Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2016 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Сербіної Н. Г. ,

при секретарях - Гончарук Л.В., Міщенко К.І., Куча П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов»язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, свої вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3, який мешкав в АДРЕСА_1.

Позивач та відповідачка прийняли спадщину в рівних частках в установленому законом порядку.

04.09.2007 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, на 1/2 частку житлового будинку, загальною площею 67,4 кв.м та надвірні споруди за адресою : АДРЕСА_1.

29.10.2009 року Київською міською радою було прийнято рішення № 639/2708 про приватизацію земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд у Подільському районі м.Києва, відповідно до якого позивачу та відповідачу в рівних частинах було передано у власність земельну ділянку, площею 0,10 га, для обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1.

25 листопада 2010 року Головним управлінням земельних ресурсів Київської міської ради зроблено відповідний запис за № 03-7-03370 та видано Державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1.

Зазначає, що відповідач здійснює зміни будинку одноособово, без погодження з позивачем як співвласником. У зв»язку з цим позивач неодноразово звертався до Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у м.Києві.

Факт здійснення незаконної добудови до житлового будинку ( самочинного будівництва) підтверджується також висновком щодо зміни зовнішніх геометричних розмірів фундаментів у пралі, внутрішніх стін та перегородок житлового будинку по АДРЕСА_1.

Просить визнати незаконним дії ОСОБА_2 по перебудові садибного ( індивідуального) житлового будинку по АДРЕСА_1, які не були погоджені з співвласником ОСОБА_1 та державними органами в сфері будівництва та архітектури.

Зобов»язати ОСОБА_2 усунути перешкоди щодо володіння та розпорядження майном, щляхом демонтажу непогодженої з співвласником та державними органами самовільно виконаної перебудови садибного ( індивідуального) житлового будинку по АДРЕСА_1, а саме: тамбур- літера а; сарай-Г; сарай -Д; навіс-Е, навіс-Ж та приведення у відповідність до технічної документації спільного майна. Стягнути з відповідача судові витрати.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з тих же підстав, просив позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, в його задоволенні просив відмовити.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду , дослідивши матеріали справи суд прийшов до наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3, батько позивача, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с.6).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.09. 2007 року ОСОБА_1 є спадкоємцем ? частини спадкового майна ОСОБА_3, а саме ? частини житлового будинку №12 з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с.7).

Відповідачка ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про право на спадщину, виданого 14-ю Київською держнотконторою 04.09.2007 року, реєстраційний номер 2-2830 є також спадкоємцем ? частини спадкового майна ОСОБА_3, а саме ? частини житлового будинку №12 з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач у своєму позові зазначає, що відповідачем було проведено самовільне будівництво на спільній земельній ділянці та перебудова у спільному житловому будинку.

Однак, суд не погоджується з такими твердженнями виходячи з наступного.

Із технічного паспорта на житловий будинок АДРЕСА_1 ( а.с.130-136) вбачається, що до 2007 року покійний ОСОБА_4 являвся єдиним власником вказаного житлового будинку.

Відповідно до технічних паспортів, складених 16.07.2004 року та 09.07.2007 року, станом на 16.07.2004 року було зафіксовано наявність тих самих об»єктів самовільного будівництва, а саме: тамбур -«а-1», площею 3,7 кв.м; сарай «Г», - 14,5 кв.м; сарай «Д» - 8,3 кв.м; навіс «Е»- 12,7 кв.м; навіс «Ж»- 10,7 кв.м.

Тобто, самовільне будівництво по вул.. Ростовській 12 було здійснено до 16.07.2004 року. Крім того, в графі «рік збудування» технічного паспорту від 09.07.2007 року зазначено, що об»єкти самовільного будівництва було побудовано протягом 1972-1994 років, тобто коли єдиним власником будинку був колишній власник ОСОБА_3, а отже, на час прийняття спадщини позивачем та відповідачем, вказані об»єкти самовільного будівництва уже існували. Тому відповідач не причетний до їх будівництва та не може нести відповідальність за це.

Відповідно до ст.. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

За змістом частини четвертої та сьомої статті 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва зазначені в цих пунктах особи можуть вимагати від особи, яка здійснила самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об»єкта або проведення його перебудови власними силами або за її рахунок, приведення земельної ділянки у попередній стан або відшкодування витрат.

З урахуванням змісту вищевказаної правової норми в поєднанні з положеннями статей 16,386,391 ЦК України вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

Оскільки самовільне будівництво таких об»єктів як тамбур -«а-1», площею 3,7 кв.м; сарай «Г», - 14,5 кв.м; сарай «Д» - 8,3 кв.м; навіс «Е»- 12,7 кв.м; навіс «Ж»- 10,7 кв.м., розташованих в домоволодіння АДРЕСА_1 відповідачкою ОСОБА_2 не здійснювалось, то відсутні підстави для зобов»язання її демонтувати самовільно виконані перебудови.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позов не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні, а тому задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, ст..ст.16, 376, 386, 391 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 88, 209, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов»язання вчинити дії - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н. Г. Сербіна