У х в а л а

4 березня 2016 року м. Київ

Суддя Верховного Суду України Лященко Н.П., розглянувши заяву ОСОБА_1 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та визначення порядку користування майном,

в с т а н о в и в :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 квітня 2010 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15 червня 2011 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5 132 грн 68 коп. В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 лютого 2012 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 квітня 2010 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 15 червня 2011 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12 вересня 2012 року у задоволенні позову ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та визначення порядку володіння та користування майном відмовлено.

У грудні 2013 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про перегляд рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 вересня 2012 року за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23 квітня 2014 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 вересня 2012 року за нововиявленими обставинами відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11 червня 2014 року ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 23 квітня 2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 8 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 1 грудня 2014 року, заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 вересня 2012 року за нововиявленими обставинами задоволено, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 вересня 2012 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 квітня 2015 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 задоволено частково, ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 1 грудня 2014 року в частині вирішення позовних вимог про визначення порядку володіння та користування майном скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В іншій частині рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 8 жовтня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 1 грудня 2014 року залишено без змін.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 22 вересня 2015 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 8 жовтня 2014 року в частині визначення порядку володіння та користування майном скасовано та ухвалено нове рішення: відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2015 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 відхилено, рішення Апеляційного суду м. Києва від 22 вересня 2015 року залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд судових рішень ОСОБА_1 порушує питання про скасування рішень суду апеляційної та касаційної інстанцій та передачу справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстави, передбаченої пунктом другим частини 1 статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме: статей 338 ЦПК України.

Подана заява підлягає поверненню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 2 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права лише при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ.

ОСОБА_1 фактично оскаржує ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2015 року якою відхилено її касаційну скаргу й залишено без змін рішення суду апеляційної інстанцій на підставі частини 3 статті 332 ЦПК України, проте така ухвала не відноситься до судових рішень, перегляд яких передбачений пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України.

З огляду на викладене, відсутні правові підстави для прийняття зазначеної заяви до провадження Верховного Суду України.

Керуючись статтями 353, 355 ЦПК України,

у х в а л и в :

Заяву ОСОБА_1 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2015 року повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Верховного Суду України Н.П. Лященко