У х в а л а

ІМенем УКраїни

16 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,

Наумчука М.І., Парінової І.К.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія» «Альфа-Гарант», про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 4 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом. Зазначала, що 27 березня 2014 року по вул. Щепкіна у м. Дніпропетровську з вини ОСОБА_4, яка керувала автомобілем марки «ЗАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1, сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пошкоджено належний їй автомобіль марки «Daewoo Matiz», реєстраційний номер НОМЕР_2. Посилаючись на те, що товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія» «Альфа-Гарант» виплатило страхове відшкодування завданої їй шкоди лише в розмірі 4 951 грн 70 коп., просила стягнути з відповідача решту суми та відшкодувати моральну шкоду.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 4 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2015 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди 500 грн. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_3 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами встановлено, що 27 березня 2014 року по вул. Щепкіна у м. Дніпропетровську з вини ОСОБА_4, яка керувала автомобілем марки «ЗАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1, сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пошкоджено належний ОСОБА_3 автомобіль марки «Daewoo Matiz», реєстраційний номер НОМЕР_2.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4, якій на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 12 вересня 2012 року належить автомобіль марки «ЗАЗ VIDA SF48Y», реєстраційний номер НОМЕР_1, була застрахована в ТДВ «СК «Альфа-Гарант», відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/3741627 від 13 вересня 2013 року.

Згідно звіту № 7178 від 28 квітня 2014 року про вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Daewoo Matiz», його розмір рівний вартості відновлювального ремонту без урахування фізичного зносу запчастин, без урахування втрати товарної вартості, складає 7171 грн 91 коп. (а. с. 139-147 т. 1).

Згідно розрахунку страхового відшкодування та страхового акту № ЦВ/14/0433 від 11 серпня 2014 року вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу деталей, що замінюються становить 5976 грн 58 коп., що за відрахуванням франшизи в розмірі 1000 грн виплачено позивачу за платіжним дорученням № 4889 від 11 серпня 2014 року (а. с. 151, 152, 153 т. 1).

Згідно акту виконаних робіт ПВФ "Лана" від 12 травня 2014 року вартість виконаних ремонтних робіт із запчастинами склала 12637 грн 60 коп. (а. с. 9-10 т. 1).

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних про відшкодування матеріальної шкоди, апеляційний суд погодився із його висновком про те, що розмір заподіяної шкоди після відновлювального ремонту за встановлених обставин перебуває в межах ліміту полісу страхування - 50 000 грн та підлягає відшкодуванню страховиком відповідно до умов договору страхування, однак позивачем відповідні вимог до страховика не заявлялися і до страхової компанії з відповідною заявою позивачпісля проведення ремонту автомобіля не зверталася.

Однак з такими висновками суду погодитися не можна.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно із ст. ст. 22, 29 Закону України від 1 липня 2004 року № 1961-ІV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції апеляційний суд на вказані норми права уваги не звернув, не врахував, що страховик відшкодовує шкоду з врахуванням зносу.

Як вбачається з матеріалів справи, розмір страхового відшкодування визначався і його виплата страхувальником проводилась з урахуванням зносу.

Різницю між вартістю зношених деталей, які підлягають заміні при проведенні ремонту на нові, і їх вартістю відшкодовує страхувальник.

Крім того, розмір страхового відшкодування було зменшено на франшизу, яка складала за умовами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/3741627 від 13 вересня 2013 року 1000 грн (а. с. 83 т. 1).

Обов'язок сплатити кошти на відшкодування шкоди у розмірі зменшеної страховиком на суму франшизи, також лежить на страхувальнику.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов передчасного висновку про законність рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог про відшкодування майнової шкоди.

Наведені порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, тому постановлена ним ухвала в частині вирішення вимог про відшкодування майнової шкоди не може вважатись законною і обґрунтованою та в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню, а справа в цій частині передачі на новий розгляд до цього суду.

При новому розгляді справи суду необхідно врахувати наведене та висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, встановити дійсний розмір майнової шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу в результаті ДТП, з'ясувати причину протиріч щодо розміру шкоди у наданих на її підтвердження звіті та акті (а. с. 9-10, 11, 12-28 т. 1), та чим вони викликані: характером робіт, які необхідно провести для відновлення транспортного засобу, їх тривалості і вартості, вартості деталей і матеріалів, чи іншими обставинами, а, відповідно до встановленого, провести оцінку цих доказів і достовірності зазначених у них відомостей.

У разі відступлення від правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України, суд має навести відповідні мотиви.

Що ж стосується вирішення вимог про відшкодування моральної шкоди, то колегія суддів не вбачає підстав для скасування судових рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Встановивши, що ОСОБА_3 в результаті дорожньо-транспортної пригоди, як власнику автомобіля, було завдано моральну шкоду, суди дійшли правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову в цій частині та обґрунтовано, з урахуванням обставин, за яких її завдано, визначили розмір коштів на її відшкодування в сумі 500 грн.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що витрати на правову допомогу входять до витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Виходячи із змісту ст. ст. 56, 84 ЦПК України ці витрати мають бути пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які допущені до участі в розгляді справи в якості осіб, які надають правову допомогу, ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь в розгляді справи.

З матеріалів справи вбачається, що 1 квітня 2014 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 укладено договір про надання правової допомоги (а. с. 53 т. 1).

Відомості про те, що останній був допущений до участі в розгляді справи ухвалою суду як особа, що надає правову допомогу, відсутні.

Із журналів судових засідань вбачається, що ОСОБА_6 не брав участь у розгляді справи.

Складання процесуальних документів, збирання доказів, вивчення матеріалів інших справ не може розцінюватися як вчинення окремих процесуальних дій поза межами судового засідання, оскільки такі мають вчинятися судом і особа має право на відшкодування витрат на правову допомогу якщо той, хто надавав таку, брав участь у проведенні цих дій в порядку ст. 200 ЦПК України (наприклад огляд доказів (ст. 140 ЦПК України)).

Перелік дій, які вчинені особою, яка надає стороні правову допомогу, і виникнення права в останньої на її відшкодування визначений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

За таких обставин суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення витрат на правову допомогу.

З огляду на викладене, судові рішення в частині вирішення вимог про відшкодування моральної шкоди та стягнення витрат на правову допомогу увалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування в цій частині відсутні.

Залишаючи без змін рішення в цій частині колегія суддів виходить з положень ст. 335 ЦПК України згідно якої під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2015 року у частині вирішення вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, про відшкодування майнової шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, скасувати, справу у цій частині передати на новий розгляд до цього суду.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 4 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2015 року в частині рішення вимог про відшкодування моральної шкоди та стягнення витрат на правову допомогу залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова Г.І. Мостова М.І. Наумчук І.К. Парінова