Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів:Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,Кадєтової О.В., Наумчука М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Укртелеком», третя особа - директор Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» ОСОБА_7, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 серпня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 04 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (далі - ПАТ «Укретелеком») та, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив: визнати незаконним наказ № 677-к від 20 квітня 2015 року; поновити його на роботі на посаді начальника відділу правового забезпечення; стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 36 194,44 грн; відшкодувати моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що він перебував у трудових відносинах з ПАТ «Укртелеком» з 15 липня 2004 року, де працював начальником відділу правового забезпечення філії «Дирекція первинної мережі ВАТ «Укртелеком», яка є відокремленим структурним підрозділом товариства. Наказом № 119-к від 05 лютого 2015 року його було попереджено про звільнення із займаної посади, у зв'язку з проведенням ліквідації Філії, а наказом № 677-к від 20 квітня 2015 року його було звільнено з роботи у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Позивач вважає вказаний наказ незаконним, у зв'язку з невиконанням відповідачем вимог ст. ст. 42, 49-2 КЗпП України, оскільки порівняно з іншими працівниками, які залишилися працювати у товаристві, він має більш високу кваліфікацію і продуктивність праці, а тому було порушене його переважне право на залишення на роботі в ПАТ «Укретелеком». Крім того, йому не були запропоновані вакантні посади згідно штатного розпису в новостворених структурних підрозділах товариства ПАТ «Укретелеком».

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 04 листопада 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати ухвалені судові рішення першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та заперечення на неї, перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що звільнення позивача проведено з дотриманням норм чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої та апеляційної інстанцій з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_6 з 15 липня 2004 року працював на посаді начальника відділу правового забезпечення філії «Дирекція первинної мережі ВАТ «Укретелеком», яка була відокремленим структурним підрозділом ПАТ «Укретелеком».

На підставі рішення Наглядової Ради ПАТ «Укретелеком» (протокол № 231 від 10 жовтня 2014 року) про закриття (ліквідацію) філії «Дирекція первинної мережі ПАТ «Укртелеком», наказу ПАТ «Укртелеком № 591 від 03 листопада 2014 року «Про затвердження основних заходів щодо закриття (ліквідації) філії «Дирекція первинної мережі ПАТ «Укртелеком», 30 січня 2015 року було видано наказ ПАТ «Укртелеком» № 55 «Про скорочення штату працівників ПАТ «Укретелеком», згідно з яким скорочено штат працівників філії «Дирекція первинної мережі» і у зв'язку з цим внесено зміни до штатного розпису ПАТ «Укртелеком». Серед посад, які були скорочені та виведені зі штатного розпису філії, рахується і посада, на якій працював позивач.

ОСОБА_6 17 лютого 2015 року був письмово ознайомлений з вказаними наказами та попереджений про його майбутнє звільнення із займаної посади.

20 квітня 2015 року ОСОБА_6 було звільнено за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату працівників.

Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною 2 статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за пунктом 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 17 лютого 2015 року, одночасно з попередженням про звільнення, ОСОБА_6 під підпис було ознайомлено з вакантними посадами.

Крім того, ОСОБА_6 було ознайомлено із списками вакансій станом на 20 лютого 2015 року, 11 березня 2015 року, 25 березня 2015 року, проте від підпису про ознайомлення зі списками вакансій він відмовився, про що було складено відповідні акти від 27 березня 2015 року.

Посилання заявника на те, що іншим працівникам відділу правового забезпечення філії «Дирекція первинної мережі» були запропоновані вакантні посади, а йому запропоновано їх не було, хоча він міг на них претендувати, є безпідставними, оскільки лист Київської міської філії від 21 січня 2015 року про звільнення за переведенням для подальшої роботи у Київській міській філії ПАТ «Укртелеком» не є пропозицією вакантних посад, у зв'язку зі скороченням штату, а також те, що вказаний лист не стосується предмету спору, так як надійшов до філії «Дирекція первинної мережі» до попередження працівників про майбутнє вивільнення.

За таких обставин, висновки судів першої та апеляційної інстанцій щодо відмови в задоволенні позовних вимог, з посиланням на те, що звільнення позивача відбулось з дотриманням норм діючого законодавства, відповідають вимогам матеріального і процесуального права, фактичні обставини встановлені судами повно та об'єктивно, підтверджуються матеріалами справи. Вказаним обставинам та наданих позивачем доказам судами попередніх інстанцій наданий належний правовий аналіз, що обґрунтовано відображено в мотивувальних частинах оскаржуваних заявником судових рішень.

Таким чином, рішення суду першої та апеляційної інстанційухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, що відповідно до ст. 337 ЦПК України є підставою для відхилення касаційної скарги і залишення рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 336, 337, 344 ЦПК України, Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 серпня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 04 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова М.І. Наумчук