Провадження № 2/161/4196/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2016 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого судді Івасюти Л.В.

при секретарі Заболотько Д.М..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання права власності на спадкове майно,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 позов мотивує тим, що 24.01.2016 року помер її чоловік ОСОБА_7, про що видано свідоцтво про смерть, у шлюбі з яким у них народилися троє дочок: ОСОБА_8 (після реєстрації шлюбу - ОСОБА_2), ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8 (після реєстрації шлюбу - ОСОБА_3) ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_10 (після реєстрації шлюбу - Денисюк), 08.04.1992 р. н., які, крім неї, є також спадкоємцями за законом і відповідачами у справі. 30.03.1994 р. рішенням Смолигівської сільської ради № 21/6 було передано батьку її чоловіка ОСОБА_11 у приватну власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 0,25 га і земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,60 га. 21 січня 1995 р. ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3, помер. 20 лютого 2002 року ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_4, померла. Після смерті ОСОБА_12 між трьома дітьми, а саме: між її чоловіком ОСОБА_7, ОСОБА_5 (дівоче прізвище - ОСОБА_7) ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_5, та ОСОБА_6 (дівоче - ОСОБА_7) ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_6, було досягнуто усної згоди щодо поділу спадкового майна батьків. За цим спільним рішенням будинок з господарськими будівлями та земельна ділянка для обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 0,25 га, земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,60га,та земельний пай ОСОБА_12 залишиласяу спадок ОСОБА_7 Цей факт підтверджено рішенням Луцького міськрайонного суду у справі окремого провадження. Вони документи на будівлю і земельні ділянки не оформляли, право власності не реєстрували. 24 січня 2016 року помер її чоловік, ОСОБА_7. Усі спадкоємці ОСОБА_7 дійшли згоди щодо спадкування майна після його смерті: право власності на нерухоме майно має бути визнане за нею, ОСОБА_1 Після його смерті вона звернулася до нотаріуса для подання заяви про прийняття спадщини, однак, нотаріус їй відмовила у звязку з тим, що існували помилки в написанні прізвищ свекрів та її чоловіка; право власності на спадкове майно після смерті свекрів не було оформлене на її чоловіка.

Згідно з рішенням Луцького міськрайонного суду від 23 серпня 2016 року у справі № 161/8514/16-ц встановлено факти належності ОСОБА_15 рішення Смолигівської сільської ради № 21/6 від 30.03.1994 р. «Про приватизацію земельних ділянок», ОСОБА_16 - свідоцтва про право на спадщину за законом № 2-815 (спадкова справа № 360/2000) від 17.05.2000 р., Державного акта на право приватної власності на землю ІV-ВЛ № 014780 від 05.12.2000 р., cертифіката на право на земельну частку (пай) ВЛ № 0239932 від 16.04.2003 р.

Посилаючись на наведене, позивач просила визнати за ним, ОСОБА_1, право власності на спадкове майно, а саме: будинок № 16 по вул. Миру у с. Смолигів Луцького району на земельну частку (пай) згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) серія ВЛ № 0239932, виданого Луцькою районною державною адміністрацією і зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за№ 272 від 16.04.03 р.

Сторони подали в суд заяви про розгляд справи за їх відсутності, заяви підтримують.

Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

З копії повторного свідоцтва про смерть серії І-ЕГ № 073603 від 24 березня 2000 року, виданого Луцьким районним відділом реєстрації актів громадянського стану Волинської області вбачається, що 21 січня 1995 року помер ОСОБА_11 (а.с.7).

Судом встановлено, що після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, в тому числі на будинок № 16 по вул. Миру у селі Смолигів Луцького району, на земельну частку (пай) згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ВЛ № 0239932, виданого Луцькою районною державною адміністрацією і зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 272 від 16.04.03 р.

Відповідно до вимог ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Судом встановлено, що на випадок своєї смерті, ОСОБА_11 заповіту не складав.

ОСОБА_12 померла 20 лютого 2002 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЕГ № 106506 від 21 лютого 2002 року, виданого Смолигівською сільською радою Луцького району Волинської області (а.с.8).

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_12 між трьома дітьми, а саме: між ОСОБА_7, ОСОБА_5 (дівоче прізвище - ОСОБА_7) ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_5, та ОСОБА_6 (дівоче - ОСОБА_7) ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_6, було досягнуто усної згоди щодо поділу спадкового майна батьків. За цим спільним рішенням будинок з господарськими будівлями та земельна ділянка для обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 0,25 га, земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,60га,та земельний пай ОСОБА_12 залишилася у спадок ОСОБА_7 (а.с.10)

Даний факт підтверджено рішенням Луцького міськрайонного суду. Спадкоємці документи на будівлю і земельні ділянки не оформляли, право власності не реєстрували.

З копії свідоцтва про смерть серії І-ЕГ № 176733від 25 січня 2016 року, виданого виконкомом Смолигівської сільської ради Луцького району Волинської області вбачається, що 24 січня 2016 року помер ОСОБА_7 (а.с.9).

Судом встановлено, що усі спадкоємці ОСОБА_7 дійшли згоди щодо спадкування майна після його смерті: право власності на нерухоме майно має бути визнане за позивачем, ОСОБА_1

Згідно з ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст. 1270 Цивільного кодексу України, позивач, у встановленому законом порядку і терміни, подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, однак, нотаріус їй відмовила у звязку з тим, що існували помилки в написанні прізвищ свекрів та її чоловіка; право власності на спадкове майно після смерті свекрів не було оформлене на її чоловіка.

Відповідно до ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23серпня 2016 року задоволено заяву ОСОБА_1, заінтересовані особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про встановлення факту належності правовстановлюючих документів. Ухвалено: встановити факт належності ОСОБА_15 рішення Смолигівської сільської ради № 21/6 від 30.03.1994 року «Про приватизацію земельних ділянок», свідоцтва про смерть 1-ЕГ № 0073603 від 24.03.2000 року та факт належності ОСОБА_16 свідоцтва про право на спадщину за законом № 2-815 від 17.05.2000 року, державного акту на право приватної власності на землю ІV-ВЛ № 014780 від 05 грудня 2000 року, сертифікату на право на земельну частку (пай) ВЛ № 0239932 від 16.04.2003 року, свідоцтва про смерть 1-ЕГ № 106506 від 21.02.2002 року.

З довідки Смолигівської сільської ради від 17.06.2016р., виданій ОСОБА_1 жительці с. Смолигів вулиця Миру, 16 Луцького району, вбачається, що дійсно на території сільської ради значиться наступне майно: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в селі Смолигів Луцького району по вулиці Миру, 16 за ОСОБА_12, яка померла 20 лютого 2002 року і постійно проживала в ІНФОРМАЦІЯ_7. ОСОБА_12 до дня смерті проживала за вказаною адресою разом з сином ОСОБА_7 та невісткою ОСОБА_1, яка і надалі продовжує проживати за цією ж адресою. Заповіт від імені ОСОБА_12 в сільській раді не посвідчувався. Спадкоємцями по закону після смерті ОСОБА_16 є її діти: ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ОСОБА_6. Спадкоємець ОСОБА_1 прийняла спадщину шляхом спільного проживання з померлою на час відкриття спадщини. Земельна ділянка не приватизована.

(а.с.13).

Як слідує з довідки відділу земельних ресурсів державного комітету України по земельних ресурсах від 23.04.2006р. № 611( а.с.12), в колишньому сільськогосподарському підприємстві «Волинь» Луцького району Волинської області, ОСОБА_12, яка померла 20.02.2002р., мала право на земельну частку (пай) згідно сертифікату на право на земельну ділянку, частку /пай/ серії ВЛ №0239932, виданого Луцькою районною державною адміністрацією і зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку /пай/ від 26.05.2000р. №208 «Про уточнення грошової оцінки сільськогосподарських угідь земель колективної власності, вартості та розміру земельної частки (паю) у колишньому КСП «Волинь».

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Отже, за таких обставин, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити та визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно, а саме: будинок № 16 по вул. Миру у с. Смолигів Луцького району на земельну частку (пай) .

Керуючись ст.ст. 8, 10, 60, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 328, 392, 1216, 1218, 1223, 1269, 1274 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, право власності на спадкове майно, а саме: будинок № 16 по вул. Миру у селі Смолигів Луцького району на земельну частку (пай) згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ВЛ № 0239932, виданого Луцькою районною державною адміністрацією і зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 272 від 16.04.03 р.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд шляхом подання скарги про апеляційне оскарження рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду Л.В. Івасюта