Провадження № 2/554/320/2016
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Октябрський районний суд м.Полтави
у складі : головуючого судді Кулешової Л.В.
при секретарях Ступці І.І., Довбенко А.К. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства «Полтаваінвест», треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
Позивач в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві, та просила позов задовольнити.
Відповідач повторно в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяви по розгляд справи за його відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надходили. Зі згоди представника позивача суд ухвалив проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідача, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України.
Представник третьої особи ОСОБА_2 з позовом не погодився. Надав суду пояснення, що розмір заподіяних збитків є значно завищеним, позивачем не надані докази щодо фактичних витрат на ремонт пошкодженого автомобіля, а тому відсутні підстави для задоволення позову.
Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Заслухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
У відповідності до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі /право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо/ володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Власником автобуса MAN NL 202 державний номерний знак НОМЕР_1 належить ОСОБА_3, що підтверджується довідкою Регіонального сервісного центру МВС в Полтавській області від 21 січня 2016 року.
Як вбачається з довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_4 05 грудня 2013 року ОСОБА_3 уповноважив приватне підприємство "Полтаваавтоінвест" на здійснення необхідних за чинним законодавством прав, пов'язаних із забезпеченням належної експлуатації транспортного засобу автобуса пасажирського марки MAN NL 202 державний номерний знак НОМЕР_1, в тому числі проведення технічного огляду транспортного засобу, його техобслуговування та ремонту, одержання тимчасового реєстраційного талону, керування (користування) транспортним засобом в процесі виконання довіреності, зняття з обліку автомобілів, автобусів та ін. ( а.с.75).
Станом на 28 серпня 2014 року цивільно-правова відповідальність власника автобуса пасажирського марки MAN NL 202 державний номерний знак НОМЕР_1 не була застрахована ( а.с.12).
Власником пошкодженого автомобіля НОМЕР_2 є позивач ОСОБА_1, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ( а.с.23).
Згідно з постановою Полтавського районного суду від 15 жовтня 2014 року третю особу ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у сумі 360 грн. ( а.с.8).
Як вбачається із зазначеної постанови, 28 серпня 2014 року близько 10 години ОСОБА_2, керуючи автобусом MAN NL 202 державний номерний знак НОМЕР_1 по вул.Леніна на регульованому перехресті з вул.Комсомольська не витримав безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_1, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив п.13.1 ПДР, що також підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 28 серпня 2014 року, складеного на правопорушника ОСОБА_2 - водія ПП " Полтаваавтоінвест" ( а.с.20). Як зазначено в постанові суду ОСОБА_2 скоєне визнав.
Статтею 1172 ЦК України передбачено відшкодування юридичною або фізичною особою шкоди, завданої їхнім працівником.
У судовому засіданні представник третьої особи ОСОБА_2 заперечував проти позову за посилався на те, що позивачем завищена сума відшкодування матеріальної шкоди.
На виконання вимог ч.4 ст. 10 ЦПК України судом роз*яснено представнику ОСОБА_2 про наслідки не вчинення процесуальних дій, однак представник не виявив бажання скористатися своїми правами щодо призначення експертизи.
Доказів, які б свідчили про заподіяння матеріальної шкоди у меншому розміру, представником та третьою особою ОСОБА_2 не були надані.
Позивач також просить стягнути моральну шкоду у сумі 5000 грн.
Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Згідно зі ст. 1167 ч.1 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті
Враховуючи ступінь душевних страждань, яких позивач зазнав внаслідок пошкодження автомобіля та керуючись принципами розумності та справедливості, суд приходить до висновку про необхідність відшкодування відповідачем моральної шкоди у розмірі 1000 грн., визнаючи вказаний розмір достатнім для відшкодування душевних страждань позивача.
Позивач також просить стягнути з відповідача на його користь понесені ним судові витрати за надання правової допомоги та повернення судового збору.
Згідно з квитанцією від 04 грудня 2014 року позивачем сплачено за консультацію та складення позовної заяви 500 грн. ( а.с.18), які суд вважає стягнути з відповідача на підставі ст.ст. 79,88 ЦРК України.
Позивач також просить стягнути витрати на правову допомогу за участь адвоката у судовому засіданні.
Так, 10 лютого 2015 року позивач уклав з адвокатом ОСОБА_5 договір на представництво інтересів у цивільній справі ( а.с.57,58).
Згідно з квитанцією від 10 лютого 2015 року позивач сплатив 2000 грн. за ведення цивільної справи в суді ( а.с.89).
Відповідно до ст. 12 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом. А згідно зі ст. 79 цього Кодексу витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат пов'язаних з розглядом судової справи та підлягають розподілу за правилами ст. 88 цього Кодексу.
Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пп. 47 та 48 своєї постанови «Про застосування законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року за №10 встановив, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.
Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Однак розрахунку таких витрат не додано, а відтак неможливо встановити їх відповідність вимогам Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», що є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Як вбачається з матеріалів справи адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні приймала участь у якості представника позивача з правами, наданими позивачу. В даному випадку особа, що представляє інтереси позивача, не має визначеного ст.56 ЦПК України статусу, а тому відсутні підстави для відшкодування витрат на правову допомогу. При цьому судом враховано, що ухвалою суду фахівець у галузі права не залучався, відповідних клопотань до суду не надходило.
Згідно зі ст..88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в частині задоволених вимог у сумі 308,74 грн. ( 48,72 грн. за відшкодування моральної шкоди та 260,02 грн. за відшкодування матеріальної шкоди).
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10,11, 60, 88,212-215,224-226,218 ЦПК України , суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до приватного підприємства «Полтаваінвест», треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.
Стягнути з приватного підприємства «Полтаваавтоінвест» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у сумі 308,74 грн., витрати на правову допомогу у сумі 500 грн., а всього 808,74 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області через Октябрський районний суд м.Полтави шляхом подачі апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя : Л.В.Кулешова