АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/2422/15-ц Номер провадження 22-ц/786/114/16Головуючий у 1-й інстанції Яценко В. В. Доповідач ап. інст. Гальонкін С. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого - судді : Гальонкіна С.А.,

суддів: Абрамова П.С., Акопян В.І.,

при секретарі: Гнатюк О.С.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 10 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Сільського комунального підприємства «Сяйво» Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області про стягнення коштів.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

в с т а н о в и л а :

В липні 2015 року позивач звернувся до місцевого суду з позовом до СКП «Сяйво» Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області про стягнення коштів.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що в період з 04 січня 2013 року по 14 листопада 2014 року він працював директором СКП «Сяйво». В зв'язку із складним фінансовим становищем на підприємстві ним було надано поворотну фінансову допомогу підприємству на загальну суму 15500,00 грн., та іншу фінансову допомогу, а всього на загальну суму 22500 грн. Після його звільнення з посади директора, він звернувся до СКП «Сяйво» з приводу повернення наданих ним коштів, однак отримав відмову, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Просив стягнути на його користь кошти в розмірі 22500 грн.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 10 листопада 2015 року в задоволенні позовним вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове по суті позовних вимог. Посилається на те, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права. Вважає, що місцевий суд не прийняв до уваги жодного його клопотання та не врахував покази головного бухгалтера, які підтверджують його позовні вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з підстав, визначених ст.308 ЦПК України.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем належними та допустимим доказами позовні вимоги не доведені.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 з 14.01.2013 року був прийнятий на посаду директора СКП « Сяйво» Лубенського району Полтавської області на підставі наказу № 1від 14.01.2013р. згідно розпорядження № 2 від 04.01.2013 року. 14.11.2014 року позивач звільнений з займаної посади відповідно до розпорядження сільського голови № 132-к від 14.11.2014р.

Звертаючись до суду, позивач зазначав, що в зв'язку із складним фінансовим становищем на підприємстві ним особисто було надано поворотну фінансову допомогу підприємству на загальну суму 15500,00 грн., та іншу фінансову допомогу в сумі приблизно 7000 грн., а всього на загальну суму 22500 грн

На підтвердження позовних вимог, позивачем до суду було надано ксерокопію договору про надання повторної фінансової допомоги від 18 серпня 2014 року в сумі 2500 грн. (п.2.1.) без визначення кінцевого строку повернення, який підписаний позикодавцем ОСОБА_2 та позичальником СПК «Сяйво» в особі директора ОСОБА_2 (а.с.9).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України).

Згідно ст. 69 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Твердження позивача про те, що суд першої інстанції не прийняв до уваги жодного його клопотання, колегія суддів не бере до уваги, оскільки як вбачається з матеріалів справи, місцевий суд у відповідності до вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України вчиняв дії за клопотаннями позивача та його представника по витребуванню у відповідача документів, які на думку ОСОБА_2 повинні були бути на підприємстві, та виклику свідків, що підтверджується журналами судових засідань.

Як вбачається з актів по підприємству СКП « Сяйво» від 17 листопада 2014 року, при звільненні ОСОБА_2 не прибув по запрошенню для проведення ревізії та передачі матеріальних цінностей. При огляді шаф, робочих столів в службових приміщеннях СКП «Сяйво» будь-яких договорів не виявлено. Ключі від службових приміщень та печатка підприємства новопризначеному керівнику підприємства ОСОБА_2 не передавалися (а.с.22-24, 26).

Згідно акту кредиторської заборгованості по СКП «Сяйво» від 17.11.2014 року серед переліку кредиторів ОСОБА_2 не значиться (а.с.27).

Доводи позивача про те, що факт надання ним підприємству фінансової допомоги та здійснення оплати при придбанні матеріальних цінностей підтверджено в суді показами свідка - головного бухгалтера СКП «Сяйво» ОСОБА_3, колегія суддів не приймає, оскільки факт укладення договору про надання фінансової допомоги та передача таких коштів не можуть підтверджуватися показами свідків, а рішення суду не може ґрунтуватися на таких свідченнях.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що матеріали справи не містять будь-яких належних і допустимих доказів передачі до бухгалтерії підприємства для здійснення обліку кредиторської заборгованості договору з ОСОБА_2 про надання поворотної фінансової допомоги на загальну суму 15000 грн. та будь-яких інших належним чином укладених договорів на підтвердження здійснення саме ОСОБА_2 оплати в сумі 7000 грн. за придбання матеріальних цінностей.

Надані ксерокопії квитанцій, в яких платником зазначено СКП «Сяйво» через ОСОБА_2 не свідчать про те, що в даному випадку ОСОБА_2 діяв як приватна особа, а не як директор СПК «Сяйво». Крім того, копії вказаних документів не були підтверджені оригіналами.

Також, колегія суддів не приймає як доказ надану позивачем копію квитанції від 22 травня 2013 року про отримання СКП «Сяйво» від ОСОБА_2 13000 грн. за договором позики № 2 від 22 травня 2013 року, оскільки сам письмовий договір від 22 травня 2013 року до суду ані в копії, ані в оригіналі не наданий.

Таким чином, колегія суддів вважає, що надані позивачем до позовної заяви ксерокопії документів без підтвердження їх оригіналами, не можуть розцінюватися судом допустимими доказами в розумінні ст. 59, 64 ЦПК України.

Висновки місцевого суду зроблені на підставі повного, всебічного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів, доводів та заперечень сторін, яким судом дана відповідна правова оцінка. Розгляд справи проведений з дотриманням принципузмагальності та диспозитивності. Оцінка доказів здійснена відповідно до норм ст. 212 ЦПК України.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів, незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів приходить до висновку, що при вирішенні спору по суті місцевим судом були вірно враховані та застосовані норми матеріального права, а також правильно встановлені фактичні обставини по справі та їм дано належну правову оцінку.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 10 листопада 2015 року- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис) С.А.Гальонкін

Судді: (підпис) П.С.Абрамов

(підпис) В.І.Акопян

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області С.А.Гальонкін