Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/1724/16-ц
Провадження № 2/376/984/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2016 р. Сквирський районний суд Київської області

у складі: головуючого судді - Ярошенко С.М.,

при секретарі - Шумак Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сквира цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів,

встановив:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним позовом.

В позовній заяві позивач вказує, що 15.07.2006 р. уклала шлюб із ОСОБА_3. Шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Ставищенського районного управління юстиції Київської області, актовий запис №36.

17.12.2012 р. за спільні кошти вони придбали автомобіль марки ВАЗ 21154, д.н.з. НОМЕР_7 у ОСОБА_2, що діяв на підставі довіреності, посвідченої Отрищенко О.І. приватним нотаріусом Брусилівського районного нотаріального округу Житомирської області від 06.10.2012 року.

Між ними було досягнуто згоди щодо відчуження транспортного засобу, шляхом видання відповідачем довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом, так як відповідачу терміново потрібні були кошти, а часу для зняття автомобіля з обліку в органах державної автомобільної інспекції в останнього не було, проте ОСОБА_2 запевнив, що після видання відповідної довіреності, вони з чоловіком матимуть всі повноваження власника транспортного засобу.

Зокрема, між ними було досягнуто згоди щодо ціни транспортного засобу, яка складала 6100 доларів США, та відповідно до розписки від 17.12.2012 р. відповідач отримав зазначені грошові кошти і передав їм автомобіль, ключі та документи на нього.

Крім того, на підтвердження своїх намірів, відповідач видав нотаріальну довіреність від 18.12.2012 року, посвідчену приватним нотаріусом Сквирського районного нотаріального округу Київської області Климчуком С.І., якою уповноважив ОСОБА_3 продати, обміняти, передати в оренду, позичку та експлуатувати вищезазначений автомобіль, і вони безперешкодно почали користуватися фактично купленим автомобілем.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року чоловік ОСОБА_3 помер.

19.06.2015 року відповідач зняв з державної реєстрації та за довідкою-рахунком №223450 від 19.06.2015 року, за 45000,00 гри. продав легковий автомобіль НОМЕР_1 ОСОБА_6, матері її покійного чоловіка. ОСОБА_6 зареєструвала автомобіль на себе та забрала вказаний транспортний засіб із двору позивача.

На даний час автомобіль НОМЕР_2 і зареєстрований в Центрі надання послуг пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування Попільнянського та Ружинського районів УДАІ УMBС України в Житомирській області.

У результаті вищезазначеного, позивач залишилася і без автомобіля, і без сплачених за нього коштів.

По факту вчинення відносно позивача відповідачем шахрайських дій, вона звернулася з заявою про злочин до Сквирського РВ ГУ МВС України в Київській області, однак їй рекомендовано було звернутися до суду в порядку приватного звинувачення.

Кошти, сплачені за придбаний автомобіль НОМЕР_3, є спільним майном подружжя і позивач має право на половину сплаченої суми, тобто на 3050 доларів США, що станом на день подачі позову еквівалентно 77287,00 грн.. О скільки між чоловіком ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, не був оформлений в установленому законом порядку договір купівлі-продажу зазначеного транспортного засобу, вважає, що передані грошові кошти є майном, набутим без достатніх правових підстав, а тому підлягають стягненню з відповідача на її користь.

З урахуванням наведеного, просила визнати кошти в сумі 6100 доларів США, які були сплачені за придбаний автомобіль марки ВАЗ 21154, д.н.з. НОМЕР_7, спільною сумісною власністю подружжя, стягнути з ОСОБА_2 на її користь безпідставно отримані кошти в сумі 77287,00 грн., та сплачений судовий збір.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на викладені вище обставини. При цьому не заперечив, що з 17.12.2012 року позивач і ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 р., експлуатували спірний автомобіль, перешкод для державної реєстрації транспортного засобу не було. Позивач не надавала письмової згоди ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 р., щодо розпорядження спірними коштами в сумі 6100 доларів США. Підставою звернення позивача до суду з вказаним позовом є спадковий спір з ОСОБА_6.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що автомобіль НОМЕР_4 належав на праві власності ОСОБА_7, в інтересах якого діяв ОСОБА_2, на підставі довіреності від 06.10.2012 р.

На підтвердження укладення між ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 р. та ОСОБА_2 договору-купівлі автомобіля, 17.12.2012 року відповідач написав розписку про отримання коштів у сумі 6100 доларів США від ОСОБА_3

Позивач не надавала своєму чоловікові, ОСОБА_3 письмової згоди, щодо розпорядження спільними коштами, претензій та позовних вимог до нього про порушення її прав по розпорядженню коштами спільної сумісної власності - не пред'являла, що вказує на те, що таким чином визнала той факт, що ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 р. на власний розсуд розпорядився коштами в сумі 6100 доларів США, як особистою власністю. Пред'являючи позовну вимогу про визнання коштів в сумі 6100 доларів США, які були сплачені за придбаний автомобіль НОМЕР_5 спільною сумісною власністю подружжя, ОСОБА_1 та ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 р., позивач не надала жодного доказу про набуття вказаних коштів у власність у період шлюбу.

Постановою КМ України №1388 від 07.09.1998 р. затверджено Правила державної реєстрації та обліку транспортних засобів і є обов'язковими для власників транспортних засобів і згідно п.8 встановлено, що державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (нотаріально посвідчена довіреність).

Відповідач надав ОСОБА_3 довіреність від 18.12.2012 р. з правом розпоряджатися автомобілем. Проте, ні ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, ні позивач, ОСОБА_1, яка вважає себе співвласником коштів, за які було фактично куплено транспортний засіб, не реалізували своє право на набуття права власності, шляхом державної реєстрації транспортного засобу.

Із дня нотаріального посвідчення довіреності, до дня смерті ОСОБА_3, транспортний засіб повністю перебував у його володінні та користуванні.

Відповідач не вважає, що кошти в сумі 6100 доларів США, отримані від ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 р. за право володіти, користуватися та розпоряджатися автомобілем НОМЕР_6, який належав на праві власності ОСОБА_7, в інтересах якого він діяв на підставі довіреності від 06.10.2012 р., отримані без достатньої правової підстави, а відповідно відсутні підстави для їх повернення.

При передачі у власність спірного автомобіля ОСОБА_6, шляхом зняття з державної реєстрації на підставі довідки-рахунку №223450, коштів у сумі 45000,00 грн. за автомобіль від ОСОБА_6 відповідач не отримував. Зазначена сума в довідці-рахунку є вартість автомобіля, яка визначається для проведення всіх обов'язкових платежів при перереєстрації транспортного засобу. Перереєстрацію автомобіля на ім'я ОСОБА_6 відповідач провів лише з метою передачі у власність як спадкоємиці після смерті сина, маючи добросовісні наміри.

В зв'язку з викладеним, вважає, що спір щодо власності вказаного автомобіля існує не між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, а між позивачем та ОСОБА_6 і просить в позові відмовити.

Суд, заслухавши представників сторін, вивчивши письмові докази, надані ними в обґрунтування та заперечення позовних вимог, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Судом установлено, підтверджується наявними у справі доказами, що 15.07.2006 р. позивач уклала шлюб із ОСОБА_3. Шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Ставищенського районного управління юстиції Київської області, актовий запис №36 (а.с.8).

17.12.2012 р. ОСОБА_3 придбав автомобіль марки ВАЗ 21154, д.н.з. НОМЕР_7 у ОСОБА_2, що діяв на підставі довіреності, посвідченої Отрищенко О.І. приватним нотаріусом Брусилівського районного нотаріального округу Житомирської області від 06.10.2012 року.

На підтвердження укладення між ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 р. та ОСОБА_2 договору купівлі автомобіля, 17.12.2012 року відповідач написав розписку про отримання коштів у сумі 6100 доларів США від ОСОБА_3

ОСОБА_2 надав ОСОБА_3 довіреність від 18.12.2012 р. з правом розпоряджатися автомобілем (а.с.9-11).

ІНФОРМАЦІЯ_1 р. ОСОБА_3 помер (а.с.12).

Із дня нотаріального посвідчення довіреності, до дня смерті ОСОБА_3, транспортний засіб повністю перебував у його володінні та користуванні.

19.06.2015 року, згідно довідки-рахунку №223450 від 19.06.2015 року, легковий автомобіль НОМЕР_1 ОСОБА_6 зареєструвала на себе, та забрала вказаний транспортний засіб із двору позивача (а.с.13,17).

При передачі у власність спірного автомобіля ОСОБА_6, шляхом зняття з державної реєстрації на підставі довідки-рахунку №223450, кошти в сумі 45000,00 грн. за автомобіль від ОСОБА_6 відповідач не отримував. Зазначена сума в довідці-рахунку є вартість автомобіля, яка визначається для проведення всіх обов'язкових платежів при перереєстрації транспортного засобу (а.с.14-16).

Згідно ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

За змістом статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦК України розпорядженням майном, що є у спільній сумісній власності здійснюється за згодою всіх співвласників.

Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Позивач не надавала чоловікові, ОСОБА_3, письмової згоди, щодо розпорядження спільними коштами, претензій та позовних вимог до нього про порушення її прав по розпорядженню коштами спільної сумісної власності - не пред'являла, що вказує на визнання нею факту, що ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 р., на власний розсуд розпорядився коштами в сумі 6100 доларів США, як особистою власністю.

Постановою КМ України №1388 від 07.09.1998 р. затверджено Правила державної реєстрації та обліку транспортних засобів і є обов'язковими для власників транспортних засобів і згідно п.8 встановлено, що державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (нотаріально посвідчена довіреність).

ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 р., не реалізував своє право на набуття права власності, шляхом державної реєстрації транспортного засобу.

Відповідно до ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до ст. 57-60 ЦПК України.

Поряд з цим представник позивача не довів обставину, що кошти в сумі 6100 доларів США, є спільною сумісною власністю подружжя: ОСОБА_1, ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 р., та безпідставно отримані відповідачем.

За ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому суд зазначає, що сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, відповідно до засад змагальності сторін за ст.10 ЦПК України.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до ст.ст. 57-60 ЦПК України.

Оскільки позивач не довела позовні вимоги в межах заявлених нею вимог, і до початку розгляду судом справи по суті не змінила предмет або підставу позову, суд не може задовольнити позов в межах заявлених позивачем вимог і зазначає, що доведення позову є обов'язком позивача, відповідно до засад змагальності сторін за ст.10 ЦПК України.

Керуючись ст.10,60,61,88,131,208,209,212-215,218 ЦПК України,

ст. 60, 70 СК України, ст. 15, 16, 1212 ЦК України, суд, -

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

:СуддяС. М. Ярошенко