У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О., Леванчука А.О., Мостової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Славутич», ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Славутич» на рішення апеляційного суду Черкаської області від 28 січня 2015 року,

вс т а н о в и л а:

У грудні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Славутич» (далі - ТОВ«Фірма «Славутич»), ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обгрунтування вимог позивач посилався на те, що 23 квітня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБСР «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ТОВ «Фірма «Славутич» укладено генеральний договір про надання кредитних послуг № 900/03-021-066, відповідно до умов якого та додаткових угод до нього, кредитор зобов'язався надати позичальнику грошові кошти в межах загального ліміту в сумі 500 000 грн.

Надання кредитних послуг за генеральним договором здійснювалося шляхом укладення додаткових угод, які є невід'ємними частинами генерального договору.

23 квітня 2008 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та ТОВ «Фірма «Славутич» укладено додаткову угоду № 1 до генерального договору, відповідно до умов якої банк надав позичальнику кредит в межах максимального ліміту заборгованості у розмірі 150 000 грн зі сплатою 17 % річних на строк до 20 квітня 2009 року.

17 червня 2008 року додатковою угодою № 1 до додаткової угоди № 1 до генерального договору від 23 квітня 2008 року № 900/03-021-066сторони збільшили проценту ставку за користування кредитом до 19 % річних.

21 серпня 2009 року додатковою угодою № 2 до додаткової угоди № 1 від 23 квітня 2008 року за генеральним договором сторони збільшили термін користування кредитом до 20 квітня 2010 року.

02 липня 2008 року між позивачем та ТОВ «Фірма «Славутич» укладено додаткову угоду № 2 до генерального договору, відповідно до умов якої банк надав позичальнику кредит у розмірі 350 000 грн зі сплатою 19 % річних терміном до 30 червня 2009 року включно.

21 серпня 2009 року додатковою угодою № 1 до додаткової угоди від 02 липня 2008 року № 2 за генеральним договором сторони збільшили термін користування кредитом до 30 травня 2010 року.

23 квітня 2008 року між АКБСР «Укрсоцбанк», ТОВ «Фірма Славутич» та ОСОБА_6 укладено договір поруки № Дп 900/03-021-066, згідно із умовами якого ОСОБА_6 на добровільних засадах взяла на себе зобов'язання перед позивачем солідарно відповідати за виконання позичальником у повному обсязі зобов'язань за генеральним договором.

21 серпня 2009 року додатковою угодою № 1 до договору поруки № Дп 900/03-021-066 сторонами змінено зміст забезпеченого порукою зобов'язання, а саме: змінено суму кредиту на 500 000 грн, збільшено кінцевий термін погашення до 22 квітня 2013 року та встановлено проценту ставку 19 % річних, у разі пролонгації до 24 % річних, у разі прострочення повернення кредиту до 38 % річних.

Незважаючи на те, що строк повернення кредиту сплив, заборгованість за кредитом, нарахованими процентами та інфляційними втратами не повернуті.

На підставі наведеного та відповідно до ст. ст. 526, 543, 550, 590, 1048, 1050, 1054 ЦК України позивач, з урахуванням збільшення позовних вимог, просив стягнути з відповідачів солідарно 872 033 грн 29 коп., які складаються із: 444 129 грн 43 коп. - заборгованість за кредитом; 398 936 грн 96 коп. - проценти за користування кредитом; 776 грн 86 коп. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 21 279 грн 88 коп. - пеня за несвоєчасну сплату процентів; 4 441 грн 29 коп. - інфляційні втрати за кредитом; 2 468 грн 87 коп. - інфляційні втрати за відсотками.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22 вересня 2014 року у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за генеральним договором від 23 квітня 2008 року № 900/03-021-066 про надання кредитних послуг у загальній сумі 872 033 грн 29 коп. відмовлено.

Провадження у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ТОВ «Фірма «Славутич» про стягнення заборгованості за генеральним договором про надання кредитних послуг від 23 квітня 2008 року № 900/03-021-066 в загальній сумі 872 033 грн 29 коп. закрито.

Роз'яснено ПАТ «Укрсоцбанк» його право на звернення з позовом до ТОВ «Фірма «Славутич» про стягнення заборгованості до господарського суду Черкаської області.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 28 січня 2015 року рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22 вересня 2014 року у вказаній справі змінено, скасовано рішення в частині закриття провадження за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ТОВ «Фірма «Славутич» про стягнення заборгованості за генеральним договором про надання кредитних послуг від 23 квітня 2008 року № 900/03-021-066 .

Позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» до ТОВ «Фірма «Славутич» про стягнення заборгованості за генеральним договором про надання кредитних послуг від 23 квітня 2008 року № 900/03-021-066 задоволено.

Стягнуто з ТОВ «Фірма «Славутич» на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за генеральним договором від 23 квітня 2008 року № 900/03-021-066 у розмірі 872 033 грн 29 коп. Вирішено питання про стягнення судового збору. В іншій частині рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22 вересня 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ТОВ «Фірма «Славутич» порушує питання про скасування рішення суду апеляційної інстанції із залишенням у силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що 23 квітня 2008 року між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ТОВ «Фірма «Славутич» укладено генеральний договір про надання кредитних послуг № 900/03-021-066.

Відповідно до п. 3 генерального договору сторони домовилися, що надання кредитних послуг буде здійснюватися шляхом укладення додаткових угод до вказаного договору.

Внаслідок чого, між банком та ТОВ «Фірма «Славутич» укладено додаткові угоди до генерального договору, а саме: від 23 квітня 2008 року № 1, від 17 червня 2008 року № 1 до додаткової угоди № 1, від 21 серпня 2009 року № 2 до додаткової угоди № 1; від 02 липня 2008 року № 2,від 21 серпня 2009 року № 1 до додаткової угоди № 2 (а. с. 21-25).

23 квітня 2008 року на забезпечення виконання ТОВ «Фірма «Славутич» зобов'язань за кредитним договором між банком і ОСОБА_6 укладено договір поруки № Дп 900/03-021-066, згідно із умовами якого ОСОБА_6 на добровільних засадах взяла на себе зобов'язання перед банком солідарно відповідати за виконання позичальником у повному обсязі зобов'язань за генеральним договором (а. с. 28-29).

Станом на 25 лютого 2013 року загальна сума заборгованості за генеральним договором про надання кредитних послуг від 23 квітня 2008 року № 900/03-021-066 складала 778 357 грн 26 коп., а саме: заборгованість за кредитом - 444 129 грн 43 коп.; заборгованість за процентами - 305 260 грн 92 коп.; заборгованість з пені за несвоєчасне повернення кредиту - 77 686 грн; заборгованість з пені за несвоєчасну сплату процентів - 21 279 грн 88 грн; інфляційні витрати за кредитом - 4 441 грн 29 коп.;інфляційні витрати за відсотками - 4 268 грн 87 коп.

Із грудня 2008 року ТОВ «Фірма «Славутич» неналежним чином погашало кредит, а саме: не до певної дати щомісячно і сумами, меншими ніж обумовлено договором (по 25 000 грн щомісячно, починаючи з листопада 2008 року), також неналежно погашалися і відсотки за користування вказаним кредитом (не до 5-го числа кожного місяця за попередній, не відповідними сумами).

23 січня 2013 року ПАТ «Укрсоцбанк» позичальнику та поручителю направлено вимогу № 19.301-86/632 про усунення порушень зобов'язання за вказаним кредитним договором, що призвело до виникнення заборгованості станом на 23 січня 2013 року в обсязі 734 151 грн 68 коп. (без урахування пені та штрафів), у тому числі: прострочена заборгованість за кредитом у розмірі 444 129 грн 43 коп.; прострочена заборгованість за процентами у розмірі 290 022 грн 25 коп. (а. с.35).

Вказану вимогу ТОВ «Фірма «Славутич» отримало 25 січня 2013 року, а ОСОБА_6 - 26 січня 2013 року, про що свідчать відмітки з особистим підписом відповідачів у поштових повідомленнях (а. с. 36), а також відповідь на претензію від 23 січня 2013 року директора ТОВ «Фірма «Славутич» (а. с. 37).

20 грудня 2013 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом до ТОВ «Фірма «Славутич», як позичальника, і до ОСОБА_6, як поручителя, про стягнення з них в солідарному порядку суми заборгованості, та з ТОВ «Фірма «Славутич» витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 441 грн.

Відмовляючи у позові в частині стягнення банком з ОСОБА_6 (як поручителя) заборгованості за кредитним договором від 23 квітня 2008 року № 900/03-021-066, суд першої інстанції виходив з того, що строк пред'явлення вимоги кредитором до поручителя закінчився, оскільки кредитор протягом шести місяців від настання основного зобов'язання, а саме з 22 квітня 2013 року до 22 жовтня 2013 року, не пред'явлено вимогу поручителю.

Закриваючи провадження у справі в частині позовних вимог банка до ТОВ «Фірма «Славутич», суд першої інстанції виходив з того, що не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, тому вважав, що справа в цій частині підлягає розгляду в порядку, передбаченому ГПК України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог банку до ТОВ «Фірма «Славутич» та задовольняючи вимоги банку, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позов ПАТ «Укрсоцбанк» пред'явлений до ТОВ «Фірма «Славутич», ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором в солідарному порядку з відповідачів, вимоги є однорідними, нерозривно пов'язані між собою, випливають з одного і того ж кредитного договору про надання кредитних коштів, стосовно погашення однієї і тієї ж суми заборгованості, тому вважав, що об'єкт і предмет правовідносин у даному спорі є одними і тими ж, і тому окремий розгляд таких позовів не на користь їх об'єктивному вирішенню.

Проте з такими висновками суду апеляційної погодитись не можна.

Відповідно до статті 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із ч. 2 ст. 118 ЦПК України позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою.

Як роз'яснено в абзаці 1 п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за КАС України (стаття 17) або ГПК України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Абзацом 3 п. 15 вказаної постанови роз'яснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об'єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов'язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об'єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-745цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Враховуючи викладене, у справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції неправильно вважав, що позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» до ТОВ «Фірма «Славутич» підлягають розгляду в порядку цивільної юрисдикції.

Відповідно до 339 ЦПК України установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

За таких обставин ухвалене у справі судом апеляційної інстанції рішення в частині вирішення позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до ТОВ «Фірма «Славутич» про стягнення заборгованості за договором кредиту підлягає скасуванню, як таке, що ухвалене з порушенням норм процесуального права, із залишенням у цій частині в силі рішення суду першої інстанції.

В іншій частині правильність рішення суду апеляційної інстанції не перевіряється, оскільки сторонами не оскаржувалося.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Славутич» задовольнити.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 28 січня 2015 року в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Славутич» про стягнення заборгованості за договором кредиту скасувати, залишити у цій частині в силі рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22 вересня 2014 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова С.О. Карпенко А.О. Леванчук Г.І. Мостова