Справа № 308/9400/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2016 м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Світлик О.М.,

при секретарі судового засідання Гайданці Г.В.,

з участю представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за позовною заявою публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ОСОБА_4 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивує тим, що 15.09.2008 р. між відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський ОСОБА_2» (в подальшому назва банку була змінена на публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський ОСОБА_2») та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 826/9/08, за умовами якого ПАТ «ВіЕйБі Банк» надав позичальнику кредит на поточні потреби у сумі 10000 гривень, зі сплатою 24% річних, зі сплатою за обслуговування у розмірі 100,00 гривень, з кінцевим терміном повернення 15 вересня 2011 року.

Зазначає, що банком взяті на себе зобовязання по договору виконані в повному обсязі, а саме банком зараховано кредитні кошти у розмірі 10000 гривень на поточний рахунок позичальника, що підтверджується меморіальним ордером видачі коштів, відповідачем же взяті на себе зобовязання за щодо своєчасної сплати щомісячних платежів за користування кредитними коштами не виконані належним чином, у звязку з чим існує непогашена заборгованість, починаючи із січня 2009 року.

Вказує, що відповідач ОСОБА_3 взяті на себе зобовязання за кредитним договором не виконала, внаслідок чого станом на 31 липня 2015 року має заборгованість перед банком в розмірі 28981,00 гривень, що складається з заборгованості за кредитом 9409,34 грн., відсотків за користування кредитом -14683,45 грн., комісії за РО 3288,19 грн. та оплати за несвоєчасне погашення заборгованості 1600,66 грн.

На підставі вищенаведеного позивач просить суд стягнути з ОСОБА_3Й на користь публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк» заборгованість за кредитним договором № 826/9/08 від 15.09.2008 року у загальному розмірі 28981,64 грн., з них: 9409,34 грн. заборгованість по тілу кредиту; 14683,45 грн. відсотки за користування кредиту; 3288,19 грн. комісія за РО; 1600,66 грн. оплата за несвоєчасне погашення платежу.

16 жовтня 2015 року відповідачем ОСОБА_3 подано заяву про відкладення розгляду справи, в якій вона просить суд застосувати позовну давність по кредиту, яка спливла у 2014 році. Зазначає, що наслідки спливу позовної давності передбачені ЦК України та є підставою для відмови у позові.

Позивач в судове засідання не зявився, при цьому, представник позивача ПАТ «ВіЕйБі Банк» неодноразово подавав клопотання про розгляд справи без їх участі, посилаючись на відсутність коштів для забезпечення явки представника ПАТ «ВіЕйБі Банк», так як триває процедура ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк». Позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, просив застосувати строки позовної давності, про які було заявлено в заяві від 16 жовтня 2015 року.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 15.09.2008 р. між відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський ОСОБА_2» (в подальшому назва банку була змінена на публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський ОСОБА_2») та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 826/9/08 («Бланковий споживчий кредит»; ануїтет).

За умовами розділу 1. Кредитного договору№ 826/9/08 від 15.09.2008 року, ПАТ «ВіЕйБі Банк» зобовязався надати позичальнику грошові кошти у сумі 10000,00 гривень в порядку і на умовах, визначених цим Договором, на поточні потреби. Кредитні кошти надано строком до 15 вересня 2011 року, за користування кредитними коштами встановлена плата в розмірі 24% річних. За обслуговування кредиту встановлюється щомісячна плата у вигляді комісії за обслуговування кредиту позичальника в розмірі 100,00 грн.

За умовами п. 2.4.1. Позичальник зобовязується щомісячно до дати, встановленої у Графіку, поповнювати свій Поточний рахунок у валюті Кредиту шляхом внесення готівкових коштів через касу Банку або безготівковим перерахуванням, у сумах не менших сум чергового погашення відповідної частини Кредиту та процентів, а також плати за обслуговування кредиту до п. 1.4.1. Договору.

Відповідно до п. 2.3.1.Проценти розраховуються, виходячи з фактичної суми наданих кредитних коштів і за фактичний час користування такими коштами із розрахунку: рік рівний -360 дням, місяць рівний 30 дням, та сплачуються позичальником в порядку, передбачених п. 2.4. цього Договору.

Згідно з п. 2.4.1.1. Позичальник має перерахувати на Поточний рахунок в гривні в п. 2.1.1.2. даного Договору, незалежно від валюти кредиту, суму комісії та інших плат, які за умовами цього договору мають бути сплачені в гривні.

За умовами п. 3.3.3. боржник повинен щомісячно повертати частини кредитних коштів, згідно з умовами, визначеними п. 2.4.1. цього Договору. Не пізніше п.1.3. термін, повернути Банку всю суму наданих кредитних коштів, сплатити проценти за користування кредитними коштами, а також на вимогу Банку сплатити проценти за користування кредитними коштами, а такою можливу сплату неустойки (штраф/пеня).

Згідно з п. 2.6.1. Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому, або у визначеній частині у випадку невиконання Позичальником та/або Поручителем своїх боргових та інших зобовязань за цим Договором. При цьому виконання боргових зобовязань повинно бути проведено Позичальником та/або Поручителем протягом 5 (пяти) робочих днів з дня отримання відповідної вимоги.

З огляду на вищевикладене та керуючись умовами договору, Боржником порушено умови договору щодо повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитними коштами, у звязку з чим зобовязання не виконано належним чином та у визначений договором строк, що є підставою для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем ПАТ «ВіЕйБі Банк» взяті на себе зобовязання по Договору виконані в повному обсязі, а саме зараховано кредитні кошти у розмірі 10000 гривень на поточний рахунок ОСОБА_3, що підтверджується меморіальним ордером № 86839 від 15.09.2008 року.

Відповідач порушив свої зобовязання щодо повернення кредитних коштів, та сплати процентів за користування кредитними коштами. Згідно з даними розрахунку заборгованості за кредитним договором № 826/9/08 від 15.09.2008 року, станом на 31 липня 2015 року заборгованість ОСОБА_3 становить 28 981, 64 гривень, що складається з: 9409,34 грн. заборгованість за кредитом; 14683,45 грн. відсотки за користування кредитом; 3288,19 грн. комісія за РО; 1600,66 грн. оплати за несвоєчасне погашення платежів.

Згідно з частиною першою ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Водночас приписами частини 2 ст. 11 ЦК України закріплено виникнення зобовязань на підставі, зокрема, договорів. Відповідно до приписів ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання.

В порядку вимог ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити прострочене тіло кредиту та комісію.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов'язання за даним договором.

В силу положень ст. 610 ЦК України порушення зобовязання є його невиконання або не належне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Правовим наслідком порушення зобов'язання ст. 611 ЦК України встановлює сплату неустойки, яка у розумінні ст. 549 цього кодексу може бути штрафом чи пенею. За нормою ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

У відповідності до ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Судом встановлено правильність нарахування суми заборгованості по кредиту, процентам та комісії, Водночас, щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь плати за несвоєчасне погашення платежів - 1600,00 грн. суд констатує наступне.

Умовами кредитного договору № 826/9/08 від 15.09.2008 р., сторони не погоджували такого виду неустойки, чи платежу іншої правової природи як «плата за несвоєчасне погашення платежів». З наданого розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що нарахування так званої «плати за пропуск платежів» (стовпчик розрахунку 14), та її накопичення (стовпчик розрахунку 16) відбулось у період з 16.12.2010 року по 15.01.2011 року та з 16.12.2011 року по 15.01.2012 року, з чого випливає, що сторони договору могли або мали узгодити між собою такий вид платежу, як істотну умову договору у відповідності до вимог законодавства. Проте, позивачем по справі жодних підстав, визначених законом чи договором такого нарахування не надано. У матеріалах справи відсутні будь-які документи чи їх копії, з яких вбачалися б нормативні підстави такого нарахування та зявлення такого виду платежу, невизначеного у кредитному договорі, у вищеназваному періоді часу. Відповідно до п. п. 3.2.10, розділу 3 договору передбачений такий вид відповідальності позивальника як сплата банку неустойки у вигляді штрафу та пені за невиконання чи неналежне виконання умов договору. З матеріалів справи вбачається, що договором встановлені наступні види відповідальності за невиконання обов'язків за договором: штраф, передбачений п.п. 4.3 розділу 4 договору та неустойка (штраф, пеня), передбачена п. п. 4.4. розділу 4договору

Таким чином, заявлена позовна вимога про стягнення «плати за несвоєчасне погашення платежів» в розмірі 1600,66 гривень не обумовлена договором, відтак, безпідставною і необґрунтованою та не може бути задоволена.

Судом встановлено, що 16.10.2015 року ОСОБА_3 було подано через канцелярію суду заяву про застосування строку позовної давності, яка констатує сплинула у 2014 році.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Частиною 1 ст. 256 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 30 вересня 2015 року у справі №6-154цс15, що в силу ст.360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом 05 серпня 2015 року. Оскільки момент закінчення строку дії кредитного договору - 15.09.2011 року, до звернення з позовом пройшло більше трьох років, а отже, позивач подав позовну заяву за межами трирічного строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України, відтак, суд констатує пропущення строку звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

На підставі викладеного, наявні правові підстави для відмови позивачу у задоволенні позовних вимог, оскільки при зверненні позивачем до суду з вимогою про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором було пропущено строк звернення з позовом в межах строку, регламентованого ст. 257 ЦК України.

На підставі ч. 3 ст. 209 та ч. 1 ст. 218 ЦПК України 21 березня 2016 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 23 березня 2016 року.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 60, 253, 256, 257, 267, 509, 526, 530, 599, 610, 611, 625, 629, 1049, 1054 ЦК України, ст. ст. 10, 60, 208, 209, 212-215, 218, 223, 294, 296 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуюча О.М. Світлик