі 104847 грн. 25 коп., вартості проведених авто-технічних досліджень в сумі 4000 грн., сумі 515 грн. 52 коп. та сумі 800 грн., всього суми 110162 грн. 77 коп. та моральної шкоди у сумі 5000 грн., а також витрат на правову допомогу в сумі 10000 грн. та інших судових витрат відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд м. Києві в установленому законом порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л. О. Трегубенко