УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Закропивного О.В., Черненко В.А.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Національного університету харчових технологій про скасування рішення та наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою представника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду м. Києва від 2 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із указаним вище позовом, посилаючись на те, що 25 грудня 2014 року Національним університетом харчових технологій (далі - НУХТ) видано наказ про ліквідацію з 3 березня 2015 року кафедри «Готельно-ресторанного бізнесу» та скорочення посади завідувача кафедри готельно-ресторанного бізнесу, яку він обіймав, переведення співробітників зазначеної кафедри на кафедри «Туристичного та готельного бізнесу» і «Молекулярної та авангардної гастрономії».

Згідно із протоколом № 6 засідання Вченої ради Університету від 25 грудня вирішено: ліквідувати кафедру «Готельно-ресторанного бізнесу»; змінити назву кафедри «Винного та гастрономічного туризму» та «Туристичного та готельного бізнесу»; педагогічне навантаження кафедри «Готельно-ресторанного бізнесу» на 2014/2015 навчальний рік передати на кафедру «Молекулярної та авангардної гастрономії» і кафедру «Туристичного та готельного бізнесу»; для забезпечення навчального процесу науково-педагогічних працівників кафедри «Готельно-ресторанного бізнесу» перевести на кафедру «Молекулярної та авангардної гастрономії» і кафедру «Туристичного та готельного бізнесу».

2 березня 2015 року відповідач видав наказ № 108К, яким звільнено його - д.т.н., професора з 3 березня 2015 року, з посади завідувача кафедри готельно-ресторанного бізнесу у зв'язку зі скороченням штатів на підставі п. 1 ст.40 КЗпП України; параграфом 2 наказу вказано звільнити д.т.н., професора, завідувача кафедри готельно-ресторанного бізнесу ОСОБА_4 з 3 березня 2015 року з посади головного наукового співробітника проблемної науково-дослідної лабораторії 0,5 посадового окладу за внутрішньо вузівським сумісництвом в зв'язку з закінченням строку трудового договору.

Позивач вважав, що наказ є протиправним, оскільки передбачає його звільнення без реальної потреби у ліквідації кафедри, у відповідача не відбулося зменшення педагогічного навантаження та скорочення штату кафедри, а обов'язки кафедри передані іншим кафедрам для виконання функцій кафедри готельно-ресторанного бізнесу. Наказ не ґрунтується на нормах чинного законодавства і підлягає скасуванню.

Враховуючи викладені обставини, ОСОБА_4 просив скасувати наказ в.о. ректора НУХТ № 108к від 02 березня 2015 року «По особовому складу», поновити його з 4 березня 2015 року на посаді завідувача кафедри готельно-ресторанного бізнесу та на посаді головного наукового співробітника проблемної науково-дослідної лабораторії 0,5 посадового окладу за внутрішньо-вузівським сумісництвом НУХТ, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

У подальшому позивач доповнив свої вимоги та просив скасувати наказ ректора НУХГ № 166 від 25 грудня 2014 року про зміни у структурі НУХТ, яким ліквідовано кафедру готельно-ресторанного бізнесу; скасувати рішення Вченої ради університету «Про структурні зміни в університеті» від 25 грудня 2014 року та стягнути на його користь з відповідача моральну шкоду у розмірі 20 тис. грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 14 вересня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Скасовано наказ ректора НУХТ № 166 від 25 грудня 2014 року в частині ліквідації кафедри готельно-ресторанного бізнесу, рішення вченої ради в частині ліквідації кафедри готельно-ресторанного бізнесу та відповідних структурних змін та наказ в.о. ректора Національного університету харчових технологій № 108к від 2 березня 2015 року «По особовому складу».

Поновлено ОСОБА_4 з 4 березня 2015 року на посаді головного наукового співробітника проблемної науково-дослідної лабораторії 0,5 посадового окладу за внутрішньо-вузівським сумісництвом та посаді завідувача кафедри готельно-ресторанного бізнесу НУХТ.

Стягнуто з НУХТ на користь ОСОБА_4 розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральну шкоду у розмірі 5 тис. грн.

У решті позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 2 грудня 2015 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 вересня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову ОСОБА_4 у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_4, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції, вірно застосувавши положення ст. ст. 40, 42, 43 КЗпП України, ст. ст. 32, 36 Закону України «Про вищу освіту», врахувавши роз'яснення постанов пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» та від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», оцінивши докази відповідно до ст. 212 ЦПК України, із дотриманням норм процесуального права, обґрунтовано виходив із того, що оспорювані рішення університету про необхідність внесення змін в структуру та ліквідацію кафедри готельно-ресторанного бізнесу, а також наказ про звільнення ОСОБА_4 із займаної посади прийняті відповідно до вимог чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується із таким висновком.

Таким чином, оцінивши всі зібрані у справі докази, правильно встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суд апеляційної інстанції із урахуванням встановлених обставин справи обґрунтовано дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Згідно із ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, а тому доводи касаційної скарги у цій частині також не можуть бути визнані як підстава для призначення справи до судового розгляду.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 2 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.І. Журавель
Судді:О.В. Закропивний
В.А. Черненко