АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1692/16 Справа № 185/9879/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Юдіна С. Г. Доповідач - Повєткін В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Повєткіна В.В.

суддів: Рудь В.В., Ткаченко І.Ю.

при секретарі: Назаренко А.С.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2015 року

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, -

В с т а н о в и в :

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом посилаючись на те, що він є власником квартири по АДРЕСА_1. 21.03.2000 року з його згоди у його квартирі зареєстрував своє місце проживання його брат ОСОБА_3 Однак він в квартирі не проживав, комунальні послуги не сплачував, особистих речей його в квартирі немає. Ніяких домовленостей із відповідачем щодо користування ним квартирою не було. Вважає, що його права власника квартири порушені відповідачем у зв'язку з чим, звернувся до суду з позовом. Позивач просив суд визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою по АДРЕСА_1 (а.с.2).

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2015 року у задоволенні позовних вимог - відмовлено (а.с.69-71).

В апеляційній скарзі (а.с.77-79) ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, як необґрунтоване і ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, оскільки:

- відповідач з 2000 року не проживає у спірній квартирі, що є підставою згідно ч.2 ст.405 ЦК України для визнання втратившим право користування житловим приміщенням;

- суд не прийняв до уваги рапорт старшого лейтенанта поліції Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області Єлісєєвим С.С., відповідно до якого відповідач проживає за іншою адресою;

- факт службових відпряжень відповідача під час праці в КП «Автобаза 0701», як підстава відсутності його у спірній квартирі, не є обґрунтованим, оскільки він звільнився з зазначеного підприємства 30.03.2001 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є необґрунтованою і не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції встановив, що відповідач зареєстрований у спірній квартирі та не був відсутній в цій квартирі більше року, що виключає підставу вважати його втратившим право користування житловим приміщенням згідно діючого законодавства.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

З матеріалів справи вбачається, що спірна квартира належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 17.03.2000 року (а.с.5), станом на 03.09.2015 року в ній зареєстровані позивач ОСОБА_2, відповідач ОСОБА_3, що є братом позивача, та їх батько ОСОБА_5 (а.с.3-4,9).

Як встановлено судом першої інстанції, в спірній квартирі постійно проживають ОСОБА_5, що зареєсрований в квартирі, а також без реєстрації: донька відповідача ОСОБА_6 з дитиною.

Самі ж позивач та відповідач постійно в спірній квартирі не проживають: відповідач проживає в цій квартирі періодично, а позивач взагалі проживає за іншою адресою, зазначеною ним в пощзовній заяві (а.с.2).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався нормами ст.47 Конституції України щодо права кожного на житло, ч.4 ст.9 ЖК України щодо підстав виселення або обмеження у праві користування жилим приміщенням та ч.2 ст.405 ЦК України щодо підстав визнання особи такою, що втратила право на користування житлом.

При цьому суд не звернув уваги на норми ст.391 ЦК України, відповідно до ч.1 якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, та ст.41 Конституції України, яка гарантує, що право приватної власності є непорушним.

Відмовляючи позивачу в задоволенні позову, суд першої інстанції не врахував, що норми ч.2 ст.405 ЖК України застосовуються до членів сім'ї власника квартири.

Відповідно до ч.2 ст.64, ч.4 ст.156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать його дружина, їх діти і батьки.

Відповідно до положень ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Лише подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік з певних причин не проживають спільно.

Як встановлено судом першої інстанції, сторони спільно не проживають, спільним побутом не пов'язані, взаємних прав та обов'язків не мають.

Позовні вимоги позивача, як власника житла, про визнання відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою, обгрунтовані посиланням на ч.2 ст.405 ЖК України, в той час як відповідач не є членом сім'ї позивача.

Положення цієї норми не передбачають її застосування навіть до колишних членом сім'ї власника житла.

Так саме і норми ЖК України не передбачають правові підстави визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням, особи, яка не є членом сім'ї власника квартири (будинку).

Відсутність правового врегулювання судового захисту користування житловим приміщенням особами, які не є членами сім'ї власника житла або навіть є колишніми членами його сім'ї, свідчить про наявність інших правових підстав для захисту права власності власника житла.

Зокрема, якщо це стосується колишніх членів його сім'ї власника житла, то відповідно до положень ч.4 ст.156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням, у разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст.162 цього Кодексу щодо плати за користування житлом та комунальними послугами.

Порушення цих правил тягне застосування положень ст.ст.162,163 ЖК Кодексу України.

Таким чином рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.ст.214,215 ЦПК України щодо визначення правовідносин, наявних між сторонами.

Разом з тим колегія суддів вважає, що підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Відповідно до роз'яснень, наданих в п.19 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.10.2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», апеляційний суд ухвалює рішення про зміну рішення суду першої інстанції у випадку, якщо помилки у неправильно прийнятому рішенні можливо усунути без його скасування, не змінюючи суть рішення.

З огляду на це рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині обгрунтування відмови позивачу у задоволенні позову про визнання відповідача таким, що втратив право користування належною позивачу квартирою.

У зв'язку з викладеним і керуючись ст.ст.307,308,309,314,316 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В :

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2015 року змінити в частині обгрунтування відмови у задоволенні позову.

В решті рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2015 року - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: