Справа № 760/4719/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2016 року Солом?янський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Коробенка С.В.

при секретарі Семененко А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, треті особи: Служба у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей виконкому Центрально-міської районної у м. Кривий Ріг ради, -

В С Т А Н О В И В :

В березні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 із вимогами про визначення місця проживання їх спільної дитини - дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, - з ним.

Обґрунтовуючи позов, Позивач зазначає, що з грудня 2008 року по грудень 2012 року вони з Відповідачем проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, і від цих відносин у них народилася дочка ОСОБА_3.

Позивач вказує, що рішенням суду від 14.05.2013р. було визначене місце проживання дочки разом з матір'ю - Відповідачем, і з Позивача стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дитини в розмірі 1/5 частини від сукупних доходів Позивача.

Позивач зазначає, що наступним рішенням від 26.12.2013р. Солом'янським районним судом м. Києва було визначено регламент побачень його з дочкою щовівторка та щосуботи з 10.00 год. до 19.00 год в присутності матері.

В той же час після набрання чинності вказаним рішенням, як наполягає Позивач, він жодного разу не спілкувався з дитиною в обумовлені судовим рішенням години, оскільки Відповідач перешкоджає цьому, переховується разом з дитиною, змінила місце поживання, не повідомивши свою нову адресу чи засоби зв'язку.

Позивач зазначає, що в межах виконавчого провадження, порушеного за судовим рішенням від 26.12.2013р., державним виконавцем було внесене подання до суду про оголошення дитини в розшук, і зазначене подання ухвалою суду від 27.11.2014р. було задоволене.

Крім того, як пояснює Позивач, 17 квітня 2014 року слідчим СВ Деснянського РУГУ МВС України в м. Києві було розпочате досудове розслідування у кримінальному провадженні №0003905 за ознаками злочину, передбаченого ст. 382 КК України.

Зазначені обставини, на думку Позивача, свідчать про злісне ухилення Відповідачем від виконання судового рішення, порушення нею прав Позивача на спілкування з дочкою.

У зв'язку з цим, посилаючись на положення ч.4 ст. 159 СК України та те, що ним створені належні умови для проживання дитини, Позивач просить суд визначити місце проживання дочки ОСОБА_3 разом з ним.

У судовому засіданні Позивач та його представник підтримали заявлений позов. Акцентували увагу на тому, що ухилення Відповідача від виконання судового рішення про встановлення регламенту побачень батька з дитиною підтверджується тим, що навіть у судовому засіданні представник Відповідача надав неправдиві відомості про адресу її місця проживання у м. Кривий Ріг, а сама Відповідач попри визнання її явки в судове засідання обов'язковою до суду не з'явилась.

Представник Відповідача надав суду письмові заперечення проти позову, які підтримав судових засіданнях 17 вересня та 16 листопада 2015 року. Заперечуючи проти позову представник Відповідача вказував, що Відповідач не переховується від Позивача, вона лише змінила місце свого проживання, і на сьогодні проживає у АДРЕСА_1. Позивач має можливість в будь-який обумовлений регламентом день зустрітись з дочкою, проте він ніколи цього не намагався зробити. Крім того, представник Відповідача посилався на п. 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959р., згідно з яким малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Також представник посилався на ст.12 Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25.10.1980р., згідно з якою дитина не може бути повернена якщо є дані про те, що дитина прижилась у своєму новому середовищі.

В судовому засіданні 16 листопада 2015 року явка особисто Відповідача у судове засідання була визнана обов'язковою, про що її представник був повідомлений, проте в останнє судове засідання 28.01.2016р. ані представник, ані сама Відповідач не з'явились. Представник Відповідача повідомив суд про свою відпустку з 27.01.2016р., не надавши будь-яких доказів у підтвердження неможливості явки у судове засідання, а Відповідач ОСОБА_2 взагалі не повідомила суд про причини своєї неявки.

З огляду на наведене суд не вбачав підстав для визнання причин неявки Відповідача та її представника поважними, у зв'язку з чим закінчив розгляд справи у їх відсутність на підставі наявних матеріалів.

Від Служби у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації до суду надійшло повідомлення про те, що ОСОБА_2 разом з дитиною за адресою місця реєстрації фактично не проживають, і місце їх проживання невідоме.

Служба у справах дітей Виконкому Центрально-міської районної у м. Кривий Ріг ради, залучена судом в якості третьої особи у зв'язку з повідомленням Відповідачем адреси свого проживання у м. Кривому Розі, направила суду письмові пояснення, в який було зазначено, що місце поживання ОСОБА_2 та її дочки ОСОБА_3 встановити не виявилось можливим, малолітня ОСОБА_3 не відвідує жоден з комунальних дошкільних навчальних закладів Центрально-Міського району міста Кривого Рогу.

Суд, вислухавши пояснення Позивача та його представника, представника Відповідача, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що в період з грудня 2008 року про грудень 2012 року ОСОБА_1 . та ОСОБА_2 проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, і від відносин у них народилась дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 14 травня 2013 року місце проживання малолітньої ОСОБА_3 визначено разом з матір'ю ОСОБА_2 (а.с.7-12)

В подальшому ОСОБА_1 звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_2 з вимогами про визначення регламенту спілкування з дитиною, мотивуючи їх тим, що Відповідач повністю відсторонила дитину від нього, забороняла бачитись з нею.

26 грудня 2013 року Солом'янським районним судом м. Києва було ухвалене рішення, яким визначено порядок спілкування ОСОБА_1 зі своєю дочкою щовівторка та щосуботи з 10.00 до 19.00 годин в присутності матері. (а.с. 13-15)

З пояснень Позивача судом встановлено, що навіть після ухвалення зазначеного рішення Відповідач продовжує чинити йому перешкоди у спілкування дитини, приховує своє теперішнє місце проживання, на дзвінки не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що постановою державного виконавця ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві від 28 липня 2014 року було відкрито виконавче провадження за рішенням про визначення порядку спілкування ОСОБА_1 з дочкою ОСОБА_3,а 29 жовтня 2014 року в межах вказаного виконавчого провадження державний виконавець звернувся до суду із поданням про оголошення розшуку ОСОБА_3, 2010 року народження. Ухвалою суду від 27 листопада 2014 року подання державного виконавця було задоволене, малолітню ОСОБА_3 оголошено у розшук. (а.с. 18-19)

Судом також встановлено, що за заявою Позивача було порушене кримінальне провадження, зареєстроване в ЄДРСР за №0003905 за кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 КК України.

З метою перевірки обставин, викладених представником Відповідача у письмових запереченнях проти позову про те, що станом на сьогодні ОСОБА_2 разом з дочкою проживає у АДРЕСА_1, судом було залучено в якості третьої особи Службу у справах дітей виконкому Центрально-Міської у м. Кривому Розі ради та доручено провести обстеження умов проживання малолітньої ОСОБА_3 за адресою, вказаною Відповідачем.

Так, у відповідь на запит суду від зазначеної третьої особи надійшла інформація про те, що 18 грудня 2015 року спеціалістами служби у справах дітей спільно з адміністрацією комунального комбінованого навчального закладу №201 Криворізької міської ради відвідане житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1, та встановлено, що малолітня ОСОБА_3 в ньому не проживає.

Крім того, відповідно до інформації, наданої 31.12.2015р. відділом освіти виконкому Центрально-міської у м. Кривому Розі ради, малолітня ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1., не відвідує жоден з комунальних дошкільних навчальних закладів району.

Відтак, Службою у справах дітей не вдалось провести бесіду з матір'ю та обстежити умови проживання дитини, оскільки їх місце проживання невідоме.

З метою надання можливості Відповідачу підтвердити свою добросовісність та необгрунтованість звинувачень Позивача в ухиленні нею від виконання судового рішення про встановлення регламенту побачень батька з дитиною, судом було запропоновано Сторонам у період між судовими засіданнями в порядку виконання встановленого графіку побачень забезпечити зустріч Позивача з дочкою ОСОБА_3 в присутності матері за вказаним представником Відповідача місцем їх проживання в м. Кривому Розі із наданням відповідних фотодоказів.

Так, у судове засідання 16 листопада 2015 року Позивачем надано фотоматеріали, які підтверджують перебування його в м. Кривому Розі 10 листопада 2015 року (вівторок) біля будинку АДРЕСА_1. Зі слів Позивача зустрітись з дочкою або з її матір'ю за вказаною адресою не виявилось можливим, двері квартири ніхто не відчинив. (а.с. 69-79)

Сторона Відповідача не скористалась наданою судом можливістю підтвердити свої пояснення у запропонований спосіб, жодних фото- чи відеоматеріалів чи інших доказів організації зустрічі Позивача з дочкою згідно з встановленим регламентом не надала, ухвала суду, якою Відповідача зобов'язано особисто з'явитись суду, нею проігноровано.

За таких обставин суд має достатньо підстав для того, щоб погодитись з позицією Позивача про ухилення ОСОБА_2 від виконання судового рішення про встановлення регламенту побачень ОСОБА_1 з дочкою ОСОБА_3.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 статті 157 Сімейного кодексу України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно з ч. 4 ст. 159 Сімейного кодексу України у разі ухилення особою, з якою проживає дитина, від виконання рішення суду про визначення способів участі одного з батьків у вихованні дитини суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним.

Позивачем з посиланням на вказану норму поставлена вимога про визначення місця проживання разом з ним.

З акту обстеження умов проживання ОСОБА_1 вбачається, що ним за адресою: АДРЕСА_2, створені належні умови для проживання дитини. (а.с. 26)

Відповідно до Принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір'ю.

В той же час згідно з Принципом 2 зазначеної Декларації дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим шляхом і в умовах свободи та гідності.

Відповідач під час розгляду справи не надала доказів забезпечення нею необхідних та належних умов проживання своєї дочки ОСОБА_3, натомість навмисно вводила суд та інших сторін у справі в оману щодо реального місця свого проживання та проживання малолітньої ОСОБА_3.

Представник Відповідача доречно послався у своїх поясненнях на статтю 12 Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25.10.1980р., ратифікованої Україною 11.01.2006р., в якій зазначено, що судовий і адміністративний орган не вправі видавати розпорядження про повернення дитини, якщо є дані про те, що дитина прижилася у своєму новому середовищі.

При цьому, наголошуючи на необхідності застосування зазначених положень, представник Відповідача не навів жодних доказів, які б свідчили, що малолітня ОСОБА_3 прижилася у своєму новому середовищі. Суду не зазначено фактичної адреси місця проживання ОСОБА_3, не забезпечено доступу органів служби у справах дітей для проведення обстеження умов її проживання, не надано жодного доказу, у чому б він не виражався, про адаптацію та укорінення дитини за новим місцем проживання та про забезпеченість її потреб у вихованні, навчанні, матеріальному забезпеченні тощо.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 11 ЦПК України визначає, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідач не потурбувався про обгрунтування своєї позиції щодо позову належними доказами, в той час, як Позивачем виходячи з наявних у нього засобів доказування пояснення Відповідача було спростовано.

За таких обставин суд не має правових підстав для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 у зв'язку з чим приходить до висновку про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 разом з батьком.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 157, 159-161 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 3, 4, 10, 11 , 57-60, 88, 212-215, 218, 226 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 243,60 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: