Справа № 309/5849/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

Головуючого судді: Бисага Т.Ю.

суддів: Панько В.Ф., Куцин М.М.,

секретарі: Терпай С.М.

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника за довіреністю ОСОБА_1, який діє в інтересах ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 09 лютого 2016 року у справі за позовною заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивує тим, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №MKGWAK00410057 від 27.02.2006 р., за умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 26525 гривень на термін до 25.02.2011 року. Погашення кредиту та відсотків повинно відбуватись відповідно до кредитного договору. Свої зобовязання перед позивачем відповідач належним чином не виконує, у звязку з чим, станом на 28.09.2015 року відповідач має прострочену заборгованість на загальну суму 242691,18 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом 22319,80 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом 1922,99 грн.;заборгованість за відсотками 55592,45 грн.; пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 162855,94 грн. А тому просив суд стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати.

Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 09 лютого 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду представник за довіреністю ОСОБА_1, який діє в інтересах ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, якою просить: скасувати рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 09 лютого 2016 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю, мотивуючи це неповним зясуванням обставин, які мають значення для справи та порушенням норм процесуального права.

Зокрема, вказує на те, що перебіг строку позовної давності переривався і строк позовної давності Банком не пропущений.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія приходить до наступного висновку.

Як встановлено судом, - між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №MKGWAK00410057 від 27.02.2006 р., за умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 26525 гривень на термін до 25.02.2011 року.

Відповідно до ч.2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Згідно п.2 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності, переривання позовної давності, тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Як вбачається з матеріалів справи, що заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18.05.2013 року по справі №202/23291/13-ц в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №MKGWAK00410057 від 27.02.2006 року станом на 28.03.2016 року в розмірі 133 259,49 грн. звернуто стягнення на предмет застави автомобіль ВАЗ, модель 21070, рік випуску 2006 року, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_2

Рішення набрало законної сили 29.05.2013 року, проте воно невиконане відповідачем ні добровільно, ні у примусовому порядку.

Згідно кредитного договору №MKGWAK00410057 від 27.02.2006 року строк повернення кредитних коштів встановлено по 25.02.2011 року.

З позовом про звернення стягнення Банк звернувся до Індустріального суду м. Дніпропетровська у квітні 2013 року, а з позовом про стягнення заборгованості звернувся у грудні 2015 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» положення ч. 3 ст. 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з ч. 2ст. 625 ЦК України, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями ст. ст. 1054,1056-1 ЦК України, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу.

Істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

Вирішуючи питання щодо суми, на яку може бути зменшено нараховану позивачем пеню, колегія суддів, враховуючи обставини справи, а також правило співмірності та загальні принципи розумності та справедливості, вважає за можливе зменшити розмір пені до розміру 43709,80 грн.

Таким чином, суд приходить до висновку,що позовна давність переривалась, а тому у суду першої інстанції не було підстав для застосування строків давності.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 316, 319 ЦПК України, судова колегія,

Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника за довіреністю ОСОБА_1, який діє в інтересах КБ «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 09 лютого 2016 року скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості у розмірі 123545,04 грн., яка складається з наступного: 22319,80 грн. заборгованість за кредитом; 55592,45 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 1922,99 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 43709,80 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором.

Рішення набирає законної сили з моменту його постановлення і може бути оскаржено на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги.

Головуючий

Судді