У Х В А Л А

про залишення заяви без руху

справа № 285/818/16-ц провадження у справі № 2/0285/705/16

18.03.2016 року м. Новоград-Волинський

Суддя Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області Літвин О.О., розглянувши матеріали

позовної заяви ОСОБА_1

до місцевої територіальної громади в особі Стриївської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області

про визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач 17.03.2016 звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок № 36 по вул. Перемоги в с. Стриєва Новоград-Волинського району Житомирської області (далі Будинок).

Подана позовна заява не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України, оскільки позивачем сплачений судовий збір по явно заниженій ціні, а саме мінімальний його розмір в сумі 551, 20 грн.

Як слідує з доданих до позовної заяви документів, предметом спору є нерухоме майно Будинок, загальною площею 133 кв.м., житловою площею 69,2 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: верандою, двома сараями, погребом та убиральнею, які розташовані на земельній ділянці загальною площею 0,6019 га. У випадку переходу права власності на обєкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці обєкти.

На момент подачі позову, відповідно до проведеного дослідження, визначення та огляду ринку нерухомості, а також оголошень виставлених на продаж житлових будинків у Новоград-Волинському районі Житомирської області, ринкова вартість спірного майна за схожою характеристикою, квадратурою та місцем розташування становить від 3 000 грн. за 1 кв. м. Відтак, середня мінімальна вартість Будинку повинна становити не менше 207 600 грн., що вочевидь не відповідає визначеній позивачем та вказаній у довідці Комунального підприємства «Новоград-Волинське МБТІ» за 2004 рік дійсній вартості Будинку, а саме 51 397 грн.

Відповідно до вимог п. 9 ч. 1 ст. 80 ЦПК України та розяснень, що містяться в постанові Пленуму ВСУ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014 року, розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно визначається з урахуванням дійсної вартості спірного майна. При цьому вартість майна це грошова сума, за яку це майно може бути придбане у даній місцевості на момент предявлення позову, і суд не повинен визначати його вартість за відповідними вимогами, оскільки за змістом ст. 80, п. 4 ч. 2 ст. 119 ЦПК України такий обовязок покладається на позивача.

Остаточне визначення в процесі розгляду справи ціни позову (дійсної вартості спірного майна), а отже, і суми судового збору, здійснюється судом із наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору.

На думку суду, з урахуванням існуючих ринкових цін, дійсна вартість спірного майна є істотно вищою. Очевидність заниження ціни позову не потребує окремого обґрунтування судом цієї обставини з посиланням на докази. Оцінка правильності визначення ціни позову здійснюється судом при вирішенні питання про відкриття провадження у справі.

Згідно пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у редакції Закону України від 22.05.2015 року № 484-VIII, який набрав чинності з 01.09.2015 року, встановлено, що за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» встановлено розмір мінімальної заробітної плати в сумі 1 378 грн.

З огляду на наведене суд, у відповідності до ч. 2 ст. 80 ЦПК України, визначає позивачу розмір судового збору в сумі 2 000 грн. (1 % від ціни позову). Недоплачена сума судового збору в такому разі становитиме 1 448,8 грн. (за мінусом вже сплаченої позивачем суми судового збору 551,20 грн.).

На думку суду, визначення позивачу розміру судового збору не буде перешкодою йому в доступі до правосуддя, оскільки останній в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений ЦПК. Процесуальні дії судді чітко врегульовані нормами ЦПК, які повинні правильно розумітися сторонами і застосовуватися, починаючи з моменту предявлення позову до суду.

Сплата судового збору згідно закону здійснюється через банківські установи чи поштові відділення зв'язку за рахунок платника.

Невірне визначення ціни позову, що призвело до недоплати судового збору, є недоліком позовної заяви, а тому до неї повинні застосовуватися вимоги, передбачені ст. 121 ЦПК.

За таких обставин позовна заява підлягає залишенню без руху з наданням позивачу строку для можливості усунення її недоліків.

Керуючись статтями 80, 119-121, 209 ЦПК України, ч. 2 ст. 6 Закону України «Про судовий збір»

УХВАЛИЛА:

Позовну заяву ОСОБА_1 до місцевої територіальної громади в особі Стриївської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області про визнання права власності в порядку спадкування, залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків терміном пять днів з дня отримання копії цієї ухвали та розяснити, що в іншому випадку її позовна заява може бути визнана неподаною і повернута їй.

Розяснити позивачу, що оригінал квитанції (платіжного доручення) про сплату судового збору має бути поданий безпосередньо до Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області.

Ухвала щодо визначення розміру судових витрат може бути оскаржена до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 5 днів з дня отримання її копії.

Суддя О.О.Літвин