Справа № 466/1042/15 Головуючий у 1 інстанції: Свірідова В.В.
Провадження № 22-ц/783/5618/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів Крайник Н.П. і ОСОБА_2

при секретарі Куцик І.Б.

з участю представника ОСОБА_3-ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4, представника ОСОБА_3 на ухвалу Франківського районного суду міста Львова від 12 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення коштів за договором позики,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Франківського районного суду міста Львова від 12 квітня 2016 року клопотання ОСОБА_5 про забезпечення позову задоволено.

В порядку забезпечення позову накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 42,7 кв.м., що належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_6.

Вищезгадану ухвалу в апеляційному порядку через свого представника ОСОБА_4 оскаржила ОСОБА_3. Вважає оскаржувану ухвалу такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права. Вважає, що наклавши арешт на квартиру, яка перебуває у спільній сумісній власності відповідача, судом порушено права інших співвласників такої квартири. В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати ухвалу Франківського районного суду міста Львова від 12 квітня 2016 року та постановити нову ухвалу про відмову у забезпеченні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_4, представника ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_4, представника ОСОБА_3 до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Задовольняючи заяву ОСОБА_5 про забезпечення позову та накладаючи арешт на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 42,7 кв.м., що належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_6, суд виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим в подальшому виконання рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи, що позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, для захисту своїх порушених майнових прав, а саме невиконання останнім умов укладеного між ними правочину. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності без виділених часток належить квартира АДРЕСА_2.

Згідно з вимогами ст.151 ЦПК України суд може за заявою осіб, які беруть участь у справі вжити заходи для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з"ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовними вимогами.

Враховуючи характер позовних вимог, що між сторонами дійсно виник спір щодо відшкодування майнових збитків і немайнової шкоди, та існує можливість ускладнення вирішення спірних майнових правовідносин в майбутньому та виконання рішення суду без забезпечення позову в заявлений спосіб, суд при вирішенні питання про забезпечення позову на час постановлення оскаржуваної ухвали, дотримався вимог ст.ст. 151-153 ЦПК України та обгрунтовано застосував заходи забезпечення позову лише в межах заявлених позовних вимог, а обраний виз забезпечення позову відповідає характеру позовних вимог.

Окрім цього, слід зазначити, що частки в предметі забезпечення позову на який накладено арешт і який належить відповідачу та ще двом особам на праві спільної сумісної власності, не виділено, в зв"язку з чим неможливо визначити, яка саме частина квартири належить відповідачу, а які частини іншим особам, включаючи апелянту. Згаданий вид забезпечення позову жодним чином не обмежує права та законні інтереси інших осіб, оскільки без виділення часток в натурі, жоден із співвласник не зможе повноцінно розпорядитися своїм майном часткою квартири. Без визначення та виділення частки відповідача в натурі, державний виконавець, у випадку задоволення позовних вимог, не зможе виконати таке рішення за рахунок майна на яке накладено арешт в порядку забезпечення позову. В зв"язку з чим, в даному випадку виконання можливого рішення за рахунок майна відповідача, буде проведено визначення та виділення частки в натурі, без порушення прав співвласників квартири, оскільки їх частки квартири залишаться в їх володінні, користуванні та розпорядженні.

За наведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_4, представника ОСОБА_3 не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а ухвалу Франківського районного суду міста Львова від 12 квітня 2016 року про забезпечення позову залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.2 ст.307, п.1 ч.1 ст.312, ст.313, п.4 ч.1 ст.314, ст. ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, представника ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Франківського районного суду міста Львова від 12 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: Н.П. Крайник

ОСОБА_2