АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Ап. Провадження № 22-ц/796/8878/2016 Доповідач - Слободянюк С.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді - Слободянюк С.В.,

суддів - Лапчевської О.Ф., Махлай Л.Д.,

при секретарі - Гоін В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27 квітня 2016 року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Святошинської в м.Києві державної адміністрації про вселення в житлове приміщення та встановлення конкретного порядку користування житлом, зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Відділ громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Святошинського району м.Києва про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та об*єднаним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Святошинської в м.Києві державної адміністрації, ОСОБА_4 про встановлення порядку користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 р. ОСОБА_4 звернулась в суд з наведеним позовом у просила суд взнати право користування та вселити її з сином у кв. АДРЕСА_1, усунути перешкоди у праві користуванні квартирою, вселити її з сином, виділити окрему кімнату для проживання, зобов*язати відповідачів надати ключі від квартири.

У липні 2013 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулись в суд з позовом до ОСОБА_4 і просили суд визнати останню такою, що втратила право користування вказаною квартирою, усунути перешкоди у здійсненні право власності із зняттям з реєстраційного обліку (т.1 а.с.45-52).

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3.( справа 759/16042/15), в якому просила суд встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1, яка належить останнім в рівних частках по Ѕ частині кожному, виділивши їй кімнату площею 12,4 кв. ОСОБА_3 - кімнату 17,3 кв.м., допоміжні приміщення залишити у спільному користуванні.

Ухвалою Святошинським районного суду в м.Києві від 28 січня 2016 року справи об*єднано в одне провадження (т.2 а.с.191).

Рішенням Святошинського районного суду в м.Києві від 27 квітня 2016 року (т.3 а.с.13) позов ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_5 та неповнолітнім ОСОБА_6 право користування кв. АДРЕСА_1 та вселено їх у вказану квартиру, в решті вимог відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 відмовлено (т.3 а.с.13-160).

На рішення суду першої інстанції ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 подано апеляційні скарги, в яких з посиланням на порушення норм матеріального права, ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції, ухвалення нового - про відмову у первісному позові ОСОБА_4, задоволення зустрічного позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3

Апелянти зазначають про невідповідність висновку суду першої інстанції фактичним обставинам справи, суд дійшов помилкового висновку, вказавши, що розписка ОСОБА_4 свідчить лише про поділ майна подружжя; сім*я відповідача ОСОБА_3 проживає у спірній квартирі, що залишилось поза увагою суду; позивач ОСОБА_4 у позовній заяві зазначає, що через неприязні стосунки залишила спірну квартиру у серпні 2012 року; вселення останньої у квартиру порушує право власності відповідачів.

В судовому засіданні ОСОБА_3, ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_1 підтримали апеляційні скарги, ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_7 скарги не визнали.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність та обґрунтованість рішенням суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення скарг з таких підстав.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 17 червня 2015 року (т.2 а.с.125-126) справу направлено до суду першої інстанції на новий судовий розгляд.

Судом встановлено, що спірна квартира є двокімнатною, загальною площею 52,6 кв.м., жилою площею 29,7 кв.м. і складається з двох жилих кімнат площею 12.4 та 17.3 кв.м., кухні площею 8,3 кв.м., ванної кімнати площею 3,0 кв.м., поєднаної вбиральні площею 1,3 кв.м., коридору загальною площею 8,3 кв.м., що підтверджується технічним паспортом на квартиру (т.1.84-87).

У спірній квартирі зареєстровані та фактично проживають відповідачі за первісним позовом ОСОБА_2 і ОСОБА_3, що підтверджується довідкою Комунального підприємства Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м.Києва від 07 жовтня 2015 року № 10838.

Крім того, як вбачається з довідки від 07 жовтня 2015 року №10838, у квартирі зареєстрований неповнолітній ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 (копія свідоцтва про народження т.1 а.с.64), син позивача ОСОБА_4 та відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_3 і ОСОБА_2 (т.2 а.с.169). Згідно акту, затвердженого 30 вересня 2015 року ЖЕД № 7 у спірній квартирі проживає дружина ОСОБА_3 - ОСОБА_9 та їх син ОСОБА_10 2014 р.н.(т.1 а.с.170).

Також у спірній квартирі фактично проживають, але не зареєстровані, члени сім»ї відповідача ОСОБА_3, його дружина ОСОБА_9 та його малолітній син ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується Актом ЖЕД №7 від 30 вересня 2015 року, свідоцтвом про шлюб від 26 квітня 2014 року серії НОМЕР_2 та свідоцтвом про народження від 14 жовтня 2014 року серії НОМЕР_1.

Судом встановлено, що спірна квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30 липня 1999 року. Спірна квартира набута останніми в ході приватизації житла (т.1 а.с.61).

10 березня 2011 року ОСОБА_4 була зареєстрована у спірній квартирі, про що свідчить відмітка у її паспорті, копія якого наявна в матеріалах справи (т.1 а.с.62,63).

З 14 липня 2001 року до 06 лютого 2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі та проживали разом за адресою спірної квартири (т. а.с.67).

З розписки, виданої 30 серпня 2012 року ОСОБА_4, вбачається, що останньою перераховано майно, яке було подружжям набуто під час шлюбу та частину якого вона забрала з собою, «вибираючись», як то зазначено у розписці, із квартири, на що відповідачем за первісним позовом ОСОБА_3 надано згоду (т.1 а.с.37).

Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

За змістом ст. 156 ЖК Української РСР, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу.

Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Згідно із ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Обґрунтовуючи свої зустрічні позовні вимоги щодо визнання ОСОБА_4 такою, що втратила право користування жилим приміщенням у спірній квартирі, відповідачі посилаються на акти про непроживання останньої у цій квартирі та на вимоги ст.405 ЦК України.

ОСОБА_4, залишаючи спірну квартиру, як то зазначено у розписці 30 серпня 2012 року, у квітні 2013 року звернулась до суду з позовом за захистом свого порушеного права на користування спірною квартирою, що в свою чергу не може свідчити про її відсутність понад один різ без поважної причини за адресою спірної квартири, у відповідності до ст.405 ЦК України.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_4 звернулась безпосередньо до суду за захистом свого права на проживання у спірній квартирі до спливу терміну передбаченого ст. 405 ЦК України, відмовивши у зустрічному позові.

Відповідно до положення ст. 405 ЦК України ОСОБА_4 з сином має право на проживання у спірній квартирі, ОСОБА_4 не є членом власника квартири, а члени власника квартири мають право користуватися житлом. Відтак, ОСОБА_4 з сином набувають право вселення у спірну квартири, займати приміщення, визначене власником.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про скасування оскаржуваного рішення в частині визнання за ОСОБА_4 та її сином права у користуванні спірною квартирою, відмовивши останній в частині цих позовних вимогах. Однак, вони мають право на вселення в цю квартиру із зайняттям місця у приміщенні, визначеного власником.

Як зазначено вище відповідачі за зустрічним позовом є співвласниками спірної квартири в рівних частках, кожному з них належить по Ѕ частині квартири.

Відповідно до положення ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до положення ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласником за їхньою згодою; співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Згідно з п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року, № 20 «Про судову практику у справах за позовом про захист права приватної власності», квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати і такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщення квартири, якщо про це заявлено позов.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні об*єднаного в одне провадження позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 третя особа: Служба у справах дітей Святошинської в м.Києві державної адміністрації, ОСОБА_4 про встановлення порядку користування житловим приміщенням, послався на кількість зареєстрованих та проживаючих у спірній квартирі мешканців з урахуванням жилої площі, проте з таким висновком суду колегія суддів погодитися не може.

Як вбачається з технічного паспорту спірної квартири, квартира складається з двох окремих кімнат жилою площею 12,4 кв.м. та 17,3 кв.м. На кожного із співвласників квартири припадає по 14,8 кв.м. жилою площі.

Положенням ст. 47 ЖК Української РСР встановлена норма жилої площі у розмірі 13,65 кв.м. на одну особу.

Суд першої інстанції, зазначаючи норму жилою площі на одну особу, послався на положення ч.2 ст. 50 ЖК Української РСР, якою регламентовано порядок заселення осіб різної статті.

ОСОБА_2 просить виділити їй у користування кімнату жилою площею 12,4 кв.м., що є не значним зменшенням тієї площі, яка їй припадає як співвласнику від Ѕ (14,8 кв.м.) частини жилої площі і не тягне порушення її права на жилу площу.

Відтак, позовні вимоги вказаного позову підлягали в цій частині задоволенню.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про встановлення порядку користування АДРЕСА_1 між її співвласниками, виділивши ОСОБА_2 у користування кімнату жилою площею 12,4 кв.м., виділити ОСОБА_3 - кімнату жилою площею 17,3 в.м. Кухню площею 8,3 кв.м, ванну кімнату площею 3,0 кв.м., поєднану вбиральню площею 1,3 кв.м., коридор загальною площею 8,2 кв.м. залишити у спільному користуванні останніх.

Водночас, не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо поділу між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 особового рахунку на квартиру, оскільки визначено порядок користування квартирою із зазначенням площі, окрім того останні не є наймачами квартири, а її власники. В цій частині вимог слід відмовити.

З урахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційних скарг, скасуванню оскаржуваного рішення в частині з ухваленням в частині нового рішення.

Керуючись ст.ст.303,307, 309, 313 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27 квітня 2016 року в частині відмови у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Святошинської в м.Києві державної адміністрації, ОСОБА_4 про встановлення порядку користування житловим приміщенням та в частині задоволення позову ОСОБА_4 про визнання про визнання права користування квартирою скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Святошинської в м.Києві державної адміністрації, ОСОБА_4 про встановлення порядку користування житловим приміщенням задовольнити частково.

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1

виділити ОСОБА_2 у користування кімнату жилою площею 12,4 кв.м., виділити ОСОБА_3 у користування кімнату жилою площею 17,3 в.м., кухню площею 8,3 кв.м, ванну кімнату площею 3,0 кв.м., поєднану вбиральню площею 1,3 кв.м., коридор загальною площею 8,2 кв.м. залишити у спільному користуванні ОСОБА_2, ОСОБА_3.

В решті позовних вимог відмовити.

В частині позовних вимог ОСОБА_4 про визнання права користування квартирою АДРЕСА_1 відмовити.

В іншій частині рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27 квітня 2016 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: