АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/734/16. Суддя-доповідач : - Кокоша В.В.
Категорія: договірні.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2016 року. Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді: - Кокоші В.В.,

суддів: - Черкасова В.В., Пономаренко Ю.А.,

за участю секретаря: - Лашакової Д.І.,

заслухавши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7, ОСОБА_8 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа: Управління у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради - про стягнення суми боргу за договором позики, звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_6, в особі свого представника ОСОБА_7, звернувся в суд із вказаним позовом, який уточнив у листопаді 2014 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 18 березня 2010 року він та ОСОБА_8 уклали договір позики, за умовами якого він передав у власність ОСОБА_8 2 424 000 грн., що становило еквівалент 303 000 доларів США, які останній зобов'язався повернути йому в строк до 25 грудня 2012 року, але не менше ніж 40 000 грн., що є еквівалентом 5000 доларів США в квартал.

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором 18 березня 2010 року він та ОСОБА_9 уклали договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Харківського МНО Лавінда Н.О. за р. №1036, згідно з яким ОСОБА_9 передала йому в іпотеку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1.

23 червня 2010 року ОСОБА_8 повернув йому добровільно частину позики в сумі 39 650 грн., що становило еквівалент 5000 доларам США.

Залишок суми позики, еквівалентний 29 8000 доларам США, ОСОБА_8 повернути відмовився.

Станом на 8 листопада 2014 року заборгованість ОСОБА_8 за договором позики становить 4 312 060 грн., що еквівалентно 298 000 доларам США, три проценти річних від простроченої суми за період з 25 грудня 2012 року по 8 листопада 2014 року становить 234 572 грн. 80 коп.

Посилаючись на вказані обставини та ст. ст. 526, 533, 625, 1046, 1049 ЦК України, ст. ст. 11, 33, 39 Закону України «Про іпотеку», ОСОБА_6 просив суд стягнути з ОСОБА_8 на його користь заборгованість за договором позики від 18 березня 2010 року в розмірі 4 312 060 грн., 3 проценти річних в розмірі 2 345 72 грн. 80 коп., а всього 4 546 632 грн. 80 коп.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_8 за договором позики від 18 березня 2010 року в розмірі 4 546 632 грн. 80 коп., звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1, жилою площею 115,9 кв., загальною площею 162,8кв. м., яка належить на праві власності ОСОБА_9

Визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу з публічних торгів за початковою ціною 4 384 410 грн.

Виселити ОСОБА_8, ОСОБА_9 та членів їх сім'ї з квартири АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_8 позов не визнав.

При цьому посилався на те, що гроші у ОСОБА_6 він не брав, договір позики від 18 березня 2010 року з ним не підписував.

Відповідачка ОСОБА_9, в особі свого представника, позов не визнала.

При цьому посилалася на те, що її чоловік ОСОБА_8 грошові кошти від ОСОБА_6 не отримував, договір позики від 18 березня 2010 року не підписував. Договір іпотеки з ОСОБА_6 був укладений нею 18 березня 2010 року за тяжких обставин, оскільки вона перебувала на той час у стані вагітності та піддалася на умовляння свого чоловіка.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 грошові кошти в розмірі 2 347 207 грн. 25 коп., що складаються із суми позики в розмірі 2 224 350 грн. та 3% річних в розмірі 122 857 грн. 25 коп.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_8 звернуто стягнення на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1, яка має загальну площу 162,8 кв. м. та належить на праві власності ОСОБА_9 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Харківського МНО Лавінда Н.О. 11 березня 2010 року за р. №944, шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах з початковою ціною, узгодженою сторонами в договорі іпотеки від 18 березня 2010 року, яка дорівнює 2 424 000 грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_8, ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 827 грн. з кожного.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 грошових коштів в розмірі 2 347 207 грн. 25 коп., які складаються із суми позики в розмірі 2 224 350 грн. та 3% річних в розмірі 122 857 грн. 25 коп. та постановити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_8 на користь позивача заборгованість за договором позики в розмірі 7 029 820 грн., три проценти річних в розмірі 5 961 28 грн. 73 коп., а всього 7 625 948 грн. 73 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_6 в повному обсязі.

Апеляційні скарги представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7, ОСОБА_8 підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково позов про стягнення заборгованості, суд виходив з того, що 18 березня 2010 року ОСОБА_8 отримав від ОСОБА_6 грошову позику у національній валюті України гривні, яку добровільно повернути відмовився, а тому стягнення заборгованості за договором позики має здійснюватися у гривні.

Проте, погодитись з висновком суду в цій частині не можна, оскільки він дійшов його з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певних дій, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема договорів та інших правочинів ( ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Матеріали справи свідчать, що 18 березня 2010 року ОСОБА_6 та ОСОБА_8 уклали договір позики, за умовами якого позивач передав у власність ОСОБА_8 2 424 000 грн., що становило еквівалент 303 000 доларів США, які останній зобов'язався повернути позивачу в строк до 25 грудня 2012 року, але не менше ніж 40 000 грн., що є еквівалентом 5000 доларів США, в квартал (а. с. 47 том №1).

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором 18 березня 2010 року ОСОБА_6 та ОСОБА_9 уклали договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Харківського МНО Лавінда Н.О. за р. №1036, за умовами якого ОСОБА_9 передала в іпотеку ОСОБА_6 належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 5-10,12-17 том №1).

Згідно заяви ОСОБА_6, посвідченої приватним нотаріусом Харківського МНО Лавінда Н.О. 23 червня 2010 року за р. №2427, він отримав від ОСОБА_8 в рахунок погашення заборгованості за договором позики частину боргу в розмірі 39 650 грн., що становило еквівалент 5000 доларів США (а. с.11 том №1).

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Згідно ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України (ч. 1 ст. 192 ЦК України).

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане в гривнях. Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Отже, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.

Із договору позики від 18 березня 2010 року, укладеного між ОСОБА_6 і ОСОБА_8 вбачається, що між позикодавцем та позичальником виникли правовідносини, у яких грошовий еквівалент позики визначено в іноземній валюті, а повернення суми позики прив'язане до курсу долара США.

Стягуючи з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 заборгованість за договором позики в розмірі 2 224 350 грн., суд першої інстанції не врахував вказані обставини та помилково дійшов висновку, що розмір неповернутої позики повинен визначатися не за офіційним курсом долара США на день платежу, а в національній валюті гривні.

За таких обставин, рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 заборгованості за кредитним договором в розмірі 2 347 207 грн. 25 коп., 3 % річних в розмірі 122857 грн. 25 коп. не може бути визнано колегією суддів законним і обґрунтованим та підлягає скасуванню.

Судовим розглядом встановлено, що заборгованість ОСОБА_8 за договором позики від 18 березня 2010 року на час розгляду справи апеляційним судом становить еквівалент 298 000 доларів США (303 000 - 5000 = 298 000).

Станом на 25 жовтня 2016 року еквівалент 298 000 доларів США за офіційним курсом Національного банку України становить 7 640 869 грн. (100 доларів США = 2564,0480; 298 000 х 2564,0480 =7 640 869).

Зважаючи на те, що ОСОБА_6 не виконав свої зобов'язання за договором позики та у визначений договором строк не повернув позивачу суму позику еквівалентну 298 000 доларам США, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 заборгованість за договором позики від 18 березня 2010 року в розмірі 7 640 869 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідач ОСОБА_8 прострочив виконання грошового зобов'язання на 1399 днів (за період з 26 грудня 2012 року по 25 жовтня 2016 року), у зв'язку з чим зобов'язаний сплати позивачу три проценти річних від простроченої суми в розмірі 878 595 грн. 26 коп. (7 640 869 грн. х 3 % х 1399 днів : 365 днів :100 % = 878 595 грн. 26 коп.)

Таким чином, колегія судів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 заборгованість за договором позики від 18 березня 2010 року в розмірі 7 640 869 грн., три проценти річних від простроченої суми в розмірі 878 595 грн. 26 коп., а всього 8 519 464 грн. 25 коп.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_8 про те, що гроші у ОСОБА_6 він не брав, договір позики від 18 березня 2010 року не підписував, не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів.

За клопотанням представника ОСОБА_8 - ОСОБА_11 судом апеляційної інстанції була призначена у справі судово-почеркознавча експертиза.

Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи №6973/6974 від 5 серпня 2016 року, проведеної експертами Харківського НДІСЕ ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса, підпис від імені ОСОБА_8 у договорі позики від 18 березня 2010 року, укладеному між ОСОБА_6 та ОСОБА_8, в рядку «Позичальник» - виконаний за допомогою пасти для кулькових ручок рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів ОСОБА_8 Рукописний запис «ОСОБА_13» у договорі позики від 18 березня 2010 року, укладеному між ОСОБА_6 та ОСОБА_8, в рядку «Позичальник» - виконаний ОСОБА_8 (а. с. 19-33 том №2).

Наведене свідчить, що 18 березня 2010 року ОСОБА_8 отримав від ОСОБА_6 за договором позики грошові кошти в розмірі 2 424 000 грн., що становило еквівалент 303 000 доларів США, та після їх отримання власноруч підписав договір позики.

Колегія суддів не може погодитись з рішенням суду в частині реалізації предмета іпотеки з прилюдних торгах за початковою ціною, узгодженою сторонами в договорі іпотеки від 18 березня 2010 року, яка дорівнює 2 424 000 грн.

Відповідно до ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Отже, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки резолютивна частина рішення суду має відповідати вимогам ч. 6 ст. 38, ст. 39 Закону України «Про іпотеку» та положенням п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України та в ній повинна зазначатись, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. При цьому, суд повинен указати початкову ціну встановлену на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна.

Пунктом 4 договору іпотеки, укладеного від 18 березня 2010 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_9, посвідченого приватним нотаріусом Харківського МНО Лавінда Н.О. за р. №1036, вартість переданої в іпотеку квартири АДРЕСА_1 визначена сторонами в розмірі 2 424 000 (а. с. 7,9 том №1).

Вказана вартість квартири визначена сторонами договору станом на 18 березня 2010 року.

Доказів того, що під час розгляду справи в суді іпотекодержатель квартири та її іпотекодавець досягли між собою згоди щодо ціни продажу предмета іпотеки, матеріали справи не містять.

Згідно звіту про оцінку майна №SМ-403-10-16 від 12 жовтня 2016 року, виготовленого суб'єктом оціночної діяльності ОСОБА_14 та наданого до суду представником ОСОБА_6 - ОСОБА_7, ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 станом на 12 жовтня 2016 року становить 5 429 000 грн.

З огляду на це, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки в частині визначення початкової ціни реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах.

Колегія суддів не може погодитись з рішенням суду і в частині солідарного стягнення з ОСОБА_8, ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 витрат по сплаті судового збору в розмірі 1 827 грн. з кожного.

Діючим законодавством не передбачено солідарне стягнення судових витрат при їх розподілі між сторонами у справі, у зв'язку з чим рішення суду в цій частині підлягає скасуванню.

В іншій частині рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального та процесуального права і підстав для його скасування чи зміни колегія судів не вбачає.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

При зверненні з позовом до суду, подачі апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, ОСОБА_6 понесені витрати по сплаті судового збору в дохід держави в розмірі 7941 грн. 36 коп. (а. с.1, 228 том №1, 248 том №2).

Вказані витрати підлягають стягненню з відповідачів ОСОБА_8, ОСОБА_9 на користь позивача в рівних частках з кожного із них, тобто по 3 970 грн. 68 коп. (7941, 36 грн. : 2 =3970, 68 грн.).

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 3 ч. 1 ст. 307, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7, ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 грошових коштів в розмірі 2 347207 грн. 25 коп., що складаються із суми позики в розмірі 2 224350 грн. та 3% річних в розмірі 122 857 грн. 25 коп.; стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_8, ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 витрат по оплаті судового збору в розмірі 1 827 грн. з кожного - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 заборгованість за договором позики від 18 березня 2010 року в розмірі 7 640 869 грн., три проценти річних від простроченої суми в розмірі 878 595 грн. 26 коп., а всього 8 519 464 (вісім мільйонів п'ятсот дев'ятнадцять тисяч чотириста шістдесят чотири) грн. 25 (двадцять п'ять) коп.

Стягнути з ОСОБА_8, ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 судовий збір з кожного із них по 3 970 (три тисячі дев'ятсот сімдесят) грн. 68 (шістдесят вісім) коп.

Це ж рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки - змінити.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_8 за договором позики від 18 березня 2010 року в розмірі 8 519 464 грн. 25 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_2, житловою площею 115,9 кв. м., загальною площею 162,8 кв. м, що належить на праві власності ОСОБА_9 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Харківського МНО Лавінда Н.О. 11 березня 2010 року за р. №944, шляхом продажу квартири на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною 5 429000 грн.

В іншій частині рішення суду - залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: