АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/6362/15-ц Номер провадження 22-ц/786/918/16Головуючий у 1-й інстанції Кузіна Ж. В. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів: Обідіної О.І., Прядкіної О.В.,

при секретарі: Кальник А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 26 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення грошей,-

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошей.

У позові посилалась на те, що 19 січня 2014 року за усною домовленістю між сторонами, позивач передала відповідачу кошти у розмірі 5 000 грн. для виготовлення технічної документації на земельну ділянку відповідача, пов'язаної зі зміною меж. Позивач зверталась в судовому порядку щодо зміни меж її земельної ділянки, що б могло призвести і до зміни меж земельної ділянки відповідача, проте рішеннями судів у задоволенні її позовів було відмовлено.

Оскільки відповідачем не використані дані кошти для виготовлення технічної документації, просила стягнути з відповідача на її користь кошти у розмірі 5 000 грн., індекс інфляції за період з січня 2014 року по вересень 2015 року у розмірі 334 грн. 54 коп., 200 грн. витрат на правову допомогу та 487 грн. 20 коп. сплаченого судового збору.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 26 січня 2016 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 кошти у розмірі 5 000 грн., 487 грн. 20 коп. судового збору, 200 грн. оплати на правову допомогу, а всього 5 687 грн. 20 коп.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив рішення суду скасувати, відмовивши ОСОБА_3 у задоволенні її позовних вимог, вказуючи на невідповідність рішення суду обставинам справи, порушення місцевим судом при ухваленні рішення норм матеріального та процесуального права.

В судове засідання відповідач не з'явився, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Суду надана заява за підписом представника відповідача про розгляд справи без його участі.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, вислухавши позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги приходить до такого висновку.

Відповідно до пунктів 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставою для скасування рішення в апеляційному порядку і ухвалення нового або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 19 січня 2004 року між сторонами був укладений договір, за умов якого позивач передала відповідачу кошти в розмірі 5 000 грн. на випадок витрат відповідача пов'язаних із замовленням та оплатою нової технічної документації по землеустрою на земельну ділянку у зв'язку з перенесенням огорожі на підставі плану геодезичної зйомки, виконаної ДНВП «Полтавагеодезцентр» у грудні 2013 року.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 02 липня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 про визнання права власності на земельну ділянку про винесення меж в натурі за державними актами та виділення її - у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позов та стягуючи кошти суд першої інстанції виходив із того, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві грошові кошти.

При цьому, суд мотивував рішення положеннями ч. 1 ст. 1046, ст.ст. 1047, 1049 ЦК України.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитися із рішення суду, а саме: в частині підстав задоволення позову.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг коштів із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15.

Як уже зазначалося, із розписки ОСОБА_2 вбачається, що він взяв кошти у ОСОБА_3 на той випадок, якщо доведеться замовляти та сплачувати за нову технічну документацію із землеустрою на його земельну ділянку у зв'язку із перенесенням її огорожі на підставі плану геодезичної зйомки, виконаної ДНВП «Полтавагеодезцентр» у грудні 2013 року.

Повернення коштів відповідач зобов'язувався здійснити, якщо змінювати його технічну документацію не буде потрібно.

Тобто, розписка ОСОБА_2 про отримання грошових коштів містить зобов'язання про їх повернення у випадку, якщо змінювати технічну документацію не буде потрібно, а зі змісту розписки вбачається, що кошти отримані не у борг, а для замовлення технічної документації.

Отже, вказана розписка не являється документом, який видається боржником кредитору за договором позики та не підтверджує його укладення.

Крім того, позивач у позовній заяві, жодним чином на вказувала, що між сторонами виникли правовідносини із договору позики, посилаючись на ст.ст. 11, 509,615 ЦК України.

При розгляді справи у суді апеляційної інстанції, позивач заперечувала передачу коштів ОСОБА_2 за договором позики, вказуючи, що кошти були надані відповідачу для можливого виготовлення технічної документації, але оскільки необхідності у її виготовленні немає, ОСОБА_2 повинен повернути отримані кошти.

Таким чином, суд першої інстанції не встановив справжньої правової природи правовідносин, які виникли між сторонами, та дійшов помилкового висновку про укладення договору позики.

При цьому, з'ясовуючи правову природу укладеного між сторонами договору, колегія суддів приходить до такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені чини актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 ст. 626 ЦК України, визначає, що договір як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За правилами ч. 1 ст. 218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідків його недійсності, крім випадків, встановлених законом.

Із матеріалів справи вбачається, що 19 січня 2004 року між сторонами був укладений договір, за умов якого позивач передала відповідачу кошти в розмірі 5 000 грн. на випадок витрат відповідача пов'язаних зі замовленням та оплатою нової технічної документації із землеустрою на земельну ділянку у зв'язку з перенесенням огорожі на підставі плану геодезичної зйомки, виконаної ДНВП «Полтавагеодезцентр» у грудні 2013 року.

У разі, якщо змінювати технічну документацію не потрібно, ОСОБА_2 зобов'язався повернути ОСОБА_3 її гроші у сумі 5000 грн.

Тобто, між сторонами був укладений договір про участь позивачки у оплаті витрат пов'язаних зі замовленням та оплатою нової технічної документації із землеустрою на земельну ділянку, умовами якого передбачено повернення коштів ОСОБА_3 за наявності відповідних умов.

Факт укладення договору підтверджується розпискою ОСОБА_2

Оскільки, необхідність у зміні технічної документації відсутня, у ОСОБА_2 виникло зобов'язання щодо повернення коштів ОСОБА_3, яке відповідно до ст. 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

При цьому, доводи апеляційної скарги про те, що подія з якою договір пов'язує повернення грошових коштів не настала, не може бути підставою для відмови у позові, так як відповідач технічну документацію не виготовив і на даний час встановлено відсутність необхідності для її виготовлення, що вірно встановлено судом першої інстанції, зокрема із урахуванням рішення Київського районного суду м. Полтави від 02 липня 2015 року, яке на даний час набрало законної сили.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийшов по суті до вірного висновку щодо стягнення із відповідача коштів, але невірно визначився із правовою природою укладеного між сторонами договору, помилково застосувавши до правовідносин, що виникли між сторонами положення договору позики.

Таким чином, рішення суду в частині підстав задоволенню позову підлягає зміні, а саме кошти із відповідача підлягають стягнення у зв'язку із невиконанням умов договору укладеного між сторонами щодо участі ОСОБА_3. у оплаті коштів пов'язаних із замовленням та оплатою нової технічної документації із землеустрою на земельну ділянку.

Рішення у частині стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 коштів у розмірі 5 000 грн., 487 грн. 20 коп. судового збору, 200 грн. оплати на правову допомогу, а всього 5 687 грн. 20 коп. та відмови у задоволені інших позовних вимог - слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 26 січня 2016 року у частині підстав задоволення позову - змінити, з вищевикладених мотивів.

У іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді: О.І. Обідіна

О.В. Прядкіна

Згідно оригіналу В.П. Пікуль