АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/6269/14-ц 22-ц/774/581/К/16
Справа № 212/6269/14-ц Головуючий у 1-ій інстанції
Провадження №22-ц/774/581/К/16 Пустовіт О.Г.
Категорія - 53 (IV) Суддя-доповідач - Барильська А.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Ляховської І.Є., Михайлів Л.В.,

секретар: Маслова К.В.,

за участю: представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 12 січня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «ЄВРАЗ СУХА БАЛКА» про стягнення компенсації втрати частин заробітної плати за час відпусток, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «ЄВРАЗ СУХА БАЛКА» (далі - ПАТ «ЄВРАЗ СУХА БАЛКА»), який в подальшому уточнив, про стягнення компенсації втрати частин заробітної плати за час відпусток, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він працював на ПАТ «ЄВРАЗ СУХА БАЛКА» підземним гірничим нормувальником у період з 24.04.1991 року по 29.09.2008 року. У 2012 році позивач дізнався, що відповідач порушував законодавство України в частині виплати заробітної плати за час щорічних відпусток. У квітні 2012 року відповідач донарахував позивачу 6569,31 грн., та з урахуванням утримань з цієї суми податку з доходу фізичних осіб, виплатив йому - 5583,91 грн. в порядку недоплаченого заробітку за час щорічних відпусток за період роботи позивача на підприємстві.

Уточнивши позовні вимоги в останній редакції від 30 листопада 2015 року та посилаючись на те, що при звільненні із підприємства відповідач не провів з ним остаточного розрахунку, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь компенсацію втрати частини заробітної плати за час відпусток у зв'язку із порушенням строку її виплати у розмірі 3154,65 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 430099,00 грн.

Крім того, винними діями відповідача у зв'язку із порушенням законодавства про оплату праці - несвоєчасною невиплатою заробітної плати за минулі роки - позивачу завдано моральної шкоди, розмір якої він визначив у 10000,00 грн.

Також, ОСОБА_4 просив суд стягнути з ПАТ «ЄВРАЗ СУХА БАЛКА» на його користь 4726,40 грн. в якості відшкодування витрат на правову допомогу.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 12 січня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позову ОСОБА_4

Зокрема, на думку представника позивача, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивачем пропущено строк звернення до суду з його вимогами. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013 року у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутись до суду з позовом про стягнення компенсації втрати частини заробітку у зв'язку з порушення строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідач з урахуванням своїх фінансових можливостей, нарахував та виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі у розмірі 71% від заборгованості, тому висновок суду стосовно того, що відповідач не нарахував заробітну плату є неправильним.

Крім того, відповідач повністю не розрахувався з позивачем, зокрема в частині виплати компенсації втрати частини заробітної плати, тому відсутні підстави для застосування строку позовної давності до вимог про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку.

У письмових запереченнях на апеляційну скаргу представник відповідача ПАТ «ЄВРАЗ СУХА БАЛКА» зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, відхиливши апеляційну скаргу.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_4 перебував у трудових відносинах з ПАТ «ЄВРАЗ СУХА БАЛКА» в період з 24.04.1991 року по 27.09.2008 року та протягом роботи на підприємстві неодноразово знаходився у відпустці. (том 1, а.с.6-8)

Відповідачем в період роботи ОСОБА_4 підвищувались тарифні ставки і посадові оклади на підставі наказів №543 від 29.07.1994р. на коефіцієнт 2; №786 від 31.10.1994р. на коефіцієнт 2; №84 від 31.01.1996р. на коефіцієнт 2,5; №462 від 28.06.1996р. на коефіцієнт 2,5; №522 від 29.07.1997р. на коефіцієнт 1,15; №312 від 25.04.2000р. на коефіцієнт 1,3; №1252 від 19.12.2001р. на коефіцієнт 1,61; №717 від 20.08.2003р. на коефіцієнт 1,7; №391 від 21.04.2004р. на коефіцієнт 1,1360; №952 від 15.09.2004р. на коефіцієнт 1,0584; №83 від 24.01.2005р. на коефіцієнт 1,25; №331 від 21.03.2005р. на коефіцієнт 1,2014; №92 від 31.01.2006р. на коефіцієнт 1,06481; №367 від 05.04.2006р. на коефіцієнт 1,0269; № 1117 від 02.10.2006р. на коефіцієнт 1,0181; №23 від 05.01.2007р. на коефіцієнт 1,1; № 624 від 08.05.2007р. на коефіцієнт 1,0686; № 1432 від 10.10.2007р. на коефіцієнт 1,0125; №103 від 22.01.2008р.на коефіцієнт 1,1144; № 614 від 18.04.2008р. на коефіцієнт 1,0221.

У 2012 році ПАТ «ЄВРАЗ СУХА БАЛКА» здійснено перевірку нарахувань заробітної плати позивачеві, відповідно до вимог пункту 10 Порядку та Спільної постанови №3 від 06.02.2012 року та з'ясовано, що позивачу у спірному періоді неправильно розраховувалась і виплачувалась заробітна плата за час їх відпусток, а саме без корегування їх заробітної плати, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчислені середньої заробітної плати, у випадках підвищення тарифних ставок та посадових окладів у відповідних розрахункових періодах за проміжок часу до підвищення на коефіцієнт підвищення, що призвело до недоплати ОСОБА_4 за весь період роботи на ПАТ «ЄВРАЗ СУХА БАЛКА» заробітної плати за час відпусток.

Враховуючи викладене, ПАТ «ЄВРАЗ СУХА БАЛКА» здійснило нарахування позивачу недоплаченої заробітної плати за період відпусток (компенсацію за невикористані відпустки) у загальному розмірі 6569,31 грн. а саме: за липень-вересень 1997 року - 92,50 грн., липень 2000 року - 55,68 грн., липень 2001 року - 2,98 грн., вересень 2001 року - 0,18 грн., серпень 2003 року - 205,33 грн., грудень 2003 року - 332,86 грн., січень 2004 року - 280,30 грн., грудень 2004 року - 148,03 грн., січень 2005 року - 19,31 грн., червень 2005 року - 217,26 грн., вересень-жовтень 2006 року - 392,13 грн., лютий 2007 року - 137,30 грн., травень 2007 року - 427,49 грн., грудень 2007 року - 13,64 грн., січень-травень 2008 року - 272,78 грн., вересень 2008 року - 3971,54 грн. (том 1, а.с.119).

З урахуванням утримання податків і зборів, ОСОБА_4 у відповідності до його заяви 09 квітня 2012 року виплачено 5583,91 грн. заборгованості по заробітній платі за період відпусток (том 1, а.с.120).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_4 посилався на те, що при звільненні із підприємства відповідач не провів з ним остаточного розрахунку, у зв'язку з чим позивач просив стягнути з відповідача на його користь компенсацію втрати частини заробітної плати за час відпусток у зв'язку із порушенням строку її виплати та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Також позивач зазначив, що винними діями відповідача у зв'язку із порушенням законодавства про оплату праці, йому спричинено моральну шкоду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати в зв'язку з порушенням строку її виплати, суд першої інстанції виходив із того, що до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням їх виплати», оскільки законодавством передбачена компенсація лише у випадку невиплати саме нарахованої заробітної плати.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку та моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем пропущено тримісячний строк на звернення до суду з даними вимогами, що за наявності заяви відповідача про застосування строку позовної давності, є підставою для відмови у позові, та вважав, що відсутні правові підстави для задоволення позову про стягнення моральної шкоди.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 21 Закону України «Про відпустки» порядок обчислення заробітної плати працівникам за час відпусток, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей та компенсації за невикористані відпустки встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995р. затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати, який застосовується при наданні працівникам відпусток.

Пунктом 10 Порядку передбачено, що у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригується на коефіцієнти підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

Компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати провадиться підприємством згідно зі ст. 34 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.95 р. № 108/95-ВР, Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 р. № 2050-ІП та Постановою КМУ від 21.02.2001р. №159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати» у разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. Компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу, за відповідний місяць (після утримання податку й обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін у відсотках для визначення компенсації.

Згідно п. 2 Положення про компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати (затверджене постановою Кабміну України від 20.12.1997 року № 1427 з послідуючими змінами і доповненнями) - компенсація працівникам проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більше як на один відсоток.

Відповідно до ст. 34 ЗУ «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Нарахування компенсації за затримку виплати заробітної плати за період з 01.01.2001 р. здійснюється згідно Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати.

Згідно ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом та є загальновідомими.

Таким чином, при розрахунку суми компенсації застосовується «чиста» заробітна плата, тобто нарахована заробітна плата за мінусом суми податку з доходів фізичних осіб, а також внесків до соціальних фондів, а відповідно до Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» податок з доходів фізичних осіб, а також внески до соціальних фондів для шахтарів становлять: 10% - ПДФО, 2% - внесок до Пенсійного Фонду України, 0,5% - внесок у Фонд соціального страхування (тимчасова непрацездатність).

Грошова компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків виплати є гарантією прав робітника на компенсацію втрати її частини, санкцією за несвоєчасну виплату заробітної плати, обов'язок з нарахування та сплати якої, згідно ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», покладено на підприємство, яке зобов'язано виплатити громадянам суми компенсації у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (стаття 4 цього Закону).

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року №9-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_7 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду із позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Оскільки, ПАТ «ЄВРАЗ СУХА БАЛКА» виплатили позивачеві заробітну плату за період відпусток з липня 1997 року по вересень 2008 року лише у 2012 року, колегія суддів вважає, що наявні підстави для нарахування компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати та приходить до висновку, що така компенсації повинна розраховуватися за кожну нараховану відпустку окремо, по час фактичної виплати заборгованості - 09 квітня 2012 року.

На думку колегії суддів, у зв'язку порушенням відповідачем законодавства про оплату праці, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати» та постанови Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 «По затвердження Положення про компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати» позивач має право на компенсацію втрати частини заробітної плати незалежно від її нарахування роботодавцем.

При цьому, висновок суду першої інстанції про те, що до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням їх виплати», оскільки законодавством передбачена компенсація лише у випадку невиплати саме нарахованої заробітної плати, є безпідставним, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону та спростовуються рішенням Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року №9-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_7 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 КЗпП України, у зв'язку з чим, доводи апеляційної скарги в цій частині заслуговують на увагу.

Колегія суддів не проводить нарахування компенсації за невиплачені відпустки за періоди: з липня 1997 року по січень 2003 року, оскільки позивачем такі вимоги не заявляються (том 1, а.с.124-132,), а згідно з приписами ст. 11 ЦПК України позивач розпоряджається своїми позовними вимогами на власний розсуд і суд розглядає цивільні справи в межах цих вимог.

Наведений представником позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 розрахунок компенсації втрати частини заробітної плати (доходу) в зв'язку із порушенням строку виплати колегією суддів до уваги не береться, адже він містить заробітну плату, яка на думку представника позивача, має бути нарахована ОСОБА_4, а не реально нараховану заробітну плату за період відпусток, тоді як компенсація передбачена лише у випадку невиплати саме нарахованої заробітної плати, а не при спорі щодо визначення середнього заробітку за час відпустки.

Визначаючи розмір компенсації ОСОБА_4 втрати частини доходів у зв'язку з порушення встановлених строків виплати заробітної плати, колегія суддів виходить з наступного розрахунку.

Так, постановою Вищого господарського суду України від 05.04.2011 р. № 23/466 та листом Верховного Суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» від 03.04.1997 р. № 62-97р. визначено, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості (на момент її виникнення) на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця

В серпні 2003 року позивачу була надана відпустка і сума нарахованої, але невиплаченої заробітної плати складала - 205,33 грн. (з урахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та внесків до соціальних фондів - 179,66 грн.), приріст індексу споживчих цін становив 168,13% (з вересня 2003 року по квітень 2012 року включно: 1,006 х 1,013 х 1,019 х 1,015 х 1,014 х 1,004 х 1,004 х 1,007 х 1,007 х 1,007 х 1.000 х 0.999 х 1,033 х 1,022 х 1.016 х 1,024 х 1,017 х 1,010 х 1,016 х 1,007 х 1,006 х 1,006 х 1,003 х 1,000 х 1.004 х 1,009 х 1,012 х 1,009 х 1,012 х 1,018 х 0,997 х 0,996 х 1,005 х 1,001 х 1,009 х 1,000 х 1,020 х 1,026 х 1,018 х 1,009 х 1,005 х 1,006 х 1,002 х 1,000 х 1.006 х 1,022 х 1,014 х 1,006 х 1,022 х 1,029 х 1,022 х 1,021 х 1,029 х 1,027 х 1,038 х 1,031 х 1,013 х 1,008 х 0,995 х 0,999 х 1,011 х 1,017 х 1,015 х 1,021 х 1,029 х 1,015 х 1,014 х 1,009 х 1,005 х 1,011 х 0,999 х 0,998 х 1,008 х 1,009 х 1,011 х 1,009 х 1,018 х 1,019 х 1,009 х 0,997 х 0.994 х 0,996 х 0,998 х 1,012 х 1,029 х 1,005 х 1,003 х 1,008 х 1,010 х 1,009 1,014 х 1,013 х 1,008 х 1,004 х 0,987 х 0,996 х 1,001 х 1,000 х 1,001 х 1,002 х 1,002 х 1,002 х 1,003 х 1,000 х 100%-100%), сума компенсації складає - 302,07 грн. ((179,66 грн. х 163,13%) : 100).

В грудні 2003 року ОСОБА_4 була надана відпустка і сума нарахованої, але невиплаченої заробітної плати складала - 332,86 грн. (з урахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та внесків до соціальних фондів - 291,25 грн.), приріст індексу споживчих цін становив 154,4% (з січня 2003 року по квітень 2012 року включно: 1,014 х 1,004 х 1,004 х 1,007 х 1,007 х 1,007 х 1.000 х 0.999 х 1,033 х 1,022 х 1.016 х 1,024 х 1,017 х 1,010 х 1,016 х 1,007 х 1,006 х 1,006 х 1,003 х 1,000 х 1.004 х 1,009 х 1,012 х 1,009 х 1,012 х 1,018 х 0,997 х 0,996 х 1,005 х 1,001 х 1,009 х 1,000 х 1,020 х 1,026 х 1,018 х 1,009 х 1,005 х 1,006 х 1,002 х 1,000 х 1.006 х 1,022 х 1,014 х 1,006 х 1,022 х 1,029 х 1,022 х 1,021 х 1,029 х 1,027 х 1,038 х 1,031 х 1,013 х 1,008 х 0,995 х 0,999 х 1,011 х 1,017 х 1,015 х 1,021 х 1,029 х 1,015 х 1,014 х 1,009 х 1,005 х 1,011 х 0,999 х 0,998 х 1,008 х 1,009 х 1,011 х 1,009 х 1,018 х 1,019 х 1,009 х 0,997 х 0.994 х 0,996 х 0,998 х 1,012 х 1,029 х 1,005 х 1,003 х 1,008 х 1,010 х 1,009 1,014 х 1,013 х 1,008 х 1,004 х 0,987 х 0,996 х 1,001 х 1,000 х 1,001 х 1,002 х 1,002 х 1,002 х 1,003 х 1,000 х 100%-100%), сума компенсації складає - 449,68 грн. ((291,25 грн. х 154,4%) : 100).

В січні 2004 року позивачу була надана відпустка і сума нарахованої, але невиплаченої заробітної плати складала - 280,30 грн. (з урахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та внесків до соціальних фондів - 245,26 грн.), приріст індексу споживчих цін становив 150,77% (з лютого 2004 року по квітень 2012 року включно: 1,004 х 1,004 х 1,007 х 1,007 х 1,007 х 1,000 х 0.999 х 1,033 х 1,022 х 1.016 х 1,024 х 1,017 х 1,010 х 1,016 х 1,007 х 1,006 х 1,006 х 1,003 х 1,000 х 1.004 х 1,009 х 1,012 х 1,009 х 1,012 х 1,018 х 0,997 х 0,996 х 1,005 х 1,001 х 1,009 х 1,000 х 1,020 х 1,026 х 1,018 х 1,009 х 1,005 х 1,006 х 1,002 х 1,000 х 1.006 х 1,022 х 1,014 х 1,006 х 1,022 х 1,029 х 1,022 х 1,021 х 1,029 х 1,027 х 1,038 х 1,031 х 1,013 х 1,008 х 0,995 х 0,999 х 1,011 х 1,017 х 1,015 х 1,021 х 1,029 х 1,015 х 1,014 х 1,009 х 1,005 х 1,011 х 0,999 х 0,998 х 1,008 х 1,009 х 1,011 х 1,009 х 1,018 х 1,019 х 1,009 х 0,997 х 0.994 х 0,996 х 0,998 х 1,012 х 1,029 х 1,005 х 1,003 х 1,008 х 1,010 х 1,009 1,014 х 1,013 х 1,008 х 1,004 х 0,987 х 0,996 х 1,001 х 1,000 х 1,001 х 1,002 х 1,002 х 1,002 х 1,003 х 1,000 х 100%-100%), сума компенсації складає - 369,78 грн. ((245,26 грн. х 150,77%) : 100).

В грудні 2004 року ОСОБА_4 була надана відпустка і сума нарахованої, але невиплаченої заробітної плати складала - 148,03 грн. (з урахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та внесків до соціальних фондів - 129,53 грн.), приріст індексу споживчих цін становив 126,53% (з січня 2005 року по квітень 2012 року включно: 1,017 х 1,010 х 1,016 х 1,007 х 1,006 х 1,006 х 1,003 х 1,000 х 1.004 х 1,009 х 1,012 х 1,009 х 1,012 х 1,018 х 0,997 х 0,996 х 1,005 х 1,001 х 1,009 х 1,000 х 1,020 х 1,026 х 1,018 х 1,009 х 1,005 х 1,006 х 1,002 х 1,000 х 1.006 х 1,022 х 1,014 х 1,006 х 1,022 х 1,029 х 1,022 х 1,021 х 1,029 х 1,027 х 1,038 х 1,031 х 1,013 х 1,008 х 0,995 х 0,999 х 1,011 х 1,017 х 1,015 х 1,021 х 1,029 х 1,015 х 1,014 х 1,009 х 1,005 х 1,011 х 0,999 х 0,998 х 1,008 х 1,009 х 1,011 х 1,009 х 1,018 х 1,019 х 1,009 х 0,997 х 0.994 х 0,996 х 0,998 х 1,012 х 1,029 х 1,005 х 1,003 х 1,008 х 1,010 х 1,009 1,014 х 1,013 х 1,008 х 1,004 х 0,987 х 0,996 х 1,001 х 1,000 х 1,001 х 1,002 х 1,002 х 1,002 х 1,003 х 1,000 х 100%-100%), сума компенсації складає - 163,90 грн. ((129,53 грн. х 126,53%) : 100).

У січні 2005 року позивачу була надана відпустка і сума нарахованої, але невиплаченої заробітної плати складала - 19,31 грн. (з урахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та внесків до соціальних фондів - 16,9 грн.), приріст індексу споживчих цін становив 172,53% (з лютого 2005 року по квітень 2012 року включно: 1,010 х 1,016 х 1,007 х 1,006 х 1,006 х 1,003 х 1,000 х 1.004 х 1,009 х 1,012 х 1,009 х 1,012 х 1,018 х 0,997 х 0,996 х 1,005 х 1,001 х 1,009 х 1,000 х 1,020 х 1,026 х 1,018 х 1,009 х 1,005 х 1,006 х 1,002 х 1,000 х 1.006 х 1,022 х 1,014 х 1,006 х 1,022 х 1,029 х 1,022 х 1,021 х 1,029 х 1,027 х 1,038 х 1,031 х 1,013 х 1,008 х 0,995 х 0,999 х 1,011 х 1,017 х 1,015 х 1,021 х 1,029 х 1,015 х 1,014 х 1,009 х 1,005 х 1,011 х 0,999 х 0,998 х 1,008 х 1,009 х 1,011 х 1,009 х 1,018 х 1,019 х 1,009 х 0,997 х 0.994 х 0,996 х 0,998 х 1,012 х 1,029 х 1,005 х 1,003 х 1,008 х 1,010 х 1,009 1,014 х 1,013 х 1,008 х 1,004 х 0,987 х 0,996 х 1,001 х 1,000 х 1,001 х 1,002 х 1,002 х 1,002 х 1,003 х 1,000 х 100%-100%), сума компенсації складає - 29,16 грн. ((16,9 грн. х 172,53%) : 100).

В червні 2005 року ОСОБА_4 була надана відпустка і сума нарахованої, але невиплаченої заробітної плати складала - 217,26 грн. (з урахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та внесків до соціальних фондів - 190,11 грн.), приріст індексу споживчих цін становив 113,08% (з липня 2005 року по квітень 2012 року включно: 1,003 х 1,000 х 1.004 х 1,009 х 1,012 х 1,009 х 1,012 х 1,018 х 0,997 х 0,996 х 1,005 х 1,001 х 1,009 х 1,000 х 1,020 х 1,026 х 1,018 х 1,009 х 1,005 х 1,006 х 1,002 х 1,000 х 1.006 х 1,022 х 1,014 х 1,006 х 1,022 х 1,029 х 1,022 х 1,021 х 1,029 х 1,027 х 1,038 х 1,031 х 1,013 х 1,008 х 0,995 х 0,999 х 1,011 х 1,017 х 1,015 х 1,021 х 1,029 х 1,015 х 1,014 х 1,009 х 1,005 х 1,011 х 0,999 х 0,998 х 1,008 х 1,009 х 1,011 х 1,009 х 1,018 х 1,019 х 1,009 х 0,997 х 0.994 х 0,996 х 0,998 х 1,012 х 1,029 х 1,005 х 1,003 х 1,008 х 1,010 х 1,009 1,014 х 1,013 х 1,008 х 1,004 х 0,987 х 0,996 х 1,001 х 1,000 х 1,001 х 1,002 х 1,002 х 1,002 х 1,003 х 1,000 х 100%-100%), сума компенсації складає - 214,98 грн. ((190,11 грн. х 113,08%) : 100).

В вересні-жовтні 2006 року позивачу була надана відпустка і сума нарахованої, але невиплаченої заробітної плати складала - 392,13 грн. (з урахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та внесків до соціальних фондів - 343,11 грн.), приріст індексу споживчих цін становив 93,78% (з жовтня 2006 року по квітень 2012 року включно: 1,026 х 1,018 х 1,009 х 1,005 х 1,006 х 1,002 х 1,000 х 1.006 х 1,022 х 1,014 х 1,006 х 1,022 х 1,029 х 1,022 х 1,021 х 1,029 х 1,027 х 1,038 х 1,031 х 1,013 х 1,008 х 0,995 х 0,999 х 1,011 х 1,017 х 1,015 х 1,021 х 1,029 х 1,015 х 1,014 х 1,009 х 1,005 х 1,011 х 0,999 х 0,998 х 1,008 х 1,009 х 1,011 х 1,009 х 1,018 х 1,019 х 1,009 х 0,997 х 0.994 х 0,996 х 0,998 х 1,012 х 1,029 х 1,005 х 1,003 х 1,008 х 1,010 х 1,009 1,014 х 1,013 х 1,008 х 1,004 х 0,987 х 0,996 х 1,001 х 1,000 х 1,001 х 1,002 х 1,002 х 1,002 х 1,003 х 1,000 х 100%-100%), сума компенсації складає - 321,78 грн. ((343,11 грн. х 93,78%) : 100).

В лютому 2007 року ОСОБА_4 була надана відпустка і сума нарахованої, але невиплаченої заробітної плати складала - 137,30 грн. (з урахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та внесків до соціальних фондів - 120,14 грн.), приріст індексу споживчих цін становив 81,98% (з березня 2007 року по квітень 2012 року включно: 1,002 х 1,000 х 1.006 х 1,022 х 1,014 х 1,006 х 1,022 х 1,029 х 1,022 х 1,021 х 1,029 х 1,027 х 1,038 х 1,031 х 1,013 х 1,008 х 0,995 х 0,999 х 1,011 х 1,017 х 1,015 х 1,021 х 1,029 х 1,015 х 1,014 х 1,009 х 1,005 х 1,011 х 0,999 х 0,998 х 1,008 х 1,009 х 1,011 х 1,009 х 1,018 х 1,019 х 1,009 х 0,997 х 0.994 х 0,996 х 0,998 х 1,012 х 1,029 х 1,005 х 1,003 х 1,008 х 1,010 х 1,009 1,014 х 1,013 х 1,008 х 1,004 х 0,987 х 0,996 х 1,001 х 1,000 х 1,001 х 1,002 х 1,002 х 1,002 х 1,003 х 1,000 х 100%-100%), сума компенсації складає - 98,48 грн. ((120,14 грн. х 81,98%) : 100).

В травні 2007 року позивачу була надана відпустка і сума нарахованої, але невиплаченої заробітної плати складала - 427,49 грн. (з урахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та внесків до соціальних фондів - 374,05 грн.), приріст індексу споживчих цін становив 80,56% (з червні 2007 року по квітень 2012 року включно: 1,022 х 1,014 х 1,006 х 1,022 х 1,029 х 1,022 х 1,021 х 1,029 х 1,027 х 1,038 х 1,031 х 1,013 х 1,008 х 0,995 х 0,999 х 1,011 х 1,017 х 1,015 х 1,021 х 1,029 х 1,015 х 1,014 х 1,009 х 1,005 х 1,011 х 0,999 х 0,998 х 1,008 х 1,009 х 1,011 х 1,009 х 1,018 х 1,019 х 1,009 х 0,997 х 0.994 х 0,996 х 0,998 х 1,012 х 1,029 х 1,005 х 1,003 х 1,008 х 1,010 х 1,009 1,014 х 1,013 х 1,008 х 1,004 х 0,987 х 0,996 х 1,001 х 1,000 х 1,001 х 1,002 х 1,002 х 1,002 х 1,003 х 1,000 х 100%-100%), сума компенсації складає - 301,33 грн. ((374,05 грн. х 80,56%) : 100).

В грудні 2007 року ОСОБА_4 була надана відпустка і сума нарахованої, але невиплаченої заробітної плати складала - 13,64 грн. (з урахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та внесків до соціальних фондів - 11,94 грн.), приріст індексу споживчих цін становив 57,83% (з січня 2008 року по квітень 2012 року включно: 1,029 х 1,027 х 1,038 х 1,031 х 1,013 х 1,008 х 0,995 х 0,999 х 1,011 х 1,017 х 1,015 х 1,021 х 1,029 х 1,015 х 1,014 х 1,009 х 1,005 х 1,011 х 0,999 х 0,998 х 1,008 х 1,009 х 1,011 х 1,009 х 1,018 х 1,019 х 1,009 х 0,997 х 0.994 х 0,996 х 0,998 х 1,012 х 1,029 х 1,005 х 1,003 х 1,008 х 1,010 х 1,009 1,014 х 1,013 х 1,008 х 1,004 х 0,987 х 0,996 х 1,001 х 1,000 х 1,001 х 1,002 х 1,002 х 1,002 х 1,003 х 1,000 х 100%-100%), сума компенсації складає - 6,9 грн. ((11,94 грн. х 57,83%) : 100).

В січні-травні 2008 року позивачу була надана відпустка і сума нарахованої, але невиплаченої заробітної плати складала - 272,78 грн. (з урахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та внесків до соціальних фондів - 238,68 грн.), приріст індексу споживчих цін становив 53,31% (з лютого 2008 року по квітень 2012 року включно: 1,027 х 1,038 х 1,031 х 1,013 х 1,008 х 0,995 х 0,999 х 1,011 х 1,017 х 1,015 х 1,021 х 1,029 х 1,015 х 1,014 х 1,009 х 1,005 х 1,011 х 0,999 х 0,998 х 1,008 х 1,009 х 1,011 х 1,009 х 1,018 х 1,019 х 1,009 х 0,997 х 0.994 х 0,996 х 0,998 х 1,012 х 1,029 х 1,005 х 1,003 х 1,008 х 1,010 х 1,009 1,014 х 1,013 х 1,008 х 1,004 х 0,987 х 0,996 х 1,001 х 1,000 х 1,001 х 1,002 х 1,002 х 1,002 х 1,003 х 1,000 х 100%-100%), сума компенсації складає - 127,25 грн. ((238,68 грн. х 53,31%) : 100).

В вересні 2008 року ОСОБА_4 була надана відпустка і сума нарахованої, але невиплаченої заробітної плати складала - 3971,54 грн. (з урахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та внесків до соціальних фондів - 3475,10 грн.), приріст індексу споживчих цін становив 36,02% (з жовтня 2008 року по квітень 2012 року включно: 1,017 х 1,015 х 1,021 х 1,029 х 1,015 х 1,014 х 1,009 х 1,005 х 1,011 х 0,999 х 0,998 х 1,008 х 1,009 х 1,011 х 1,009 х 1,018 х 1,019 х 1,009 х 0,997 х 0.994 х 0,996 х 0,998 х 1,012 х 1,029 х 1,005 х 1,003 х 1,008 х 1,010 х 1,009 1,014 х 1,013 х 1,008 х 1,004 х 0,987 х 0,996 х 1,001 х 1,000 х 1,001 х 1,002 х 1,002 х 1,002 х 1,003 х 1,000 х 100%-100%), сума компенсації складає - 1251,77 грн. ((3475,10 грн. х 36,02%) : 100).

Всього компенсація втрати частини заробітної плати (доходу) в зв'язку із порушенням строку виплати складає 3637,09 грн.

Разом тим, в силу положень ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах вимог заявлених сторонами, тому колегія судів, розглянувши справу в межах вимог, які заявлені ОСОБА_4 в уточненому позові (а.с.124-132), вважає, що так як позивачем заявлено вимоги про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати на суму 3154,65 грн., то саме в межах цієї суми слід задовольнити його відповідні позовні вимоги до ПАТ «ЄВРАЗ СУХА БАЛКА».

Також, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції щодо пропуску позивачем строку позовної давності відносно позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що в квітні 2012 року позивачу була виплачена сума недоплаченої заробітної плати за час щорічних відпусток з урахуванням коефіцієнта підвищення 0,71 відповідно до постанови Генерального директора та профкому підприємства від 06.02.2012 року, з урахуванням утримань з цієї суми податку з доходу фізичних осіб, в сумі 5583,91 грн. за період з липня 1997 року по вересень 2008 року, тобто, матеріалами справи встановлено недоплату позивачу заробітної плати за час відпусток.

Так, статтею 47 КЗпП України передбачено, що роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України , тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Невиплата власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум і вимога звільненого працівника щодо їх виплати є трудовим спором між цими учасниками трудових правовідносин.

Згідно з частиною першою статті 233 Кодексу працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

У своєму рішенні від 22 лютого 2012 року в справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_8 щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу, Конституційний Суд України дійшов висновку, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.

Як вбачається з матеріалів справи, на теперішній час ПАТ «ЄВРАЗ СУХА БАЛКА» не проведено виплату всіх належних позивачеві сум, зокрема, не нарахована та не виплачена компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати у розмірі 3154,65 грн., нарахування якої є обов'язком роботодавця та яка має бути виплачена у тому ж місяці у якому було здійснено виплату заборгованості по заробітній платі (ст. 1, 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходу у зв'язку з порушенням строків їх виплати»), тобто перебіг тримісячного строку встановленого ст. 233 КЗпП України, взагалі не розпочався.

Вказаних обставин справи суд першої інстанції не врахував та дійшов помилкового висновку про те, що позивачем пропущено тримісячний строк на звернення до суду вимогами про стягнення середнього заробітку та моральної шкоди, що за наявності заяви відповідача про застосування строку позовної давності, є підставою для відмови у позові. Таким чином, доводи апеляційної скарги представника позивача скарги про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивачем пропущено строк звернення до суду з його вимогами, знаходять своє підтвердження та заслуговують на увагу.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі несплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явленим звільнення працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дають підстави для висновку, що передбачений ч.1 ст. 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Конституційний Суд України у Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_8 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Верховний Суд України від 29 січня 2014 року у справі № 6-144цс14, що в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України, він має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Як убачається з матеріалів справи, станом на день звільнення позивача із займаної посади 29 вересня 2008 року відповідач ПАТ «ЄВРАЗ СУХА БАЛКА» не провів виплату всіх належних сум, а саме невиплаченою залишилась недоплачена заробітна плата за період відпусток з 1998 року по 2008 рік включно в сумі 6569,31 грн., яка була з урахуванням утримань суми податку з доходів фізичних осіб виплачена відповідачем позивачу за його заявою 09 квітня 2012 року.

Відповідно до абз. 3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року (далі - Порядок), середньомісячна заробітна плата визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з виплат за останні два календарні місяці, що передують події, якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно п. 5 Порядку нарахування виплат у випадку збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати. У пункті 8 зазначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. У разі коли середньомісячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (п. 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_4 складає 433433 грн., згідно наступного розрахунку 238,15 грн. (середньоденна заробітна плата) (том 1, а.с.117) х 1820 робочих днів у періоді з 30.09.2008 року по 30.11.2015 року (період затримки розрахунку заявлений позивачем) = 433433 грн.

Разом з тим, у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що при визначенні розміру відшкодування за час затримки розрахунку судам необхідно врахувати розмір спірної суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, вини роботодавця у порушенні строків її виплати та інших конкретних обставин справи.

У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 12 січня 2012 року, справа № 6-54цс11, і в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України, вона має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що позивачу було виплачено суму 5583,91 грн., істотність розміру середнього заробітку за час затримки виплат порівняно із сумою виплачених коштів, інші конкретних обставин у справі, зокрема, що заборгованість підприємства утворилась за весь час роботи позивача, відсутність умислу підприємства у невиплаті спірно суми позивачу та подальші дії відповідача, спрямовані на виплату сум недоплати в добровільному порядку, наявність спору між сторонами щодо розміру сум належних до виплати при звільненні, що підтверджується первинною редакцією позовної заяви ОСОБА_4, в якій він ставив питання про стягнення з відповідача недоплаченої заробітної плати за час відпусток (том 1, а.с.1-3), колегія суддів, застосовуючи принцип співмірності, приходить до висновку про стягнення з ПАТ «ЄВРАЗ СУХА БАЛКА» на користь ОСОБА_4 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 6000 грн.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо.

Зокрема, ч. 1 ст. 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст. 237-1 КЗпП України.

Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"" (з відповідними змінами) роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України (набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (ст. ст. 3, 4, 11, 31 ЦПК України).

Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.

Зазначений правовий висновок викладено у Постанові Верховного Суду України від 25.04.2012 року, який згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд має визначився з характером та обсягом страждань позивача, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у його житті та взяти до уваги положення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідачів та інших обставин, зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

На думку колегії суддів, факт заподіяння моральної шкоди позивачу у зв'язку з неможливість отримати під підприємства усіх належних йому виплат та неможливість вільно розпоряджатись своїм заробітком, встановлений в судовому засіданні. Так, порушення відповідачем трудового законодавства щодо своєчасної виплати заробітку ОСОБА_4, безумовно порушили звичний для позивача спосіб життя, можливість розпоряджатися заробленими грошима, викликали необхідність вживати заходів для відновлення свого порушеного права.

Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, і з врахуванням глибини душевних страждань позивача та характеру і тривалості винних дій відповідача, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ПАТ «ЄВРАЗ СУХА БАЛКА» на користь ОСОБА_4 - 1000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Таким чином, з ПАТ «ЄВРАЗ СУХА БАЛКА» на користь ОСОБА_4 підлягають стягненню судові витрати на правову допомогу, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у розмірі 103,84 грн.

Крім того, оскільки позивач ОСОБА_4 звільнений від сплати судового збору, то відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, з відповідача ПАТ «ЄВРАЗ СУХА БАЛКА» на користь держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанцій у розмірі 511,56 грн.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга має бути задоволена частково, а рішення суду підлягає скасуванню, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_4

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 12 січня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «ЄВРАЗ СУХА БАЛКА» про стягнення компенсації втрати частин заробітної плати за час відпусток, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ЄВРАЗ СУХА БАЛКА» на користь ОСОБА_4:

-компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати за період з серпня 2003 року по вересень 2008 року у розмірі 3154,65 грн.;

-середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 6000 грн.

-1000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

-витрати на правову допомогу у розмірі 103,84 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ЄВРАЗ СУХА БАЛКА» на користь держави судовий збір у розмірі 511,56 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: І.Є. Ляховська

Л.В. Михайлів