Номер провадження: 22-ц/785/1151/16
Головуючий у першій інстанції Тарасов А. В.
Доповідач Варикаша О. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - судді - Варикаші О.Д.

суддів - Станкевича В.А.

- Ступакова О.А.

при секретарі - Коноваленко Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09.11.2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ПАТ «Імексбанк», уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Імексбанк» Гаджієва Сергія Олександровича про звернення стягнення на предмет застави,-

встановила:

Позивачка звернулася з вказаним позовом до суду (а. с. 2-5), в якому просила: в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 10.11.2014 року звернути стягнення на предмет застави: 1/6 частину депозитного вкладу застоводавця у ПАТ «Імексбанк» за публічним договором № 1 банківського вкладу (депозиту) затвердженого Головою правління АТ «Імексбанк» 20 січня 2014 року та договору № 0 про приєднання до публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту) від 07 липня 2014 року, шляхом зобов'язання ПАТ «Імексбанк» включити до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, із визначенням суми, що підлягає відшкодування у розмірі 200 000 гривень, здійснивши виплату гарантованих сум відшкодування через банки-агенти на підставі укладених з ними договорів; звернути стягнення на суму заборгованості за договором позики від 10.11.2014 року у розмірі 11 585 грн. 30 коп., шляхом зобов'язання включення ПАТ «Імексбанк» до реєстру кредиторів, для задоволення кредиторських вимог у разі ліквідації ПАТ «Імексбанк», у черговості за рахунок коштів, одержаних в результаті ліквідації та реалізації майна ПАТ «Імексбанк».

Свої позовні вимоги позивачка, як зазначено в рішенні суду, обгрунтовувала тим, що між нею та ОСОБА_5 10.11.2014 року був укладений договір позики, згідно якого, вона надала ОСОБА_5 грошову суму в розмірі 240 000 гривень, які ОСОБА_5 зобов'язався повернути рівними частками по 80 000 гривень щомісячно. В забезпечення виконання зобов'язання за договором позики від 10.11.2014 року, вона і відповідач ОСОБА_5, 10.11.2014 року уклали договір застави майнових прав, згідно положень якого, ОСОБА_5 надав в заставу 1/6 частину депозитного вкладу, що зберігається в ПАТ «Імексбанк». Оскільки, ОСОБА_5 частково виконав зобов'язання, сплативши їй 25.11.2014 року 40 000 гривень, а в іншій частині, зобов'язання не виконав, то вона звернулася з вказаним позовом до суду.

В судовому засіданні в суді першої інстанції, як зазначено в рішенні суду, представник позивачки підтримала позовні вимоги, зазначивши, що у зв'язку з відмовою відповідача ПАТ «Імексбанк» від повернення суми депозитного вкладу, сторони не можуть реалізувати виникле договірне позикове зобов'язання, у зв'язку з чим, просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач - ОСОБА_5 позовну заяву визнав в повному обсязі, надавши відповідні письмові пояснення від 19.11.2015 року, згідно яких підтвердив обставини укладення договору позики та застави майнових прав, пояснив, що за період дії тимчасової адміністрації отримав частину депозитного вкладу в розмірі 200 000 гривень. Інша можливість сплатити борг позивачеві у відповідача ОСОБА_5 відсутня. Представник відповідача - ПАТ «Імексбанк», надаючи пояснення також як представник Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Імексбанк» Гаджиєва С.О. заперечував проти задоволення позову, зазначив, що ПАТ «Імексбанк» не перебував з позивачем в будь-яких договірних правовідносинах, задоволення позову змінить передбачену законом черговість в задоволенні вимог кредиторів, призведе до стягнення грошових сум не з ПАТ «Імексбанк», а з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що спричинить державні збитки, тому, посилаючись на незаконність та неправомірність позовних вимог, просив відмовити в задоволенні позову.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19.11.2015 року в задоволенні позовної заяви ОСОБА_4 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4 через свого представника подала апеляційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19.11.2015 року, в якій просить рішення суду від 19.11.2015 року скасувати та ухвалити рішення по суті позовних вимог, задовольнивши її позовні вимоги, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник позивачки та відповідач - ОСОБА_5 підтримали апеляційну скаргу, представник ПАТ «Імексбанк» та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в особі уповноваженої особи на ліквідацію АТ «Імексбанк» - Гаджієва С.О. заперечував проти задоволення апеляційної скарги. Позивачка в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, що підтвердила в судовому засіданні її представник, причини неявки суду не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи від неї на адресу суду не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог та наданих доказів і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5, 10.11.2014 року був укладений договір позики, згідно п. 1.1. якого, позикодавець передає позичальникові безвідсоткову позику в сумі 240 000 гривень, а ОСОБА_5 зобов'язується повернути отриману грошову суму в строк до 25.01.2015 року, шляхом щомісячної сплати грошової суми по 80 000 гривень.

На підтвердження факту виконання зобов'язання з боку ОСОБА_4 в частині виплати вказаної грошової суми ОСОБА_5, останнім, 10.11.2014 року була складена відповідна розписка про отримання грошової суми в розмірі 240 000 гривень.

В якості забезпечення виконання виниклого грошового зобов'язання, між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 був укладений договір застави майнових прав від 10.11.2014 року, згідно умов якого, ОСОБА_5 передав позивачу в заставу депозитний вклад у ПАТ «Імексбанк» в розмірі 75 000 доларів США. Згідно п. 5.1. договору застави, ОСОБА_4 має право незалежно від настання строку виконання основного договору вимагати в судовому порядку набуття усіх майнових прав що складають предмет застави за цим договором, якщо заставодавець порушив свої обов'язки, визначені у п. 4. 1. цього договору. При дослідженні вказаного договору, судом встановлено, що наданий суду примірник договору не містить підписи сторін, однак факт його укладення не заперечувався ані відповідачем ОСОБА_5, ані представником позивача.

З пояснень представника позивача ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_5, а також розписки від 25.11.2014 року, вбачається, що ОСОБА_5 частково виконав зобов'язання за договором позики від 10.11.2014 року, сплативши позивачу 40 000 гривень. Факт виникнення боргового зобов'язання між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не заперечувався сторонами, у зв'язку з чим, суд вважав його встановленим.

Дійсно, судом встановлено, що між ОСОБА_5 та АТ «Імексбанк» був укладений договір про приєднання до публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту) від 20 січня 2014 року, згідно якого, ОСОБА_5 передав АТ «Імексбанк» грошову суму в розмірі 75 000 доларів США під 11 відсотків річних.

Відповідно до постанови Правління НБУ від 21 травня 2015 р. № 330 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Імексбанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 27 травня 2015 р. № 105 «Про початок процедури ліквідації АТ «Імексбанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації АТ «Імексбанк».

Судом, на підставі постанови правління Національного банку № 50 «Про віднесення ПАТ «Імексбанк» до категорії неплатоспроможних», встановлено, що виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів прийнято рішення № 16 «Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ «Імексбанк».

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_5 підтвердив факт отримання від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Імексбанк» грошової суми в розмірі 200 000 гривень у порядку встановленому законодавством, у зв'язку з чим, суд першої інстанції вважав, що повторна виплата кредитору ОСОБА_5 - ОСОБА_4 грошової суми у вказаному розмірі, діючим законодавством не передбачена.

Також суд виходив з того, що позивачкою обрано невірний спосіб захисту свого права.

За таких обставин, суд першої інстанції відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 16, ст. 625, ч. 1 ст. 1050, ч. 1 ст. 1058 ЦК України, Закону України «Про заставу», закону України «Про іпотеку», Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відмовив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Судова колегія, вважає, що суд першої інстанції, в межах позовних вимог, повно, всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та прийшов до правильного висновку на підставі наданих та досліджених доказів, відмовивши в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Тому судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи, наданим доказам та відповідним нормам матеріального і процесуального права, а суд першої інстанції правомірно на підставі вимог закону та на підставі встановлених обставин справи дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивачки.

Оскільки, в судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, 10.11.2014 року було укладено договір позики, згідно якого ОСОБА_4 позичила ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 240 000 грн. (а. с. 8-10).

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором позики 10.11.2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір застави майнових прав, згідно якого об'єктом, майнові права на який передаються в заставу, є 1/6 частина депозитного вкладу заставодавця (ОСОБА_5.) у ПАТ «Імексбанк», за публічним договором № 1 банківського вкладу (депозиту), затвердженого Головою правління АТ «Імексбанк» 20 січня 2014 року та договору № 0 про приєднання до публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту) від 07 липня 2014 року. Загальний розмір депозитного вкладу 75 000 дол. США. Термін повернення депозитного вкладу 08 квітня 2015 року (а. с. 11).

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_5 підтвердив факт отримання від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Імексбанк» грошової суми з вказаного депозитного вкладу в розмірі 200 000 гривень у порядку встановленому законодавством, у зв'язку з неплатоспроможністю, процедурою ліквідації АТ «Імексбанк» та запровадження тимчасової адміністрації в банку.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Відшкодування коштів за вкладом в іноземній валюті відбувається в національній валюті України після перерахування суми вкладу за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до статті 36 цього Закону.

За таких обставин, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що повторне відшкодування коштів за вищевказаним депозитним вкладом ОСОБА_5, якому відшкодовано уже за ним граничний розмір (200 000 грн.), що встановлено судом та не заперечується ОСОБА_5, шляхом звернення на нього стягнення за позовом позивачки, чинним законодавством не передбачено.

Також судова колегія звертає увагу на визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України, ст. 51 Закону України «Про заставу» способи захисту цивільних прав та інтересів, які можуть застосовуватися, та обраний спосіб захисту позивачкою відповідно до її позову.

Тому судова колегія повністю погоджується з висновками суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги судова колегія не приймає до уваги, враховуючи, як зазначено вище, що повторне відшкодування коштів за вищевказаним депозитним вкладом ОСОБА_5, якому відшкодовано уже за ним граничний розмір відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», шляхом звернення на нього стягнення за позовом позивачки, чинним законодавством не передбачено.

Також судова колегія звертає увагу на невірно обраний позивачкою спосіб захисту свого права.

Таким чином, на підставі наведене, доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони не спростовують висновки суду.

За таких обставин, апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 необхідно відхилити, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09.11.2015 року залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09.11.2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області О.Д. Варикаша

В.А. Станкевич

О.А. Ступаков