АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач-Чобіток А.О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого -Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В.,Шебуєвої В.А.

при секретарі - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 30 червня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості ,-

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року позивач пред»явив вказаний позов до відповідача та зазначав, що 21 березня 2015 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, за умовами якого відповідач громадянин Сполучених Штатів Америки ОСОБА_4 отримав від нього 4 000 000 доларів США на строк до 30 вересня 2017 року з графіком повернення вказаної суми частинами,починаючи з 10.05.2015 року і зобов»язання сплачувати штраф у розмірі 0,5% від суми заборгованості за кожний день прострочки. Факт отримання відповідачем від нього вказаної суми у борг та зобов»язання її повернути у строк,передбачений вказаним договором підтверджується розпискою відповідача,яка є невід»ємною частиною договору позики.

Посилаючись на невиконання боржником зобов»язань щодо повернення взятих у борг коштів та ігнорування останнім вимоги щодо дострокового повернення позики, позивач просив стягнути з відповідача на його користь 90 600 000 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 6090,00 грн..

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 30 червня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позов. Зазначає, що висновок суду про відсутність доказів про доходи позивача на підтвердження його спроможності надати в позику 4 000 000 доларів США, в зв»язку з чим вимоги є безпідставними, не ґрунтуються на нормах закону, що регулює правовідносини, які виникли між сторонами. При розгляді такої категорії справ законом не передбачено з»ясування природи походження коштів, які передані в якості позики. Суд не надав відповідної оцінки наявності розписки, наданої відповідачем про отримання у позику вказаної кількості грошових коштів, а тому посилання суду на те, що сам по собі договір позики не може слугувати доказом отримання позики в даному випадку є невідповідним матеріалам справи. Неналежне вручення відповідачу документів стосовно даного позову на території США, як про це зазначає суд першої інсатнції,не може слугувати підставою для відмови у позові.

Вислухавши доповідь судді,пояснення представника позивача,обговоривши доводи апеляційної скарги,обставини справи,колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі,визначені родовими ознаками,а позичальник зобов»язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей,визначених родовими ознаками.

Частиною 2 ст.1050 ЦК України передбачено,якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням),то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики,що залишилася та сплати процентів,належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Встановлено, що 21.03.2015 року між сторонами був укладений договір позики, за умовами якого відповідач громадянин Сполучених Штатів Америки ОСОБА_4 отримав від позивача ОСОБА_3 4 000 000 доларів США на строк до 30 вересня 2017 року з графіком повернення вказаної суми частинами,починаючи з 10.05.2015 року і зобов»язанням сплачувати штраф у розмірі 0,5 % від суми заборгованості за кожний день прострочки, який міститься у додатку до договору позики від 21.03.2015 року.

Факт отримання відповідачем від позивача вказаної суми у борг та зобов»язання її повернути у строк,передбачений вказаним договором , підтверджується розпискою відповідача, яка є невід»ємною частиною договору позики.

Зазначаючи, що відповідач станом на 20.11.2015 року не виконав свого зобов»язання за жодним з платежів,обумовлених сторонами у графіку, строк виконання за якими вже настав, позивач просив достроково стягнути з відповідача всю суму позики 90 600 000,00 грн. згідно курсу НБУ на дату звернення до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову ,суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження своїх вимог, не надано документів про його доходи, не надано виписок рахунків з банку, на яких перебували кошти, що не дає можливості суду зробити висновок про спроможність позивача надати в позику 4 000 000 доларів США.

В той же час суд в обґрунтування свого висновку зазначив у рішенні, що дія договору не закінчена, документів про направлення та отримання відповідачем вимоги про дострокове повернення позики не надано , а також не надано розрахунку заборгованості за договором позики.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, оскільки водночас суд по суті прийшов до висновку про недоведеність укладення сторонами договору позики та отримання відповідачем від позивача за цим договором грошових коштів, що підтверджується його особистим підписом , і разом з тим суд звертає увагу на те, що дія договору не закінчена і немає підтвердження про направлення відповідачу вимоги про дострокове стягнення позики та розрахунку заборгованості.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження позовних вимог, позивач надав договір позики, укладений сторонами 21.03.2015 року, додаток до цього договору від 21.03.2015 року, в якому сторони погодили графік погашення позики, який підписаний сторонами та розписку від 21.03.2015 року про отримання відповідачем в цей день від позивача позики в розмірі 4 000 000 доларів США.

Ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції відповідач не надав заперечень стосовно вказаних обставин , не оспорив їх в установленому законом порядку, незважаючи на те, що як судом першої інстанції , так і судом апеляційної інстанції він був належним чином повідомлений про наявність даного спору.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає встановленим наявність між сторонами правовідносин, які регулюються главою 71,ст.ст.1046 -1051 ЦК України та доведеним факт отримання відповідачем від позивача позики у вказаному в його розписці розмірі,а також відсутність даних про повернення цієї позики повністю або частково.

За вказаних підстав колегія суддів вважає, що позов, в тих межах, в яких він був заявлений підлягає до задоволення.

З вказаних підстав колегія суддів звертає увагу на безпідставність посилання суду в рішенні на відсутність розрахунку заборгованості відповідача за вказаним договором позики, оскільки позивач посилався в обґрунтування дострокового стягнення позики на не сплату відповідачем жодного платежу відповідно до графіку платежів і просив стягнути лише суму позики.

Колегія суддів вважає такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, що регулює правовідносини, які виникли між сторонами, посилання суду на неспроможність позивача надати в позику вказану суму, оскільки він не підтвердив свої доходи і в зв»язку з цим його позов є безпідставним.

Крім цього суд першої інстанції також обґрунтував відмову в задоволенні позову неналежним повідомленням відповідача за кордоном про час та місце розгляду даної справи,що не може бути підставою для такого рішення суду.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до ухвали суду від 23 грудня 2015 року було зупинено провадження в справі у зв»язку зі зверненням із судовим дорученням про надання правової допомоги до компетентного органу іноземної держави у відповідності до Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15.11.1965 року і призначено наступне судове засідання на 30.06.2016 року із врахуванням шестимісячного строку, як це передбачено положеннями Конвенції. В перекладі на англійську мову позовна зава з додатками, ухвали суду про відкриття провадження та про його зупинення передано судом до Міністерства юстиції для подальшої передачі до уповноваженого органу США за місцем проживання відповідача.

Відповідно до частини 2 статті 15 Конвенції кожна договірна держава може заявити, що суддя незалежно від положень частини першої цієї статті може постановити рішення, навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення або безпосередню доставку, в разі коли виконані всі нижчеперелічені умови: а) з дати направлення документа сплив строк, який суддя визнав як достатній для даної справи і який становить щонайменше шість місяців, не отримано будь-якого підтвердження незважаючи на всі розумні зусилля для отримання його через компетентні органи запитуваної Держави.

Підтвердження, яке отримано судом першої інстанції і було надіслано уповноваженим органом США - Установою з вручення процесуальних документів з урахуванням ст.5 Конвенції , якою встановлено, що уповноважений орган держави вручає документи у спосіб, визначений його внутрішнім правом для вручення документів, складених в цій державі, особам, що перебувають на її території, є документом, який складений відповідно до вимог Конвенції, і в якому повно зазначено яким чином проведено вручення наданих судових документів.

Колегія суддів вважає, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи в апеляційній інстанції , про що свідчить підтвердження про отримання 13.10.2016 року апеляційної скарги, повідомлення про розгляд даної справ в Апеляційному суді м. Києва, яке направлене судом поштовим переказом за кордон та роздруківка з офіційного сайту Апеляційного суду м. Києва про судові засідання в апеляційній інстанції з відповідним перекладом на англійську мову , направлені шляхом пересилання за двома адресами у США , а саме: за адресою, яка була зазначена відповідачем в договорі позики та в розписці,а також за адресою для листування.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо,а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність позовних вимог ОСОБА_3, які підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.304,307,309,313,314,316,319 ЦПК України,колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 30 червня 2016 року скасувати та ухвалити нове наступного змісту.

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 90 600 000,00 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 12 789 грн..

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - Судді -