У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про розірвання кредитного договору за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 2 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 18 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року публічне акціонернетовариство «Перший Український МіжнароднийБанк» (далі - ПАТ «ПУМБ») звернулося до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 18 лютого2008 року з ОСОБА_4 укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав останньому кредит у розмірі 7 760 041 грн 18 коп. на строк до 18 лютого2023 року з процентною ставкою 12,5 % річних за користування кредитом.Взяті на себе зобов'язання відповідач не виконав, на вимогу про повернення грошових коштів не реагував, у зв'язку з чимвиникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 8 273 123 грн 53 коп.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором у розмірі 8 273 123 грн 53 коп.

У липні2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «ПУМБ» та просив суд розірвати кредитний договір від 18лютого 2008 року у зв'язку з істотною зміною обставин, оскільки на даний час на території м. Донецька проводиться антитерористична операція і через це він не може виконувати умови кредитного договору.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 2 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 18 листопада 2015 року, позов ПАТ «ПУМБ» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь банку заборгованість за кредитним договором від 18 лютого 2008 року в розмірі 8 273 123 грн 53 коп. та судові витрати в розмірі 3 654 грн. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального й процесуального права, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ПАТ «ПУМБ» та відмовляючи в зустрічному позові ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, проте позичальник свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, що є підставою для стягнення заборгованості за цим договором. При цьому ОСОБА_4 не надано належнихідопустимихдоказів на підтвердження наявності підстав для розірвання кредитного договору, а саме істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції, зазначивши також про те, що позичальник неналежно виконував свої зобов'язання за кредитним договором, тому повинен нести відповідальність відповідно до умов договору, як у частині повернення кредиту та процентів, так і щодо сплати штрафів та пені. При цьому положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» до вимог про стягнення пені та штрафів не застосовуються.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду в частині позовних вимог ПАТ «ПУМБ» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором не можна.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються: узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

Таким вимогам закону судове рішення суду апеляційної інстанції в частині первісного позову не відповідає.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 18 лютого 2008 року між закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав останньому кредит у розмірі 7 760 041 грн 18 коп. на строк до 18 лютого 2023 року з процентною ставкою 12,5 % річних за користування кредитом. З метою забезпечення зобов'язань за кредитним договором 18 лютого 2008 року між банком і ОСОБА_4 укладено договір іпотеки, згідно з яким останній передав банку в іпотеку нежитлове приміщення під магазин по АДРЕСА_1. Взяті на себе зобов'язання ОСОБА_4 не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором.

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України».

Згідно зі ст. ст. 10, 11 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» антитерористична операція проводиться лише за наявності реальної загрози життю і безпеці громадян, інтересам суспільства або держави у разі, якщо усунення цієї загрози іншими способами є неможливим.

Рішення щодо проведення антитерористичної операції приймається залежно від ступеня суспільної небезпеки терористичного акту керівником Антитерористичного центру при Службі безпеки України за письмовим дозволом Голови Служби безпеки України або керівником координаційної групи відповідного

регіонального органу Служби безпеки України за письмовим дозволом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, погодженим з Головою Служби безпеки України. Про рішення щодо проведення антитерористичної операції негайно інформується Президент України.

15 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», в преамбулі якого зазначено, що цей Закон визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

На виконання ч. 6 ст. 14-1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» Національний банк України з метою забезпечення реалізації ст. 2 цього Закону листом від 5 листопада 2014 року № 18-112/64483 «Про скасування пені та штрафів за договором кредиту під час АТО» повідомив всі банки про необхідність неухильно дотримуватися вимог Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та про відповідальність керівників банків за їх невиконання.

Також на виконання ч. 5 ст. 14-1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2015 року № 1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, де у підп. 1 п. 1 зазначено м. Донецьк.

Судом установлено, що суд стягнув з позичальника пеню та штраф у розмірі 77 600 грн 41 коп. за порушення основного зобов'язання за кредитним договором за період з 18 жовтня 2013 року до 28 вересня 2014 року, який включає період дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» з 14 квітня 2014 року до 28 вересня 2014 року.

Проте апеляційний суд у порушення ст. ст. 212 - 214, 303, 315 ЦПК України на зазначені положення закону та обставини справи уваги не звернув, не надав їм належної правової оцінки.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами кредитного договору, а саме п. 5.2. передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у відповідний період, від суми прострочених виконанням зобов'язань за кожен день прострочення.

У той самий час, згідно з п. 5.5. кредитного договору сторонами передбачена сплата штрафу в розмірі 1 % від суми одержавного кредиту як виду цивільно-правової відповідальності за інші правопорушення: один із них - несвоєчасне повернення кредиту, процентів за користування кредитом та штрафних санкцій.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Крім того, у п. 5.4. кредитного договору визначено, що за кожний випадок порушення позичальником обов'язків щодо поновлення дії договорів страхування, передбачених п. 4.3.1. цього договору, позичальник зобов'язаний сплатити на вимогу банку на його користь штраф у розмірі 10 % від мінімальної страхової суми, на яку згідно з вимогами зазначеного пункту договору має бути укладений договір страхування.

Однак апеляційний суд не перевірив вимоги банку про стягнення пені та штрафу за прострочення виконання основного зобов'язання за кредитним договором щодо застосування подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення та стягнення штрафу за невиконання умов страхування предмету іпотеки в розмірі 10 % від оціночної вартості нерухомого майна, що склало 1 108 577 грн 40 коп.

Таким чином, апеляційний суд зазначених вище норм матеріального та процесуального права, а також вимог ст. ст. 212 - 214, 315 ЦПК України не врахував; не встановив фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи; доводів апеляційної скарги не перевірив та дійшов передчасного висновку про залишення в силі рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог ПАТ «ПУМБ» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, що свідчить про її необґрунтованість та незаконність.

За таких обставин ухвала апеляційного суду в частині позовних вимог ПАТ «ПУМБ» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає скасуванню з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Щодо судових рішень в частині вирішення зустрічного позову вимог ОСОБА_4 до ПАТ «ПУМБ» про розірвання кредитного договору, то під час розгляду справи в цій частині судами не були порушені норми матеріального чи процесуального права, оскільки позивач не довів наявності всіх чотирьох умов, необхідних для розірвання кредитного договору у зв'язку з істотною зміною обставин, якими сторони керувались при укладенні договору (ч. 2 ст. 652 ЦК України), що є його обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України).

Суди правильно застосували положення ст. 652 ЦК України, згідно з якою уразі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336 - 338, 344 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Донецької області від 18 листопада 2015 року в частині позову публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 2 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 18 листопада 2015 року в частині зустрічного позову ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про розірвання кредитного договору залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В.Закропивний

В.А.Черненко

С.П.Штелик