Ухвала

іменем україни

12 жовтня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К., Кафідової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Криворізькій залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 січня 2016 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2016 року та касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із указаним позовом, мотивуючи його тим, що внаслідок праці в шкідливих умовах на підземних роботах протягом тривалого часу ним отримано професійне захворювання. Висновком ЛТЕК у 1995 році йому було первинно встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 40 %, а при повторному огляді у 2004 році згідно з висновком МСЕК - 50 % та встановлено ІІІ групу інвалідності безстроково.

Посилаючись на те, що причиною отримання професійного захворювання стала тривала роботу в умовах важкої фізичної праці та шкідливих факторів, що перевищують гранично допустимий рівень, вказані обставини призвели до втрати працездатності, що завдало йому моральної шкоди, яку він оцінює у розмірі 701 568 грн, просив суд стягнути з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - ПАТ «Кривбасзалізрудком») на свою користь на відшкодування завданої йому моральної шкоди.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 січня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_1 65 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_1 2 000 грн на відшкодування моральної шкоди, без урахування утримання обов'язкових платежів.

У касаційній скарзі ПАТ «Кривбасзалізрудком», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить змінити рішення суду апеляційної інстанції в частині розміру суми відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 з 04 березня 1976 року по 10 серпня 1978 року та з 15 вересня 1978 року по 08 грудня 1980 року (4 роки 8 місяців) виконував роботу відповідно до трудового договору за спеціальністю підземний слюсар-монтажник у Державному виробничому об'єднанні по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» у Першотравневому управлінні.

З 08 грудня 1980 року по 01 жовтня 1989 року (8 років 10 місяців) ОСОБА_1 виконував роботу відповідно до трудового договору за такими спеціальностями: підземний електрогазозварник, підземний гірничий робітник, підземний вибухівник, підземний роздатник вибухових матеріалів у Державному виробничому об'єднанні по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» у Першотравневому управлінні на шахті «Першотравнева-1», з 01 жовтня 1989 року по 27 червня 1994 року (4 років 8 місяців) виконував роботу відповідно до трудового договору за спеціальністю підземний роздатник вибухових матеріалів у Державному виробничому об'єднанні по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» на шахті «Першотравнева-1».

Працюючи протягом тривалого часу (18 років) в умовах значної кількості пилу у рудничному повітрі (кількість пилу у повітрі більша за 2,0 мг/м), позивач отримав професійне захворювання з відповідним діагнозом: пиловий бронхіт.

Висновком ЛТЕК від 08 червня 1995 року ОСОБА_1 первинно встановлено 40 % втрати професійної працездатності та встановлено ІІІ групу інвалідності.

Також судами встановлено, що правонаступником усіх прав та обов'язків Державного виробничого об'єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» (у структурних підрозділах якого працював позивач) є відповідач ПАТ «Кривбасзалізрудком».

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 та стягуючи на його користь з відповідача моральну шкоду, суд першої інстанції керувався положеннями ст. ст. 153, 273-1 КЗпП України, ст. 1167 ЦК України й виходив з обов'язку відповідача її відшкодувати.

Скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд виходив з того, що оскільки позивачу у 1995 році висновком ЛТЕК первинно встановлено 40 % втрати професійної працездатності, тобто встановлено наявність пошкодження здоров'я внаслідок професійного захворювання, що надало йому право на відшкодування моральної шкоди роботодавцем, до вказаних правовідносин мають застосовуватися Правила відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472.

Визначаючи розмір моральної шкоди, апеляційний суд виходив з граничного розміру компенсації заподіяної моральної шкоди, який визначено законодавством у сумі 2 550 грн, та дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 2 000 грн на відшкодування моральної шкоди без урахування утримання обов'язкових платежів.

При цьому судом зазначено, що професійне захворювання позивача виникло саме під час його перебування у трудових відносинах з виробничим об'єднанням по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда», правонаступником якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком», на якого законодавством покладено обов'язок забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці, чого в даному випадку роботодавцем зроблено не було, що потягло за собою втрату позивачем професійної працездатності та завдає йому моральних страждань.

Такі висновки апеляційного суду є правильними та відповідають вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п.п. 1-14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров'я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку.

Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», Закону України «Про охорону праці», КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів.

Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Оскільки позивачу первинно висновком ЛТЕК встановлено 40 % втрати професійної працездатності у 1995 році, тобто встановлено наявність пошкодження здоров'я внаслідок професійного захворювання, що надало йому право на відшкодування моральної шкоди роботодавцем, колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла обґрунтованого висновку про застосування до спірних правовідносин Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472 (далі - Правила).

Відповідно до п. 11 Правил моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії по трудових спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати 150 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян незалежно від інших будь-яких виплат.

На час виникнення права на відшкодування моральної шкоди неоподаткований мінімум доходів громадян становив 17 грн, тобто максимальний розмір відшкодування, який відповідає 100 % стійкої втрати працездатності, дорівнював 2 550 грн.

Враховуючи наведене та роз'яснення Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з наступними змінами), факт заподіяння моральної шкоди пов'язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв'язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя, суд апеляційної інстанції правильно визначив розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню на користь ОСОБА_3 з ПАТ «Кривбасзалізрудком», оскільки останнє є правонаступником підприємства, в якому позивач перебував у трудових відносинах під час виникнення професійного захворювання.

За таких обставин суд апеляційної інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, характер спірних правовідносин та правильно визначив норми матеріального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин.

Інші доводи касаційних скарг фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноваження суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційних скарг та залишення без змін рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 квітня, оскільки воно є законним та обґрунтованим.

Керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» та представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 -відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К. Гримич

О.В. Кафідова

І.М. Фаловська