Справа № 308/6513/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2016 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі

судді Бедьо В.І.

при секретарі Пазяк С.М.

за участі позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за позовною заявою ОСОБА_4, ОСОБА_1 до ОСОБА_5, Сюртівської сільської ради про визнання права власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4, ОСОБА_1 звернулися до суду з позовною заявою про визнання за ними права власності по ? частці кожному на колишній колгоспний двір житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: с. Тийглаш, вул. Сент Іштвана, № 106, загальною площею 83, 6 м. кв., житловою площею 49, 6 м. кв. Ужгородського району, Закарпатської області.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачі є спадкоємцями померлої 14.04.2009 року ОСОБА_6, яка на випадок своєї смерті залишила заповіт посвідчений 26.05.2008 року секретарем виконавчого комітету Тийглашської сілської ради за № 106, згідно якого остання все своє майно заповіла позивачам по 1/2 частці.

Спадщина за заповітом нами була прийнята, оскільки позивачі відповідно до довідки Сюртівської с-р. від 08.06.2016 р. № 185 проживали з померлою 14.04.2009 року разом у будинку та доводилися ОСОБА_6 невісткою та онуком.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на належну їй як члену колгоспного двору частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою с.Тийглаш, вул. Сент Іштвана, №106, Ужгородського району, Закарпатської обл.

Позивачі вказують також на те, що ОСОБА_6 прийняла але не оформила спадщину за законом на відповідну

частку у будинку після смерті свого чоловіка ОСОБА_7, який помер 06.01.1998 р., отже вказана частка також входить в об'єм спадкового майна після її смерті.

Згідно довідки Сюртівської с-р. від 13.06.2016 р. № 880 ОСОБА_7 заповіту не посвідчував.

На день його смерті разом з ним проживала його дружина, яка прийняла спадщину, що доводиться довідкою Сюртівської с-р. від 13.06.2016 р. № 881.

Син ОСОБА_3 спадщину зазаконом після смерті батька ОСОБА_7 не прийняв, оскільки не проживав у будинку разом з ним на день смерті, і із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звертався.

Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою с.Тийглаш, вул. Сент Іштвана, №106 є колгоспним двором.

Рішенням Струмківської сільської ради від 18.04.1990 року за № 8, доводиться що головою колгоспного двору був ОСОБА_7 який помер 06.01.1998 року.

Довідкою Сюртівської с-р. від 14.06.2016 р. № 947 позивач підтверджує, що членами колгоспного двору окрім голови ОСОБА_7 були його дружина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, син - відповідач по справі ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, онук ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3, невістка ОСОБА_4 їда Золтанівна ІНФОРМАЦІЯ_4

Відповідач по справі ОСОБА_3 I960 р.н., на момент припинення існування колгоспного двору станом на 15 квітня 1991 року у будинку с. Тийглаш, вул. Сент Іштвана, №106, Ужгородського району, Закарпатської області фактично не проживав, був лише зареєстрований, а фактично проживав за адресою ІНФОРМАЦІЯ_5 разом з дружиною.

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, не вважає себе членом колгоспного двору в даному будинку і на частку у праві власності на даний житловий будинок не претендує.

Відповідно до цього на момент припинення існування колгоспного двору будинку в с с.Тийглаш, вул. Сені Іштвана, №106, Ужгородського району, Закарпатської фактично його членами були четверо осіб ОСОБА_7, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ОСОБА_4 їда Золтанівна ІНФОРМАЦІЯ_4, а тому їм належить по 1/4 частці у праві власності на дане домоволодіння.

Як наведено вище спадщина після смерті 14.04.2009 року ОСОБА_6 складається з її 1/4 частки будинку та успадкованої нею, але не оформленої 1/4 частки чоловіка ОСОБА_7

З метою оформлення спадщини позивачі звернулися до приватного нотаріуса ОСОБА_8, яка видала постанову про відмову про вчинення нотаріальної дії від 15.06.2015 року у звязка з відсутністю правовстановлюючих документів про належність майна спадкодавцеві, а саме: на житловий будинок.

Враховуючи все вищенаведене позивач, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник вимоги підтримали, просилизадовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судовму засіданні не заперечив проти задоволення позовних вимог .

Представник Сюртівської сільської ради в судове засідання не зявився повторно, хоча належно судовою повісткою повідомлявся про час і місце розгляду справи, однак надіслав до суду заяву, в якій просить розглядати справу й його відсутності, проти задоволення позову не заперечує.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні обставини справи.

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_9 1-ФМ № 080780 ОСОБА_6 померла 14.07.2009 року.

ОСОБА_6 на випадок своєї смерті залишила заповіт, посвідчений 26.05.2008 року секретарем виконавчого комітету Тийглашської сілської ради за № 106, згідно якого остання все своє майно заповіла невістці ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6 та онукові ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7 по 0,5 частині.

З позовної заяви вбачається, що ОСОБА_10 та ОСОБА_1звернулися до суду з позовною заявою про визнання за ними права власності по ? частці кожному на колишній колгоспний двір житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: с. Тийглаш, вул. Сент Іштвана, № 106, загальною площею 83, 6 м. кв., житловою площею 49, 6 м. кв. Ужгородського району, Закарпатської області.

Згідно доданої до матеріалів справи довідки від 08.06.2016 року № 185/02-30, виданої Тийглаською сільською радою, вбачається, що на день смерті ОСОБА_6 були зареєстровані та фактично проживали в ІНФОРМАЦІЯ_8 наступні особи: ОСОБА_1, онук ОСОБА_4

Крім того в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 прийняла, однак не оформила за законом частку будинку після смерті її чоловіка ОСОБА_11, який згідно доданого до матеріалів справи свідоцтва про смерть ОСОБА_9 І-ФМ№ 028418 помер 06.01.1998 року.

Згідно довідки Сюртівської сільської ради № 881/02-28 від 13.06.2016 року ОСОБА_7, який помер 26.01.1998 року був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_9 і на день його смерті разом з ним були зареєстровані та проживали: дружина ОСОБА_6, син ОСОБА_12, онук ОСОБА_10 та невістка ОСОБА_1.

Згідно чинного законодавства, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

З матіріалів цивільної справи судом встановлено, що з метою оформлення спадщини позивачі звернулися до приватного нотаріуса ОСОБА_8, яка видала постанову про відмову про вчинення нотаріальної дії від 15.06.2015 року у звязка з відсутністю правовстановлюючих документів про належність майна спадкодавцеві, а саме: на житловий будинок, що й стало підставою для звренення до суду за захистом своїх майнових прав.

Згідно доданого до матеріалів справи технічного паспорту на житловий будинок № 106 вул. Сент Іштвана с. Тийглаш виготовлений ОСОБА_4 16.06.2016 року.

У відповідності до Державного акту на право приватної власності на землю Серії І-ЗК № 043704 ОСОБА_6 на підставі рішення 15 сесії 22 скликання Сюртівської сільської ради народних депутатів від 13.05.1997 року передано у приватну власність земельну ділянку

площею 0, 50 га, що розташована на території Сюртівської сільської ради для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства.

З витягу із рішення Виконавчого комітету Струмківської сільської ради народних депутатів від 18.04.1990 № 8 вбачається, що вирішено «погодитись із висновками міжміського бюро технічної інвентаризації та вважати можливим оформити право особистої власності окремим громадянам та головам колгоспних дворів та житлових будинків з надвірними будівлями та спорудами в с. Струмківка Ужгородського району згідно додатку № 1 та просити виконком Ужгородської районної ради народних депутатів вирішити питання оформлення права власності окремим громадянам та головам колгоспних дворів в с. Струмківка і видати громадянам та головам колгоспних дворів свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння, в тому числі ОСОБА_7, мешканцю с. Цеглівка, (сьогоднішня назва села Тийглаш) вул. Леніна, 106»

Отже, матеріалами справи встановлено, що дворогосподарство за адресою с. Тийглаш , вул. Сент Іштвана, 106 відносилося до колгоспного двору, в якому на час його припинення 1991 року постійно проживали та вели господарство ОСОБА_11, його дружина ОСОБА_13, син ОСОБА_12, онук ОСОБА_4, невістка ОСОБА_1

Після припинення колгоспного двору, право власності на вказаний будинок не оформлялося, у зв'язку з чим відсутні правовстановлюючі документи на нього.

З додної до матеріалів заяви, посвідченої приватним нотаріусом ОСОБА_8, що зареєстрований у реєстрі за № 279 відповідач по справі ОСОБА_3 повідомляє, що у нього відсутні будь-які претензії щодо оформлення спадщини на майно, яке залишилось після смерті його батька ОСОБА_7 на імя його внука ОСОБА_4.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Таким чином, оскільки спірний будинок було збудовано до 01.07.2004 року, то державна реєстрація прав на нього не була обов'язковою, а відтак виникнення права власності на нього не залежить від державної реєстрації.

Крім того, порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз'яснюється:

- оформлення свідоцтва на право власності на об'єкти, які були закінчені будівництвом після 05 серпня 1992 року і на цей час не прийняті в експлуатацію, проводиться тільки за наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними;

- по об'єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 05 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ.

Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи.

За умови наявності акта відведення земельної ділянки під забудову, дозволів на забудову, якщо будинок не було введено в експлуатацію, таке будівництво не може визнаватись самочинним.

Як вбачається з матеріалів справи, вказаний будинок розташований на земельній ділянці, яка на праві приватної власності належала ОСОБА_13, що стверджується виданим їй державним актом на право власності на земельну ділянку.

Таким чином, зважаючи на те, що спірний житловий будинок було збудовано до 2004 році на земельній ділянці, яка на праві приватної власності належить померлій ОСОБА_6, то такий будинок після смерті останньої входить до складу спадкового майна.

На підставі викладеного суд приходить до переконання, що вимоги є підставні, обґрунтовані та такі, що підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. ч. 1 ст. 347 , 392, 1216, 1220, 1268-1270 ЦК України, ОСОБА_14 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", ст. ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_4 та ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку кожному на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: с. Тийглаш, вул. Сент Іштвана, № 106, загальною площею 83, 6 м. кв., житловою площею 49, 6 м. кв. Ужгородського району, Закарпатської області.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Закарпатської області через цей суд протягом 10 днів з дня отримання його копії

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду : ОСОБА_15