АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/47/16 Справа № 206/4576/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Сухоруков А. О. Доповідач - Глущенко Н.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Глущенко Н.Г.

суддів - Осіяна О.М., Пищиди М.М.

за участю секретаря - Сахарова Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи - Комунальне підприємство «Житлове господарство Самарського району» Дніпропетровської міської ради, Комунальне підприємство «Коменергосервіс» Дніпропетровської міської ради, Публічне акціонерне товариство «Дніпрогаз», Комунальне підприємство «Дніпроводоканал», Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Дніпрообленерго», Товариство з обмеженою відповідальністю «Грінко-Дніпро», про зміну умов договору найму житлового приміщення, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, де треті особи - КП «Житлове господарство Самарського району» Дніпропетровської міської ради, КП «Коменергосервіс» Дніпропетровської міської ради, ПАТ «Дніпрогаз», КП «Дніпроводоканал», ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго», ТОВ «Грінко-Дніпро», про зміну умов договору найму житлового приміщення, який 29.10.2015 року ним було уточнено / а. с. 2-4, 78-80 /.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_2 посилався на те, що трикімнатна квартира АДРЕСА_1 була надана згідно ордера у 1985 році на сім'ю з п'яти членів родини: батька позивача - ОСОБА_6, самого позивача - ОСОБА_2, сестри позивача - ОСОБА_7, дружини батька позивача - ОСОБА_3 та її дочки - ОСОБА_4.

Спірна квартира складається із трьох окремих житлових кімнат площею: 17,3 кв. м, 12,6 кв. м та 10,1 кв. м, кухні - 7,9 кв. м, ванної кімнати -2,8 кв. м, вбиральні - 1,2 кв. м, коридорів -7,6 та 1,3 кв. м. Житлова площа квартири складає 40,0 кв. м, тому на кожного мешканця приходиться по 10,0 кв. м. Будинок знаходиться на балансі КП «Житлове господарство Самарського району» ДМР та належить Дніпропетровській міській раді. Наймачем спірної квартири є відповідачка - ОСОБА_3

В 1987 році сестра позивача - ОСОБА_7 вийшла заміж і з чоловіком переїхала жити Херсонську область та виписалась з квартири. Коли ОСОБА_4 вийшла заміж, то вона з чоловіком почала жити у цій квартирі, оскільки її мати ОСОБА_8 була інвалідом і потребувала допомоги. Потім у подружжя ОСОБА_4 народився син - відповідач ОСОБА_5, який був зареєстрований в спірній квартирі та проживає в ній.

У 1991 році позивач одружився і постало питання про те, що жити разом трьом сім'ям неможливо і було прийнято рішення, що він тимчасово поселиться у батьків його дружини, але за ним буде зберігатися право на житло, тому він залишився зареєстрованим у спірній квартирі. Поки був живим його батько, вони підтримували дружні відносини, приходили у гості з донькою позивача, яку дуже любив батько. За позивачем визнавали право користування жилим приміщенням. Позивач надавав кошти для оплати комунальних послуг.

Батько позивача ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року. У позивача з відповідачами збереглися нормальні відносини, він продовжував давати їм гроші на оплату комунальних послуг. Зараз в квартирі, крім відповідачів, ніхто не проживає. Вони є для нього чужими людьми, у них почали виникати непорозуміння в зв'язку з питання його користуванням квартирою, де позивач зареєстрований. Відповідачі не бажають, щоб він проживав в спірній квартирі, заперечують проти його вселення в неї та постійно пропонують знятися з реєстраційного обліку в спірній квартирі. Іншого постійного житла, крім спірної квартири, позивач не має.

Як вказує позивач, зараз так склалися обставини, що він не має можливості проживати з дружиною в квартирі її батьків, так як її батьки проти цього заперечують. Позивач бажає вселитися в спірну квартиру, але для цього необхідно визначити конкретну кімнату, якою він буде користуватися, для того, щоб виключити будь-які конфліктні ситуації та для того, щоб він міг сам сплачувати комунальні послуги. У зв'язку з різким ростом цін на комунальні послуги, при зміні умов договору найму житлового приміщення та оформленні на його ім'я окремого особового рахунку, він зможе оформити субсидію.

За таких обставин, позивач просив суд змінити умови договору найму житлового приміщення квартири АДРЕСА_1, виділивши йому в користування житлову кімнату площею 10,1 кв.м, а відповідачам ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 дві житлові кімнати площею 17,3 кв.м та 12,5 кв.м, залишити в спільному користуванні кухню, коридор, вбиральню, ванну кімнату / а. с. 2-4, 78-80 /.

Відповідачі проти позову заперечували.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24.11.2015 року ОСОБА_2 відмовлено в його позовних вимогах /а. с. 98-100/.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився ОСОБА_2і звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог, посилаючись на те, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи / а. с. 108-110 /.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення по справі в силу ст. 309 ЦПК України, з наступних підстав.

Відмовляючи ОСОБА_2 в його позовних вимогах суд першої інстанції виходив з того, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог у заявлений позивачем спосіб, але з таким висновком суду погодитися неможна оскільки він не відповідає вимогам чинного матеріального і процесуального закону та матеріалам справи, з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно ордеру № 617 від 29.11.1985 року, виданого виконкомом Самарської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська, трикімнатна квартира АДРЕСА_1 (житловою площею 38,58 кв. м) була надана на сім'ю ОСОБА_3, яка складається з п'яти чоловік: ОСОБА_3 - основний квартиронаймач; ОСОБА_6 - чоловік; ОСОБА_3 - дочка; ОСОБА_2 - син; ОСОБА_7 - дочка / а. с. 29 /.

Згідно довідки КП «Житлове господарство Самарського району» Дніпропетровської міськради від 15.06.2015 рок № 1449 в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, - основний квартиронаймач; ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, - син; ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, - дочка; ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, - онук / а. с. 7 /.

Квартира не приватизована.

Згідно плану-викопіювання спірної квартири, наданого суду КП «Житлове господарство Самарського району» Дніпропетровської міськради, квартира АДРЕСА_1 складається з: трьох ізольованих кімнат житловою площею 10,1 кв. м; 17,3 кв. м з балконом площею 0,9 кв. м; 12,5 кв. м з лоджією 1,82 кв. м, а також кухні площею 7,9 кв. м, коридору площею 7,8 кв. м, ванної кімнати площею 2,8 кв. м, туалетної кімнати площею 1,2 кв. м та комори площею 1,3 кв. м. Житлова площа квартири складає 39,9 кв. м, а загальна - 66,6 кв. м / а. с. 61-62 /.

Отже, на кожного із зареєстрованих в спірній квартирі припадає по 9,98 кв. м. (39,9 : 4 = 9,98).

Згідно ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією і наймачем - громадянином на ім'я якого видано ордер.

Тобто, право вимоги зміни умов договору найму жилого приміщення виникає у наймача та членів його сім'ї в разі, якщо жиле приміщення знаходиться у будинку державного і громадського житлового фонду.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 104 ЖК України член сім'ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу. У разі відмови членів сім'ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку.

Статтею 63 ЖК України передбачено, що предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, також одноквартирний жилий будинок. Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (ч. 1 ст.48), частина кімнати або кімната, зав'язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобним приміщенням (кухня, коридор, комора тощо).

Як зазначено в ч. 4 ст. 48 ЖК України, жиле приміщення може бути надано з перевищенням норм жилої площі, якщо воно становить одну кімнату (однокімнатну квартиру) або призначене для осіб різної статі (ч. 2 ст.50).

Пленум Верховного Суду України у п. 16 постанови «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 (з послідуючими змінами і доповненнями) роз'яснив, що відповідно до ст. 104 ЖК суд вправі задовольнити вимоги члена сім'ї наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього (або з урахуванням укладеної угоди про порядок користування жилим приміщенням), може бути виділено у вигляді ізольованого

приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якого не менше встановленого для надання одній особі.

При поділі жилого приміщення за вимогою члена сім'ї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром меншим за жилу площу, що припадає на нього. Однак поділ не може бути допущений, коли це призведе до штучного погіршення житлових умов позивача і викличе необхідність постановки його на облік, як такого, що потребує поліпшення житлових умов.

Зміна договору найму жилого приміщення за вимогою члена сім'ї наймача не допускається в передбачених ч. 3 ст. 104 ЖК випадках, незалежно від наявності згоди наймодавця на зміну такого договору, за винятком випадків, коли жиле приміщення наймач одержав не в зв'язку з трудовими відносинами або коли наймодавець втратив право

на його виселення.

Відповідно до підпункту 3 пункту 3 постанови виконкому Дніпропетровської обласної ради народних депутатів та Президії обласної ради профспілок «Про затвердження Правил обліку громадян, що потребують покращення житлових умов, і надання їм житлових приміщень в Українській РСР» від 27.12.1984 року № 711 - рівень середньої забезпеченості громадян житловою площею для населених пунктів області складає 9 кв. м на кожного члена сім'ї, а згідно п. 1 постанови виконкому Дніпропетровської обласної ради народних депутатів та Президії обласної ради профспілок «Про визначення рівня забезпеченості житловою площею для визначення потреби в покращенні житлових умов і встановлення тривалості проживання в населених пунктах області, необхідних для прийняття на квартирний облік» від 24.05.1990 року № 199 - визначено рівень забезпеченості житловою площею для визначення потреби в покращенні житлових умов з 01.07.1990 року в розмірі 6,7 кв. м на кожного члена сім'ї.

Ураховуючи вище зазначені правові норми, склад сім'ї сторін (4 особи), розмір жилої площі, що припадає на одну особу (9,98 кв. м), норму жилої площі для надання одній особі й вимоги, що ставляться до жилого приміщення ( ст. ст. 47.48,50 ЖК України), взаємовідносини сторін та наявність у квартирі трьох ізольованих кімнат, - колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню з виділенням йому у користування кімнати житловою площею 10,1 кв. м, а відповідачам - кімнати житловою площею 17,3 кв. м та балкон площею 0,9 кв. м і кімнати житловою площею 12,5 кв. м та лоджию площею 1,82 кв. м, залишивши в загальному користуванні ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, та ОСОБА_5 кухню площею 7,9 кв. м, коридор площею 7,8 кв. м, ванну кімнату площею 2,8 кв. м, туалетну кімнату площею 1,2 кв. м та комору площею 1,3 кв. м.

Посилання відповідачів на ту обставину, що позивач будучи зареєстрованим не проживає в спірній квартирі більше 20 років, - не можуть бути прийняті до уваги, оскільки право позивача на житлову площу в спірній квартирі, зокрема його проживання (не проживання) в цій квартирі, не оспорене відповідачами у встановленому законом порядку. До того ж, з 10.03.2015 року позивач ОСОБА_2 призваний до Збройних Сил України і є учасником бойових дій / а. с. 161, 158/.

Також, посилання відповідачів на ту обставину, що відповідачка ОСОБА_3 є інвалідом 1 групи, а отже не може проживати зі своєю дочкою - відповідачкою ОСОБА_4 в одній кімнаті, так як потребує окрему кімнату, - не можуть бути прийняті до уваги, оскільки доказів того, що за своїм захворюванням ОСОБА_3 потребує окрему кімнату відповідачі суду не надали, а сам фат наявності у неї 1 групи інвалідності (захворювання дитинства - а. с.156) не є підставою неможливості проживання в одній кімнаті з дочкою, як і не є підставою для виділення їй окремої кімнати. До того ж, відповідачка ОСОБА_4 підтвердила суду, що вона проживає однією сім'єю зі своєю матір'ю - відповідачкою ОСОБА_3 та сином - відповідачем ОСОБА_5 і вони з сином доглядають за ОСОБА_3

Відповідно до ст. 3 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а згідно ст.. 4 ЦПК України - здійснюючи правосудді, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Як встановлено ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Спосіб захисту права користування житлом, шляхом зміни умов договору найму житлового приміщення, передбачений нормами ЖК України, які вище зазначені в цьому рішенні, і вибір такого способу захисту є правом позивача. Отже, не звернення позивача до суду з позовом про його вселення в спірну квартиру (на що відповідачі посилаються в своїх запереченнях на апеляційну скаргу та посилалися в суді апеляційної інстанції) не є перепоною в розгляді його позовних вимог про зміну умов договору найму житлового приміщення, оскільки такі позовні вимоги (в разі виникнення необхідності) можуть бути заявлені і в послідуючий час.

Оскільки, позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню, то в силу ст. 88 ЦПК України, з відповідачів підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати - сплачений судовий збір в сумі 755,20 грн. (а. с. 1,20,106), тобто по 251,73 грн. із кожного з відповідачів.

Керуючись ст.ст. 303, 307,309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2015 року - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про зміну умов договору найму житлового приміщення - задовольнити.

Змінити договір найму квартири АДРЕСА_1, виділивши: у користування ОСОБА_2 кімнату житловою площею 10,1 кв.м., а у користування ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 кімнату житловою площею 17,3 кв.м. та балкон площею 0,9 кв.м. і кімнату житловою площею 12,5 кв.м. та лоджию площею 1,82 кв.м., залишивши в загальному користуванні ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, та ОСОБА_5 кухню площею 7,9 кв.м., коридор площею 7,8 кв.м., ванну кімнату площею 2,8 кв.м., туалетну кімнату площею 1,2 кв.м. та комору площею 1,3 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5. на користь ОСОБА_2 понесені ним судові витрати в розмірі 251,73 грн. з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

СУДДІ: