АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5644/16 Справа № 203/760/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Єдаменко С. В. Доповідач - Посунся (Колодяжна) Н.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді: Посунся Н. Є.

суддів - Баранніка О.П., Пономарь З.М.

при секретарі - Самокиша О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, Кіровського відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області - про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

В апеляційних скаргах Державна казначейська служба України, Кіровський відділ державної виконавчої служби м. Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області просять скасувати рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 травня 2016 року, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд, вивчивши доводи апеляційних скарг, матеріали справи, вважає оскаржуване рішення незаконним, таким, що повинне бути скасованим з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Згідно матеріалів справи- ОСОБА_2 звернувся з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої систематичними протиправними рішеннями, діями та бездіяльністю посадової особи. Посилався на те, що на виконання рішення Дніпропетровського райсуду Дніпропетровської області від 30.11.2012. про зобов*язання підприємця ОСОБА_3 виготовити та здійснити монтаж вікон у його квартирі, 11.02.2013. було відкрито виконавче провадження. Всупереч вимогам Закону України «Про виконавче провадження» посадові особи Кіровського відділу державної виконавчої служби не вживали необхідних заходів примусового характеру, не розглядали своєчасно його скарги та запити, внаслідок чого рішення суду залишилось невиконаним. В результаті систематичних протиправних дій, рішень та бездіяльності посадових осіб Кіровського ВДВС він-позивач, зазнав моральної шкоди, яку оцінив у 3 000 грн. та на підставі ст.ст. 56 Конституції України, 23, 1167, 1173, 1174 ЦКУ, ст. 11 ЗУ «Про державну виконавчу службу»- просив стягнути цю суму з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Задовольняючи вимоги у сумі 2000грн., суд 1-ї інстанції вважав твердження та обґрунтування позивача такими, що відповідають вимогам закону, встановленим обставинам справи з врахуванням характеру та тяжкості понесених моральних переживань.

Апеляційний суд не може погодитись з даним рішенням, вважає його таким,що ухвалене без повного з*ясування та врахування всих обставин справи, з висновками, які не відповідають дійсним обставинам.

Як видно із позовної заяви - основною причиною для стягнення моральної шкоди згідно тверджень позивача є систематичне несвоєчасне проведення виконавчих дій працівниками Кіровського відділу виконавчої служби, в результаті чого наведене вище рішення залишилось невиконаним.

На підтвердження вказаного позивач посилався на Ухвалу Дніпропетровського районного суду від 18 травня 2015 року, якою визнано протиправним рішення начальника Кіровського відділу ДВС ДМУЮ Лисенка Д.Б. щодо незалучення до виконавчого провадження скарги ОСОБА_2 від 26 вересня 2014 року та постанови Лисенка Д. від 14 жовтня 2014 року про результати розгляду цієї скарги (яка за твердженнями ОСОБА_2 йому не направлялась і він про неї не знав); рішення начальника щодо передачі для зберігання до Журналу обліку розгляду начальником органу ДВС скарг на дії (бездіяльність) державного виконавця та інших посадових осіб органу ДВС скарги ОСОБА_2 від 26 вересня 2014 року та постанови від 14 жовтня 2014 року; зобов'язано Лисенка Д.Б. долучити до виконавчого провадження ці скаргу та постанову; визнано протиправною бездіяльність Лисенка Д. за період з 3 березня 2015р по19 березня 2015 року щодо невидачі ОСОБА_2 копії даної постанови та зобов*язано направити копію.

Крім того, позивач посилався на ухвали Дніпропетровського райсуду від 08.02.2016., 22.01.2016., 22.01.2016., якими були задоволені його скарги: визнано неправомірними відмови Лисенка Д. у задоволенні клопотань ОСОБА_2 щодо направлення запитів до відповідних інстанцій щодо реєстрації ОСОБА_3, щодо підстав надання дозволу ОСОБА_3 на виїзд за межі України, щодо можливого перебування ОСОБА_3 на консульському обліку на території Арабської республіки Єгипет. Вказував, що виконання Лисенком судових ухвал відбувалось після відкриття виконавчих проваджень.

Зважаючи на наявні Ухвали, суд, керуючись правилами ч.3 ст.61 ЦПКУ щодо відсутності обов*язку доказування під час розгляду даної справи обставин, встановлених судовим рішенням у іншій цивільній справі, що набрало законної сили, - зробив загальний висновок про встановлений факт неправомірності рішень, дій та бездіяльності посадових осіб Кіровського ВДВС та спричинення, таким чином, позивачеві моральної шкоди.

Між тим, судом залишено без уваги та оцінки наступне: згідно с. 15 ЦПКУ - суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, зокрема, щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних відносин. За правилами даної норми позивач багато разів звертався до судових органів для захисту порушених прав та у встановленому законом порядку оскаржував бездіяльність працівників виконавчої служби, в результаті чого отримував, як правило, позитивні рішення, в тому числі, наведені вище. Таким чином, своє право на захист він використав. При чому, оскаржуючи дії та бездіяльність виконавців, посадових осіб ДВС у наведених випадках, одночасно із захистом своїх прав питання про стягнення моральної шкоди не ставив, що також вказує на достатність такого способу захисту як подання скарги на дії, бездіяльність.

Крім того, згідно практики Європейського суду з прав людини, юрисдикцію якого Україна визнала обов*язковою, - відшкодування моральної шкоди може здійснюватись не лише в формі грошової компенсації, а і в іншій формі. Встановлення факту порушення само по собі становить достатню справедливу сатисфакцію в частині відшкодування моральної шкоди.

Разом із наведеним, райсудом не враховано ту обставину, що, обираючи саме такий спосіб захисту як стягнення моральної шкоди, фактично не настає вирішення основного питання, яким є реальне виконання основного судового рішення, за умови, що цим рішенням зобов*язано Петрову саме як підприємця вчинити конкретну дію: виготовити та здійснити монтаж вікон, в той час як в ході розгляду справи з*ясовано, що вона взагалі перебуває у розшуку як така, що виїхала за межі держави Україна, що підтвердив і сам позивач. А тому вбачається, що обраний позивачем повторний спосіб захисту у вигляді стягнення моральної шкоди, - є формальним, не направленим на настання реального позитивного результату для вирішення основного спору по суті.

Оскільки райсудом наведене не було з*ясовано та враховано, його висновки є безпідставними, такими, що не відповідають дійсним обставинам справи та вимогам закону.

Наведене дає підстави для скасування судового рішення та відмови у позовних вимогах.

Керуючись ст.ст. 307, 309п.1, 3,4 ЦПК України, апеляційний суд -

В И Р І Ш И В:

Апеляційні скарги Державної казначейської служби України, Кіровського відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області - задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 травня 2016 року - скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, Кіровського відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області - про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення чинне з моменту проголошення, може бути оскаржене у 20-денний строк у касаційному порядку.

Головуючий Н.Є. Посунся

Судді: О.П. Бараннік

З.М. Пономарь