АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Головачова Я.В., Вербової І.М.

при секретарі: Литвиненко Р.С.

за участю осіб: позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про вселення; встановлення порядку користування квартирою,-

за апеляційною скаргою ОСОБА_3, поданою представником ОСОБА_2

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 січня 2016 року

в с т а н о в и л а:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22 січня 2016 року задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про вселення та встановлення порядку користування квартирою.Вселено ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1. Встановлено порядок користування даною квартирою та виділено у користування ОСОБА_1 кімнату площею 14,6 кв.м. без виходу на балкон, ОСОБА_3 виділено кімнату площею 14,6 кв.м. з виходом на балкон, приміщення: кухні площею 7,7 кв.м., вбиральні площею 0,9 кв.м., ванної кімнати площею 1,8 кв.м., коридору площею 4,6 кв.м. залишено в загальному користуванні сторін.

Справа №761/27350/15-ц
№ апеляційного провадження:№22-ц/796/4250/2016
Головуючий у суді першої інстанції В.О.Волошин
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Л.Д.Поливач
Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_3, через свого представника, подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування зазначила, що ухвалюючи оскаржуване рішення судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи. Вказала, що суд помилково дійшов висновку про існування спору між сторонами із посиланням на положення ст. 150 ЖК України,та на висновок о/у відділку поліції № 3 Шевченківського УП ГУНП в м. Києві від 21 грудня 2015 р, про те, що позивач звертався до поліції із заявою з приводу того, що вона не впускає його до квартири АДРЕСА_1, а також на покази свідка ОСОБА_6

В суді апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити у повному обсязі з наведених доводів.

Позивач ОСОБА_1 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав її безпідставною, а рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Так, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі суд першої інстанції виходив з того, що сторони у справі є співвласниками спірної квартири у рівних частках, між ними існує спір щодо користування вказаною квартирою, а запропонований позивачем порядок користування спірною квартирою не буде порушувати право власності відповідачки.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду в частині вселення позивача до зазначеної квартири, але не може погодитись з висновком суду, в частині визначення порядку користування квартирою, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 у рівних частках, тобто кожному х них належить по Ѕ частці зазначеної квартири.

Відповідно до вимог ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Згідно ст.155 ЖК України квартири, що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування квартирою, крім випадків, установлених законодавством.

Таким чином, у сторін по справі рівні права та обов'язки щодо права володіння, користування та розпорядження квартирою.

За положенням ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції вірно встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 склались неприязні відносини, ОСОБА_3 не допускає ОСОБА_1 до АДРЕСА_1, він позбавлений права користування своєї часткою у квартирі, що підтверджується наявним у матеріалах справи висновком відділку поліції №3 Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві від 21 грудня 2015 р., з якого вбачається, що ОСОБА_1 звертався в поліцію у зв'язку з недопущенням його в спірну квартиру ОСОБА_3 Також факт того, що позивачу чиняться перешкоди в користуванні квартирою з боку відповідачки знайшов своє підтвердження і у наданих у судовому засіданні показаннях свідка ОСОБА_6, які були обґрунтовано взяті судом до уваги при ухваленні рішення.

Наявність спору між сторонами, яка полягає у перешкоджанні відповідачем у проживанні позивачу у спірній квартирі підтверджується наявними у матеріалах справи доказами про те, що позивач протягом декількох років не може вселитися у спірну квартиру.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку задовольняючи вимоги ОСОБА_1 про вселення в квартиру АДРЕСА_1, оскільки Ѕ частки даної квартири належить йому на праві спільної часткової власності, а тому він має право користуватися та розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_1, в частині встановлення порядку користування спірною квартирою, суд першої інстанції виходив із того, що встановлення порядку користування спірною квартирою за варіантом запропонованим ОСОБА_1 відповідає часткам власності співвласників квартири та не порушує права іншого співвласника - ОСОБА_3

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він суперечить вимогам закону.

Так, спірна квартира НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 згідно технічного паспорту складається з двох жилих кімнат, жилою площею 29,20 кв.м., у тому числі 1-а кімната без виходу на балкон площею 14,6 кв.м., 2-а кімната з виходом на балкон площею 14,6 кв.м., кухні площею 7,7 кв.м., вбиральні площею 0,9 кв.м., ванної кімнати площею 1,8 кв.м., коридору площею 4,6 кв.м., балкону площею 2,4 кв.м (а.с.7-8).

Відповідно до ст.ст. 355, 356, 358 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Пунктом 14 Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року встановлено, що квартира не підлягає поділу в натурі, якщо не можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири, у такому випадку може бути встановлено лише порядок користування приміщеннями квартири.

Виходячи з цих положень, порядок користування жилими приміщеннями у квартирі, яка належить на праві власності кільком особам, може бути встановлений у випадку, коли такі приміщення за розміром відповідають часткам цих осіб у квартирі.

Житлові кімнати спірної квартири за своєю площею є рівними -14,6 кв.м. кожна, проте кімната, виділена у користування ОСОБА_3площею 14,6 кв.м. з виходом на балкон не ізольована від кімнати площею 14,6 кв.м., що виділена у користування ОСОБА_1

Таким чином, встановлення визначеного судом порядку користування квартирою призведе до порушення прав співвласника ОСОБА_3, так як кімната жилою площею 14,6 кв.м. з виходом на балкон, яка виділена їй у користування, є суміжною (прохідною) із жилою кімнатою, площею 14,6 кв.м., без виходу на балкон, яка виділена у користування ОСОБА_1 Тобто, у даному випадку, виділяючи позивачу у користування ізольовану кімнату, суд фактично обмежив право власності відповідача на її частку в квартирі. Оскільки щоразу потрапляючи у свою кімнату ОСОБА_1 повинен бути проходити через кімнату ОСОБА_3, що саме по собі вже буде порушувати її право на користування цією кімнатою.

Таким чином, визначений позивачем порядок користування спірною квартирою не міг бути встановлений судом, оскільки він порушує права відповідача.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

За таких обставин рішення суду першої інстанції, в частині встановлення порядку користування спірною квартирою, не може бути залишене в силі та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Рішення суду в частині вселення відповідає вимогам матеріального та процесуального закону, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не знаходить. У зв'язку з цим апеляційну скаргу суд задовольняє частково.

Висновки апеляційного суду відповідають вимогам закону та зібраним по справі доказам.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану представником ОСОБА_2, задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 січня 2016 рок, в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування квартирою, скасувати та ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_1 в цій частині позовних вимог.

В іншій частині рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 січня 2016 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: