Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2016 року Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі

головуючої судді Сарай А.І.

при секретарі Гечка К.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_1 до Будинкового комітету «Тиса Уж» та Ужгородської міської ради про визнання права власності на квартиру,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Будинкового комітету «Тиса Уж», третя сторона без самостійних вимог Ужгородська міська рада про визнання права власності на квартиру. Протокольною ухвалою суду Ужгородську міську раду залучено до участі у справі як співвідповідача.

В позовній заяві представник позивача посилається на те, що позивач ОСОБА_2 постійно проживав разом зі своїми батьками в гуртожитку № 5 по вул. Можайського в м. Ужгороді. В період з 2003 по 2015 роки він мав тимчасову прописку, а після реконструкції гуртожитку, здачею в експлуатацію та присвоєння нумерації квартир, а саме 24 лютого 2015 року до квартири № 95 (колишня № 5) будинку № 5 по вул. Можайського із м. Ужгороді, постійно зареєстрований. Даний гуртожиток, а нині багатоквартирний будинок знаходиться на балансі Ужгородської міської ради, а також створений БК «Тиса Уж». Відповідно до рішення виконкому Ужгородської міської ради від 05 грудня 2014 року № 464 даний дозвіл БК «Тиса Уж» на укладення договорів найму із мешканцями будинку № 5 по вул. Можайського в м. Ужгороді, в тому числі і ОСОБА_2 на однокімнатну квартиру № 95 (колишня № 5). 20 січня 2015 року з ОСОБА_2 та БК «Тиса Уж» на підставі рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 05 грудня 2014 року № 464 укладений договір найму на безстрокове користування квартирою № 95 у будинку № 5 по вул. Можайського у м. Ужгороді, яка складається із однієї житлової кімнати площею 15.7 м.кв., загальною площею 22.5 м.кв. Із правовідносин, які склалися між позивачем та відповідачем вбачається, що предмет доказування права у позивача ОСОБА_2 є договір найму житлового приміщення. У звязку з тим, що в приватизації квартири позивачеві відмовлено, то він позбавлений реалізувати своє право шляхом приватизації, а тому вимушений за захистом свого права із даним позовом звернутися до суду. Просить визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала посилаючись на викладені в позовній заяві обставини і просить позов задовольнити.

Представник Будинкового комітету «Тиса Уж» в судове засідання не зявився. Голова будинкового комітету подав до суду письмову заяву відповідно до якої просить розглянути справу без їхньої участі за наявними матеріалами справи, позовну заяву ОСОБА_2 підтримують в повному обсязі та просять її задовольнити.

Представник Ужгородської міської ради в судове засідання не зявився, так як згідно надісланої до суду письмової заяви просить розглянути справу без його участі на підставі наявних матеріалів згідно чинного законодавства України.

Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 05.12.2014 р. № 464 вирішено укласти договори найму на 146-ти квартирний житловий будинок по вул. Можайського, 5, БК «Тиса Уж». У звязку із закінченням реконструкції гуртожитку та здачею в експлуатацію 146-ти квартирного житлового будинку по вул. Можайського, 5, на підставі списків мешканців будинку, затверджених загальним рішенням мешканців будинку, протокол від 27.02.2014 р. № 5 та відповідно до заяв громадян, фактично проживаючих у цьому будинку, вирішено укласти договір найму з ОСОБА_2 на квартиру № 95, що складається з однієї кімнати житловою площею 15.7 кв.м., склад сімї одна особа.

20.01.2015 р. між ОСН БК «Тиса Уж» (наймодавець) та ОСОБА_2 (наймач), на підставі витягу з рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 05.12.2014 р. № 464, укладено типовий договір найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду, згідно якого наймодавцем надано наймачу в безстрокове користування житло квартиру за адресою м. Ужгород, вул. Можайського, 5/95, житловою площею 15.7 кв.м.

Довідкою ОСН БК «Тиса Уж» № 433 від 01.07.2015 р. стверджується, що ОСОБА_2 проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, з 2012 року, зміна нумерації квартири з № 5 на № 95 згідно рішення міської ради від 05.12.2014 р. № 464.

Згідно даних паспорта позивача ОСОБА_2, він значиться зареєстрованим за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2.

01.09.2014 р. ТОВ «Уж-Інвентаризатор» на імя позивача виготовлено технічний паспорт (інвентаризаційна справа № 117/8596) на квартиру АДРЕСА_2.

Згідно витягу з рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 12.08.2015 р. № 254 «Про приватизацію державного житлового фонду», за результатами розгляду заяви на приватизацію, що надійшли від наймачів квартир, які використовуються ними та членами їх сімей на умовах найму, виконавчим комітетом вирішено відповідно до ст. 5 п. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» відмовити ОСОБА_2 у передачі у власність шляхом приватизації займаної на умовах найму однокімнатної квартири за адресою: вул. Можайського, 5/95, у звязку з використаним правом на безоплатну приватизацію у межах номінальної вартості житлового чеку за адресою: пр. Свободи, 37/49 (41.4 кв.м. при нормі 31 кв.м.).

Статтею 9 Житлового кодексу України встановлено, що до житлових прав громадян відноситься право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

У відповідності до наданих суду матеріалів, будинок, розташований за адресою: м. Ужгород, вул. Можайського перебуває на балансі Ужгородської міської ради.

Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачає, що метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин. Приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах, та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв) державного житлового фонду на користь громадян України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що правовідносини, які виникли в звязку з приватизацією житла, відмови уповноваженого органу в проведенні приватизації, виникають з житлових правовідносин.

Конституцією України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання і захисту усіх форм власності.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається в порядку, визначеному законом.

Правові основи приватизації житла, що знаходяться в державній власності, визначені в Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 р. № 2482-ХІІ.

Зазначеним Законом регламентований порядок набуття права власності на житло громадянами України, які користуються державним житловим фондом, з обмеженнями, визначеними п. 2 ст. 2 цього Закону.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» не підлягають приватизації: квартири - музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків памяток садове - паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв, квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають у аварійному стані, квартири (будинки, кімнати), які віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки) житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обовязкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Статтею 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сімї та додатково 10 квадратних метрів на сімю.

Згідно з п. 5 ст. 5 вищевказаного Закону, кожний громадянин України має право приватизувати житло, яке він займає безоплатне в межах номінальної вартості житлового чеку, або частковою доплатою один раз.

Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що позивач зареєстрований в спірному житловому приміщенні. При цьому матеріали справи не містять належних та допустимих доказів участі позивача у приватизації державного житлового фонду.

Згідно з п. 10 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, крім випадків передбачених законом.

У відповідності до ч. 11 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом.

Відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та з метою приведення у відповідність до законодавства нормативно-правових актів, наказом Міністра з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16 грудня 2009 року затверджене «Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», яке встановлює процедуру передачі квартир у приватну власність громадян та зразки документів, які оформлюються згідно цієї процедури, в т.ч. і рішення органу приватизації.

Статтею 16 ЦПК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, визнання права.

В пункті 5 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5 пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ розяснив, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК).

При розгляді справи встановлено, що спірну квартиру було надано в користування ОСОБА_2 у встановленому законом порядку.

Враховуючи наведене та оскільки судом встановлене право позивача на одержання спірної квартири у приватну власність, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання за ним права власності на квартиру АДРЕСА_3 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 16, 328 ЦК України, ст. 9 ЖК України суд,

Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності на квартиру АДРЕСА_3.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Головуюча Сарай А.І.