АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/2630/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1029/16Головуючий у 1-й інстанції Новак Ю.Д. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Хіль Л.М., Акопян В.І.

при секретарі Колодюк О.П.

за участі представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника відповідача Дробот І.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит"

на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 29 січня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" про стягнення грошових коштів в рахунок повернення банківського вкладу, відшкодування упущеної вигоди, матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2015 року ОСОБА_5 звернулась до суду із вказаним позовом та, остаточно визначившись у позовних вимогах відповідно до заяви від 13 січня 2016 року (а.с. 80-83), просила стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 10 058,52 долари США що, виходячи з валютного курсу встановленого НБУ на 12.01.2016 року, становить 236418,47 грн. - неповернутої їй банком частини вкладу за депозитним договором № 331832/6322/370-14 від 03.02.2014 року; 1642,71 дол. США, що, виходячи з валютного курсу встановленого НБУ на 12.01.2016, становить 38610,75 грн. - упущену вигоду за депозитним договором № 331832/6322/370-14 від 03.02.2014 року; 450,26 дол. США, що, виходячи з валютного курсу встановленого НБУ на 12.01.2016 року, становить 10583,05 грн. - упущену вигоду за депозитним договором № 331832/14291/370-14 від 12.02.2014 року; 15000,00 грн. відшкодування матеріальної шкоди, повязаної з лікуванням хвороби викликаної неправомірними діями відповідача; 5000,00 грн. відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що між нею та відповідачем 12.02.2014 року було укладено договір банківського вкладу (депозиту) на суму 4300 доларів США, а також було укладено договір банківського вкладу (депозиту) 03.02.2014 року на суму 14060 доларів США.

По закінчені строку повернення вкладів вона неодноразово зверталася до банку з вимогою про повернення внесених нею грошових коштів, однак відповідач свої договірні зобов'язання не виконав, грошові кошти їй не повернув.

Вказувала, що внаслідок таких протиправних дій з боку ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» їй було завдано моральної шкоди, а також шкоди здоров'ю. Окрім того, за умови своєчасного виконання банком своїх зобов'язань, вона мала б можливість одержати дохід від укладення депозитного договору з іншою банківською установою.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 29 січня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_5 10058,52 доларів США, що, виходячи з валютного курсу встановленого НБУ на 12.01.2016 року, становить 236 418,47 грн. - неповернуту ОСОБА_5 частину вкладу за депозитним договором № 331832/6322/370-14 від 03.02.2014 року; 1642,71 доларів США, що, виходячи з валютного курсу встановленого НБУ на 12.01.2016 року, становить 38 610,75 грн. - упущену вигоду за депозитним договором № 331832/6322/370-14 від 03.02.2014 року; 450,26 доларів США, що, виходячи з валютного курсу встановленого НБУ на 12.01.2016 року, становить10 583,05 грн. - упущену вигоду за депозитним договором № 331832/14291/370-14 від 12.02.2014 року; 1000,00 грн. відшкодування моральної шкоди, а всього 286 612,27 грн.

Вирішено питання про судові витрати.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням його в апеляційному порядку оскаржило ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», просило скасувати його та ухвалити нове рішення. яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене у справі не відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що між ОСОБА_5 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», було укладено 2 договори банківського вкладу (депозиту) «Пенсійний»: № 331832/6322/370-14 від 03.02.2014 року на суму вкладу 14060 доларів США розміщеного на строк з 03.02.2014 року по 08.02.2015 року з нарахуванням процентів за ставкою 11,10% річних та № 331832/14291/370-14 від 12.02.2014 року на суму вкладу 4300 доларів США розміщеного на строк з 12.02.2014 року по 17.02.2015 року з нарахуванням процентів за ставкою 11,10% річних.

Після закінчення строку договорів про банківський строковий вклад банком внесені кошти вкладнику не повернуті.

Постановою Правління Національного банку України № 612 від 17 вересня 2015 року "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" до категорії неплатоспроможних» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» віднесено до категорії неплатоспроможних. На підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.09.2015р. №171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку» в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» запроваджено тимчасову адміністрацію.

08.12.2015 року Фондом гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_5 було частково в сумі 200 000,00 грн. повернуто вклади розміщені нею в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

17.12.2015 року Правлінням НБУ винесено Постанову №898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит».

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_5, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що з 17 вересня 2015 року Фонд запровадив тимчасову адміністрацію та розпочав процедуру виведення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» з ринку, а 17 грудня 2015 року запроваджена процедура ліквідації банку.

Згідно зі ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом.

Таким законом, який обмежив права клієнтів щодо розпорядження грошовими коштами є ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з п.п. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

На момент ухвалення оскаржуваного рішення судом першої інстанції у банк вже було введено тимчасову адміністрацію та запроваджено процедуру ліквідації, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки він є спеціальним законом та мав бути застосований судом до спірних правовідносин.

Аналогічну правову позицію було викладено Верховним Судом України у постанові від 20 січня 2015 року у справі №6-2001цс15.

Крім того, при винесенні оскаржуваного рішення, судом залишено поза увагою положення ч.5 ст.45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відповідно до якого, кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Відповідно до ч.І ст.49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд припиняє приймати вимоги кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію Банку. Керуючись п.З ч.2 ст.49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», протягом 90 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку Фонд складає реєстр акцептованих вимог кредиторів. Вимоги кредиторів, які включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задовольняються у черговості, встановленій ч.І ст.52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Тобто, законодавством встановлений спеціальний порядок задоволення вимог кредиторів після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, а задоволення таких вимог кредиторів здійснюється за участю Фонду гарантування вкладів фізичних осіб через відповідні позасудові механізми, передбачені чинним законодавством України.

Задовольняючи позовні вимоги в частині упущеної вигоди, місцевий суд прийшов до висновку, що внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов'язань за договором вкладу, позивачу завдано збитки у вигляді упущеної вигоди, оскільки позивач мав можливість отримати прибуток у вигляді відсотків за депозитом у інших банківських установах.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком місцевого суду виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 2 ст. 22 ЦК України, збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене(упущена вигода).

Згідно до ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові задані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

У порушення вказаних норм матеріального та процесуального права, суд не звернув уваги на те, що вимоги позивача про стягнення упущеної вигоди базуються на розрахунку можливого прибутку у разі розміщення спірних коштів на депозитному рахунку в іншому банку. Такі розрахунки є теоретичними, побудовані на припущеннях та можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені відповідними документами, що свідчили б про конкретний розмір прибутку, який міг би і повинен був отримати позивач, якщо б відповідач не здійснював протиправні дії.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не надано доказів на підтвердження того факту, що у разі належного виконання банком своїх обов'язків він мав можливість отримати будь-який дохід, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача упущеної вигоди не підлягають до задоволення.

Окрім того, безпідставними є вимоги позивачки про стягнення на її користь моральної шкоди.

Так, у п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від N 4 від 31.03.1995 року, надано роз'яснення, що питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, тому суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

При цьому, відшкодування моральної шкоди у зв'язку із порушенням грошового зобов'язання допускається лише у разі, якщо такі наслідки передбачені законом або договором.

Таким чином, ураховуючи те, що правовідносини, що виникли між сторонами по справі є договірними, а у договорах банківського строкового вкладу не передбачено відшкодування моральної шкоди у разі неповернення банком вкладу, тому вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що внаслідок порушення норм матеріального та процесуального права, судом першої інстанції ухвалено помилкове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_5, яке відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п. 4, 314 ч.2, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" - задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 29 січня 2016 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" про стягнення грошових коштів в рахунок повернення банківського вкладу, відшкодування упущеної вигоди, матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: --//-- О.Ю. Кузнєцова

Судді --//-- Л.М. Хіль

--//-- В.І. Акопян

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО: О.Ю. Кузнєцова