Номер провадження: 22-ц/785/127/16
Головуючий у першій інстанції Нікітішин В. П.
Доповідач Гончаренко В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.01.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі головуючого Гончаренко В.М.

суддів Комаровської Н.В., Короткова В.Д.,

з участю секретаря Джинчарадзе Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м.Одеси до ОСОБА_1 про виселення із гуртожитку за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 19.03.2015 року,-

встановила:
16.12.2014 року позивач Квартирно-експлуатаційний відділ м.Одеси звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про виселення із гуртожитку, посилаючись на те, що на виконання окремого доручення Міністра оборони України, квартирно-експлуатаційний відділ м.Одеси здійснив заходи реалізації державної програми по поверненню службових квартир та житлових приміщень в гуртожитках до житлового фонду гарнізонів особами, які їх безпідставно утримують та виявив, що відповідач ОСОБА_1 заселилась в 1986 році у гуртожиток МОУ в АДРЕСА_1 , кімнати 405, 407, 408 - трикімнатний блок площею 49 кв.м.) в складі сім`ї військовослужбовця з усного дозволу командування військової частини НОМЕР_1 .

Будівлі військового містечка № НОМЕР_2 м.Котовськ, зокрема и будівля №501 є військовим майном, обліковуються на балансі квартирно-експлуатаційного відділу м.Одеси.

На теперішній час відповідач ОСОБА_1 , не проходячи дійсну військову службу у ЗСУ, не знаходячись на обліку військових пенсіонерів та військовослужбовців потребуючих поліпшення житлових умов в гарнізоні не має права на проживання у гуртожитку МОУ.

Просив ухвалити рішення яким виселити відповідача ОСОБА_1 із житлових приміщень №405,407,408 за зазначеною адресою без надання іншого житла.

ОСОБА_1 позов не визнала.

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 19.03.2015 року позов задоволено.

ОСОБА_1 , вважаючи, що вищезазначене рішення суду постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, надала апеляційну скаргу про його скасування.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог колегія судців вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції,при проведенні КЕВ м. Одеси інвентаризації мешканців гуртожитків військового містечка № НОМЕР_2 в м. Котовськ виявлено, що відповідач ОСОБА_1 заселилась у гуртожиток МОУ в АДРЕСА_1 , кімнати 405, 407, 408 - трикімнатний блок площею 49 кв.м.) в складі сім`ї військовослужбовця ОСОБА_2 . Згодом шлюб між ними розірвано, а ОСОБА_2 виїхав з даної житлової площі.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, на теперішній час відповідач ОСОБА_1 , не проходячи дійсну військову службу у ЗСУ, не знаходилась на обліку військових пенсіонерів та військовослужбовців, потребуючих поліпшення житлових умов в гарнізоні та, відповідно, не має права на проживання у гуртожитку МОУ.

Згідно ч.4 ст.9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Статтею 109 ЖК України визначено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, встановлених законом.

Положенням ч.1 ст.132 ЖК УРСР встановлено, що сезонні, тимчасові працівники і особи, які працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що навчались у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв`язку з роботою чи навчанням.

Обмежень перелічених у ст.125 цього кодексу щодо неможливості виселення відповідача з гуртожитку без надання йому іншого жилого приміщення, судом не встановлено.

Згідно розділу 5.10 наказу МОУ № 737 від 30.11.11 р. «Підлягають виселенню з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення особи, які самоправно зайняли жилу площу, і колишні члени сім`ї військовослужбовця чи працівника, які проживають у ньому після розірвання шлюбу, у двомісячний строк з дня розірвання шлюбу, а також особи, які підпадають під підстави, передбачені статтею 116 Житлового кодексу Української РСР.»

Таким чином, суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідач ОСОБА_1 не перебуває на військовій службі у ЗСУ та не знаходиться на обліку військових пенсіонерів та військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов в гарнізоні, а тому не має права на проживання у гуртожитку МОУ і підлягає виселенню без надання іншого жилого приміщення.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що не може бути підставою для часткової відмови у заявленому позові щодо виселення відповідача із кімнати №405 прийняте рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 25.03.2014 року (справа №505/4631/13-ц провадження №2/505/1921/2013) за позовом Одеського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Південного регіону України в інтересах Міністерства Оборони України до ОСОБА_1 , про виселення із спеціально пристосованого приміщення без надання іншого приміщення, оскільки підставою цього позову прокурора був саме захист права власності держави і спір цей витікав із цивільних, а не житлових правовідносин, кірм того, у позивача КЕВ у м. Одесі 25.09.2014 року виникло право звернення до суду з позовом з часу передачі на баланс спірного приміщення /а.с.30-33/.

Виходячи з викладеного, висновок суду відповідає обставинам справи та узгоджується з нормами матеріального і процесуального права, які ним правильно застосовані.

При цьому, доводи скарги та матеріали справи не дають підстав вважати, що судом при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені статтями 309 ЦПК України, як підстави для скасування рішення.

Скаржникне надала жодних доказів, які б обґрунтовували та підтверджували ті обставини, на які він посилається в апеляційній скарзі.

Таким чином, приведені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення скаржниками норм права.

Відповідно ж до ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо,а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість рішення ухваленого по даній справі та відсутність підстав для його скасування.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1.ч.1 ст.314 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 19.03.2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий В.М.Гончаренко

Судді Н.В.Комаровська

В.Д.Коротков