Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї НИ

(заочне)

"09" березня 2016 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Адамовича О.Й.,

за участю: секретаря судового засідання Світко Т.І.,

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В

Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу в розмірі 42007 грн., 510,60 - 3% річних та 11459,50 інфляційних.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 27.03.2015 року ОСОБА_2 видала на її користь боргову розписку про повернення впродовж місяця раніше отриманих коштів в розмірі 1700 євро, однак у добровільному порядку позику не повернула при цьому відповідач ухиляється від спілкування та виконання виданої розписки. Тому, позивач змушена була звернутись до суду та просить стягнути з відповідача 1700 євро, що в гривневому еквіваленті станом на 21.09.2015 року становить 42007 грн. Також позивач просить стягнути з ОСОБА_2 інфляційні нарахування на суму боргу в період з березня по серпень 2015 року в сумі 11459,50 та річні нарахування на суму боргу за період з березня по серпень 2015 року в сумі 510,60, що разом складає 53977,10 грн.

Позивач вказує, що її прізвище в розписці вказано, як ОСОБА_3, яке вона мала до укладення шлюбу у березні 2015 року.

Позивач 09.03.2016 року подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, проти заочного рішення не заперечує.

Відповідач та представник відповідача в судове засідання не зявились, щодо позову не заперечили. У судовому засіданні 25.02.2016 року був присутній представник відповідача ОСОБА_4, який під розписку був повідомлений про розгляд справи, а тому вважається, що відповідач також належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України.

Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.

Враховуючи, що має місце повторна неявка відповідача в судове засідання, при цьому доказів поважності неявки надано не було, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача, що відповідає вимогам ст. 224 та ч. 2 ст. 158 ЦПК України.

Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

На підставі ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

Згідно зі ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В судовому засіданні встановлено, що 27.03.2015 року ОСОБА_2 написала розписку, відповідно до якої зобовязалась протягом місяця повернути грошові кошті в сумі 1700 євро ОСОБА_3 (а.с. 40).

ОСОБА_3 14.03.2015 року уклала шлюб з ОСОБА_5 та після державної реєстрації шлюбу отримала прізвище ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-ТП № 122398, актовий запис № 413 (а.с. 41) та копією паспорта серії ВН № 654916 виданого 16.04.2015 року Володар-Волинським РС УДМС України в Житомирській області (а.с. 6-7).

Отже, матеріалами справи, зокрема, розпискою від 27.03.2015 року, підтверджується, що відповідач дійсно отримала у позивача грошові кошти в сумі 1700 євро та на даний час борг не повернула, в судове засідання не зявилась, заперечень щодо позовних вимог не надала.

Таким чином, пред'явлена позикодавцем боргова розписка є борговим документом, відноситься до боргових зобовязань (в ній відповідач власноручно зазначила про одержання грошей, їх суму та час повернення).

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 пояснила, що вона разом з позивачем навчалась в Житомирському агроекологічному університеті де їм запропонували поїхати в Данію на практику. Для оформлення поїздки у вересні 2013 року ОСОБА_6 та ОСОБА_3 здали гроші ОСОБА_2, натомість отримали розписки від останньої, однак до цього часу поїздки не відбулось.

ОСОБА_7, допитаний в якості свідка, надав пояснення аналогічні поясненням свідка ОСОБА_8 Також вказав, що свої гроші та гроші позивача він передавав особисто ОСОБА_2, однак в останньої постійно були якісь причини не повертати гроші.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача боргу є законними, однак підлягають частковому задоволенню.

З позовної заяви вбачається, що позивачем здійснено розрахунок станом на 21.09.2015 року, однак не обгрунтовано чому саме для обрахунку заборгованості вказано зазначену дату, тому суд вважає за необхідне здійснити розрахунок заборгованості станом на 09.10.2015 року, а саме на день подання позову до суду.

Офіційний курс гривні до євро, встановлений НБУ станом на 09.10.2015 року, становив 2397,0222 грн. за 100 євро. Отже, 1700 Євро*23,97 грн. = 40749 грн.

Таким чином, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню основна сума заборгованості в розмірі 40749,00 грн.

Крім того, позивач також просить стягнути з відповідача 11459,50 грн. інфляційних за період з березня по серпень 2015 року та 510,60 грн. 3% річних за період з березня по серпень 2015 року.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 524 ЦК зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Разом з тим, як передбачено нормами Закону від 3 липня 1991 р. N 1282-XII "Про індексацію грошових доходів населення", індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Тому, норми ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні.

З огляду на викладене у стягненні з відповідача 11459,50 грн. інфляційних втрат слід відмовити.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином, а тому в разі невиконання боржником грошового зобов'язання вимоги позивача про стягнення з боржника 3% річних згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України є правомірними.

Як вбачається з розписки від 27.03.2015р., відповідач зобовязалась повернути кошти протягом місяця, тому останнім днем повернення коштів є 27.04.2015 року і нарахування річних необхідно здійснювати з 28.04.2015 року.

Таким чином, 3% річних буде складати: (40749,00*3):100:365=3,35 грн. 3% річних за 1 день прострочення. Кількість днів прострочення з 28.04.2015р. до 21.09.2015р. включно (згідно розрахунку позивача) складає 147 днів. Таким чином сума 3% річних становить 492,45грн. (3,35грн. * 147).

Отже, суд вважає за можливе стягнути з відповідача 492,45 грн. 3% річних, тому загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача становитиме 41241,45грн.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, сплата судового збору покладається на відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.10, 11, 88, ч.4 ст.169, 209, 212, 214-215, ЦПК України, ст.ст.526, 553, 554, 625, 1046-1053 ЦК України, -

В И Р І Ш И В

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 40749,00 грн. боргу та 492,45 грн. 3% річних.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 412,41 грн. сплаченого судового збору.

В задоволенні решти позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте Корольовським районним судом м. Житомира за письмовою заявою, яка може бути подана відповідачем протягом десяти днів з дня отримання ним копії рішення.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні при оголошенні рішення суду, протягом того ж строку з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О. Й. Адамович