Справа № 175/4259/14-ц
Провадження № 2/175/1609/14
Рішення

Іменем України

18 жовтня 2016 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Шабанова А.М.,

за участю секретаря Ратушної Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину домоволодіння, що є спільною сумісною власністю подружжя, на 1/2 частину земельної ділянки та про поновлення строку звернення до суду,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 у жовтні 2014 року звернулась до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2, який в подальшому було доповнено та зазначено наступне, що позивач 25 червня 1994 року зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 Від даного шлюбу у сторін є неповнолітня донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з позивачем та відповідач за рішенням суду сплачує на її утримання аліменти. Шлюб з відповідачем розірвано 18 лютого 2011 року. З урахуванням уточнених позовних вимог просила визнати поважними причини пропущення позовної давності звернення до суду з даним позовом і його поновити. Визнати за позивачем право власності на 1/2 частину домоволодіння, яке знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район село Любимівка, вулиця Іванова, 23 до складу якого входять: А 1 Будинок А-1Ж, який складається з: І-з сіней площею 9,7 кв.м. 2- ванної площею 2,4 кв.м. З передпокою - площею 7,, 0 кв.м. 4-житлової кімнати площею 14,0 кв.м. 5-житлової кімнати площею 13,3 кв.м. б- житлової кімнати 7,3 кв.м. З них житлова площа складає 53.7 кв.м., допоміжна - 19.1 кв.м., загальна площа 53,7 кв.м. господарчі та інші споруди: літня кухня Б, гараж В вхід в погріб Г, поруб «т», сарай Д, сарай Є, вбиральня Ж, паркан № 1, ворота №2, хвіртка №3, та визнати право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0, 1136 га за вищевказаною адресою, що передана відповідачу у приватну власність на підставі рішення 22 сесії 5 скликання Любимівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 03 жовтня 2008 року, Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 171392, реєстраційний номер -25. Цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши у судовому засіданні пояснення сторін, оцінивши докази в їх сукупності, вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав.

З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що 25 червня 1994 року зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 Від даного шлюбу у сторін є неповнолітня донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з позивачем та відповідач за рішенням суду сплачує на її утримання аліменти. Шлюб з відповідачем розірвано 18 лютого 2011 року. Щодо спірного домоволодіння позивач зазначила наступне, воно зареєстровано в комунальному підприємстві «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації, зареєстровано в книгу за №3 08 лютого 2001 року. До складу домоволодіння входять: А 1 Будинок А-1Ж, який складається з: І-з сіней площею 9,7 кв.м. 2- ванної площею 2,4 кв.м. З передпокою - площею 7,, 0 кв.м. 4-житлової кімнати площею 14,0 кв.м. 5-житлової кімнати площею 13,3 кв.м. 6- житлової кімнати 7,3 кв.м. З них житлова площа складає 53.7 кв.м., допоміжна - 19.1 кв.м., загальна площа 53,7 кв.м. Крім будинку до складу домоволодіння входять такі господарчі та інші споруди: літня кухня Б, гараж В вхід в погріб Г, поруб «т», сарай Д сарай Є , вбиральня Ж, паркан № 1, ворота №2, хвіртка № ОСОБА_4 - нормативна оцінка домоволодіння складає 30 7400 гри., а його 1/2 частина 153.700 грн. Домоволодіння знаходиться на земельній ділянці площею 0,1136 га, що передана у приватну власність відповідачу на підставі рішення 22 сесії 5 скликання Любимівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області серія XI, сесія У скликання від 03 жовтня 2008 року. На його ім'я було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ№ 171392, реєстраційний номер -25. Цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд. Грошово-нормативна оцінка земельної ділянки становить 88380.8 грн. Незважаючи на те, що домоволодіння та земельна ділянка зареєстровані на ім'я відповідача позивач зазначила, що маю право на 1/2 частину даного майна на підставі ст. ст. 60, 70 СК України, де вказано, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Щодо придбання спірного домоволодіння зазначила наступне, її матір'ю була продана належна їй квартира за № 52 в будинку за №7 смт.Меліоративний, вул.Молодіжна, і на виручені кошти на їм'я позивача було придбане домоволодіння по вулиці Красній, 6 в с. Любимівка. Відповідач став наполягати на тому, щоб дане домоволодіння, яке було куплено на її ім'я, але за кошти, які були виручені від продажі квартири матері, було продане і куплене нове, в якому б значився він в якості власника, позивач згодилась продати домоволодіння, але ці ж, виручені від продажі кошти і були вкладені в придбання спірного домоволодіння, на яке відповідач заперечує право позивача. На відміну від відповідача, який ніде не працював, позивач працювала, про що надає суду ксерокопію трудової книжки, свідоцтва про державну реєстрацію її, як підприємця і ксерокопії декларацій про доходи. Крім того позивачу на праві приватної власності належать земельні паї за розмірами 6,750 га,, 8,690 га, 5,889 га, які були здані в оренду, а також майновий сертифікат на суму, а кошти витрачались на спірне домоволодіння. В підтвердження того, що в період сумісного з відповідачем проживання однією сім'єю куплене на кошти позивача, але оформлене на ім'я чоловіка спірне домоволодіння, було капітально відремонтоване, позивач надає суду на 10 аркушах фото, на яких відображено хід будівельних робіт та позивач з дітьми, які були в той час ще малолітніми, також одним із доказів надає суду квитанції на придбання будівельних матеріалів. 3 огляду на технічні паспорти на спірне домоволодіння зрозуміло, що спірне домоволодіння було придбане в період сумісного проживання, за цей же період було капітально відремонтовано.

Відповідач та його представник у судовому засіданні заперечували, щодо задоволення позовних вимог. Надавши суду письмові заперечення на позов, в яких посилаючись на норми права просив у позові ОСОБА_1, відмовити зазначивши наступне, вартість спірного будинку за договором купівлі-продажу становила 10 520 гривень. Більш того, позивачу вдалося зробити грошову оцінку будинку в 2014 році, яка склала 307 400 гривень. Ця оцінка не відповідає дійсності, оскільки зазначений позивачем будинок на земельній ділянці № 23 по вул. Іванова в с. Любимівка Дніпропетровського району, Дніпропетровської області на момент здійснення цієї оцінки було знесено, про що є відповідний акт спеціалістів Інституту будівництва та проектування м.Дніпропетровська. Таким чином, який будинок оцінювали оцінювачі невідомо. На момент фактично припинених шлюбних відносин з позивачем, відповідач за власний кошт побудував новий будинок замість старого. Цей новий будинок не є спільною сумісною власністю подружжя, а тому не підлягає розподілу відповідно до ст.ст. 60,70 Сімейного кодексу України. Новий будинок, який було побудовано відповідачем вже після фактично припинених з позивачем шлюбних відносин, на сьогодні не введено в експлуатацію, не узаконено і він є самочинно побудований. На підставі викладено, відповідач та його представник просили відмовити у задоволенні позовних вимог.

Стаття 57 СК України визначає перелік видів особистої приватної власності одного із подружжя та підстави її набуття.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України.

За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, приналежність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя засобами чи працею в придбанні майна.

Тому, посилаючись на норму статті 60 СК з метою визнати рівну частку в праві спільної сумісної власності подружжя на майно, позивач повинен доказати не тільки факт придбання майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його отримання були спільні кошти або спільна робота подружжя.

Тобто, статус спільної сумісної власності визначається за наступними критеріями: 1) час придбання майна; (тобто у шлюбі) 2) кошти, за які таке майно було придбано. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до обєктів права спільної сумісної власності подружжя. (правова позиція Верховного Суду України по справі № 6-2641цс 15).

Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі ч. 1 ст. 59 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Позивач не надала доказів безпосередньої участі в будівництві нежитлової будівлі за рахунок сімейних коштів, або особистою працею. Не надавши також належних доказів того, що вона надавала кошти на будівництво спірного майна.

За положеннями ст. 57 ЦПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін. Частина 2 ст. 59 ЦПК України визначає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, якщо їх заперечує інша сторона.

Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували внесення позивачем коштів у ремонт та придбання матеріалів.

Надані позивачем до матеріалів справи товарні чеки та квитанції не містить інформацію про предмет доказування, оскільки в товарному чеку відсутній покупець, та з даних чеків, квитанцій неможливо встановити, що матеріали були використані під час проведення ремонтних робіт в спірному домоволодінні (а.с.117).

Наданий чек від 23 грудня 2013 ( а.с.118) також не є належним та допустимим доказом в даній справі, оскільки не містить інформації, що набуті в ньому матеріали були використані під час проведення ремонтних робіт в спірному домоволодінні.

З оглянутих в судовому засіданні товарних чеків від 27 вересня 2004 року, (а.с.119) не можливо встановити хто є покупцем вказаних матеріалів, та що вказані матеріали були використані під час проведення ремонтних робіт домоволодіння.

В накладній від 21 вересня 2004 хоча і зазначається, що позивач одержала плити, однак невідомо за якою адресою вказані плити були встановлені. ( а.с.119)

Надана роздруківка фотокарток не містить інформації щодо дати набуття майна, яке сфотографовано, наявності спільного побуту, вартості майна та проведених будівельних робіт в с.Любимівка по вул. Іванова, 23, а отже не є належним та допустими доказом у справі. ( а.с. 120-129). Суд не може прийняти як доказ спільного проживання надані позивачем фотографії, оскільки із наданих фотографій не вбачається дати їх виконання, а також вони не підтверджують, що зображені на них особи проживали однією сім'єю, вели спільне господарство та мали спільний бюджет.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, обставини ведення сторонами спільного господарства, наявність у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна саме в інтересах сім'ї, належними і допустимими доказами не доведені. А відтак, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

У зв'язку з викладеним суд зазначає, що по при поважність пропуску позивачем строку позовної давності, жодних фактичних та правових підстав для задоволення її вимог не вбачається.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 57, 60,70, СК України, ст.ст. 215-219 ЦПК України, суд,

вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину домоволодіння, що є спільною сумісною власністю подружжя, на 1/2 частину земельної ділянки та про поновлення строку звернення до суду - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: А.М. Шабанов