Провадження № 2/522/3120/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2016 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Нікітіної С.Й.,

при секретарі - Віноградовій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з позовом, в якому просили визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений та зареєстрований 19 грудня 1998 року в «Журналі реєстрації договорів купівлі-продажу нерухомості» за № 0963 у Одеській Новій Біржі, за яким ОСОБА_4, ОСОБА_1 Толієвна, ОСОБА_2 купили у ОСОБА_3 331/1000 квартири № 7, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Князівська, буд. 23.

У судове засідання позивачі не з'явились, надали заяви, якими позов підтримали у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечували, просили закінчити розгляд справи за їх відсутності.

У зв'язку з повторною неявкою відповідача в судове засідання, повідомленого належним чином, суд в порядку ст. 169 ЦПК України вирішує закінчити розгляд справи постановленням заочного рішення на підставі наявних у справі даних і доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягають задоволенню з наступних підстав.

19 грудня 1998 року між ОСОБА_5, що діє від імені ОСОБА_3, на підставі довіреності та ОСОБА_6, ОСОБА_1 Толієвною, що діє від свого імені та від імені та в інтересах ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна №1890/98.

Укладений Договір у відповідності до вимог встановлених ст.15 Закону України «Про товарну біржу» було зареєстровано на Одеській Новій Біржі в «Журналі реєстрації договорів купівлі-продажу нерухомості», реєстраційний № 1890/98 від 19 грудня 1998 року.

25 грудня 1998 року вказаний Договір був зареєстрований в Одеському міському Бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості, але нотаріально посвідчений не був.

На підставі вказано Договору ОСОБА_6, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 набули в рівних частках право власності на 331/1000 Квартири.

Будь-яких суперечок між Позивачами та Відповідачем немає, протизаконних умов угода не містить, договір фактично був виконаний. Відповідач виселився з квартири, був знятий з реєстраційного обліку за цією адресою, а у свою чергу Позивачі з сімєю вселилися в квартиру, мешкають у ній та сплачують комунальні платежі.

На день укладання договору купівлі-продажу Товарні Біржі в Україні реєстрували подібні договори, посилаючись на ст.ст. 3, 15, 17 Закону України «Про товарні біржі». В даний час товарним біржам заборонені подібні операції, а нотаріуси не визнають укладені договори щодо нерухомого майна, зареєстровані Товарними Біржами, дійсними.

Відповідно до Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Відповідно до с.15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Однак для договорів купівлі-продажу житлового будинку (ст. 227 Цивільного кодексу України в редакції 1963 року), у разі якщо хоча б однією із сторін є громадянин, установлено обов'язкову нотаріальну форму. Недотримання цієї вимоги тягне недійсність договору.

Відповідно до роз'яснення, даного в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (яка діяла на момент укладання договору), з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки ті угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах, міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини.

Отже, правила ст. 47 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року) розповсюджуються на порядок оформлення угод щодо відчуження квартир.

Оскільки станом на сьогоднішній день Відповідач ухилився від нотаріального оформлення договору, а тому Позивачі втратили можливість посвідчити правочин нотаріально, та вони не можуть розпоряджатися своєю нерухомістю на свій розсуд без визнання договору купівлі-продажу, укладеному на біржі, дійсним, право Позивачів порушено, у звязку з чим вони звернулися до суду за захистом свого майнового права.

Згідно вимог ст.657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Згідно ст.638 ЦК України договір є укладеним з моменту, коли сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно ч.2 ст.47 ЦК УРСР (1963 р.), що діяв на момент укладання договору, та ч.2 ст.220 ЦК України (2003 р.), якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Згідно ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ч.3 ст.334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Недодержання цієї вимоги, згідно ст.220 ЦК України, тягне за собою недійсність договору.

Але законом передбачено право сторони вимагати визнання угоди дійсною, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди (ст.220 ч.2 ЦК України).

На сьогоднішній день оформити укладену між мною та ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 угоду в нотаріуса не можливо оскільки 07 січня 2015 року ОСОБА_6 померла, до того ж Покупцями були вчинені дії, що унеможливлюють вирішення питання в іншому, окрім судового порядку, а Відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення Договору.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимоги Позивачів щодо визнання зазначеного договору купівлі-продажу квартири дійсним підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 47, 224, 227 ЦК УРСР 1963 р., ст. ст. 11, 16, 220, 655, 657 ЦК України 2003 р., ст.ст. 7, 8, 10, 11, 15, 60, 209, 212, 213, 214, 215, 226 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору дійсним - задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений та зареєстрований 19 грудня 1998 року в «Журналі реєстрації договорів купівлі-продажу нерухомості» за № 0963 у Одеській Новій Біржі, за яким ОСОБА_4, ОСОБА_1 Толієвна, ОСОБА_2 купили у ОСОБА_3 331/1000 квартири № 7, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Князівська, буд. 23.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя:

02.02.2016