Справа №483/2216/15-ц 03.02.2016 03.02.2016 03.02.2016
Справа №483/2216/15-ц
Провадження 22-ц/784/371/16 Головуючий у першій інстанції - Казанлі Л.І.
Категорія 34 Доповідач апеляційної інстанції - Крамаренко Т.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 лютого 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої: Крамаренко Т.В.,

суддів: Козаченка В.І., Галущенка О.І.,

із секретарем судового засідання: Тищенком Л.С.,

за участю: позивачки - ОСОБА_3, відповідачки - ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення гарантійної плати за договором оренди землі, -

в с т а н о в и л а:

В листопаді 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення гарантійної плати за договором оренди землі.

Позивачка вказувала, що 15 вересня 2010 року між нею та ОСОБА_4 було укладено договір оренди землі строком на п'ять років. В день укладення договору вона передала відповідачці грошові кошти в розмірі двох орендних плат, одна з яких в розмірі 1500 грн. є гарантійною і повертається в день розірвання (закінчення) договору з 19% річних відповідно до п. 26 договору.

Посилаючись на те, що строк договору закінчився, а відповідачка не бажає продовжувати договірні зобов'язання, позивачка просила суд стягнути з ОСОБА_4 на її користь 3 582 грн. з яких: 1500 грн. гарантійна плата за договором оренди землі та 2082 грн. 19 % річних за період з 2011 року по 2015 рік.

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 грудня 2015 року у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 13 грудня 2004 року ОСОБА_4 належить земельна ділянка площею 3,67 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах території Солончаківської сільської ради Очаківського району Миколаївської області (а.с.6).

15 вересня 2010 року між ОСОБА_7 після зміни прізвища ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір оренди землі відповідно до умов якого відповідачка надала, а позивачка прийняла в строкове платне користування земельну ділянку площею 3,67 га ріллі для посіву і випасу худоби строком на п'ять років. Орендна плата становить 1 500 грн. на рік та сплачується до 30 березня поточного року (а.с.7-11).

Пунктом 26 вказаного договору передбачені обов'язки орендодавця, зокрема орендодавець одержує дві орендні плати в день підписання договору, одна з яких є гарантійною та повертається орендатору в день розірвання (закінчення) договору з 19% річних. В протилежному випадку договір автоматично продовжується.

Згідно, наданої копії розписки позивачка сплатила, а відповідачка отримала грошові кошти за оренду землі за вересень 2010 рік - вересень 2011 рік 1500 грн. та 1500 грн. гарантії (а.с.18).

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги з заявлених підстав задоволенню не підлягають.

Між тим, з таким висновком в повній мірі погодитися не можливо.

Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

За положеннями статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як на підставу задоволення вимог про стягнення гарантії за договором орендної плати позивачка посилається на зобов'язання, що випливають з договору оренди землі.

Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, у тому числі те, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про його предмет, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору.

Разом із тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких спрямоване волевиявлення сторін договору оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації.

Відповідно ст. 18 Закону України «Про оренду землі» в редакції на момент підписання сторонами договору, договір оренди землі набуває чинності після його державної реєстрації про що також зазначено в п. 37 договору оренди землі.

Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, а ст. 126 цього Кодексу встановлюється порядок оформлення речових прав на земельну ділянку відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Проте, умовами вказаного договору не передбачено на кого із сторін покладається обов'язок щодо його державної реєстрації.

Судом встановлено, що державна реєстрація підписаного сторонами 15 вересня 2010 року договору оренди земельної ділянки не відбулася.

Таким чином, не будучи зареєстрованим у встановленому законом порядку, договір не є укладеним, а відтак сторони не набули прав та обов'язків, що випливають з вказаного договору.

Отже, якщо на виконання юридично ще не укладеного договору стороною передчасно передано майно, між сторонами виникають правовідносини внаслідок набуття, збереження майна без достатньої правової підстави ст.ст.1212-1215 ЦК України.

Відповідно ч.1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

Як пояснила під час розгляду в апеляційній інстанції відповідачка, що під час підписання договору оренди землі 15 вересня 2010 року нею було отримано 1500 грн. в забезпечення належного укладення та виконання договору, який в подальшому не було зареєстровано.

Отже, з урахуванням встановлено та положень вказаних вище норм, з відповідачки підлягає стягненню 1 500 грн., як отриманні без достатньої правової підстави.

На зазначене суд першої інстанції належної уваги не звернув та дійшов невірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

За таких обставин, рішення суду на підставі п.1 ч.1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову шляхом стягнення з відповідачки на користь позивачки 1500 грн., які отриманні без достатньо правової підстави.

На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 487 грн.

Керуючись статтями 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення гарантійної плати за договором оренди землі задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 1500 грн., які отриманні без достатньо правової підстави.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 судовий збір у розмірі 487 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуюча:

Судді: