АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Черненкової Л.А., Пономарь З.М.

при секретарі - Черкас Є.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 25 січня 2016 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що 20 лютого 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступник якого ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 5883, за яким останній отримав кредит у розмірі 5000 доларів США зі сплатою 24 процентів на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим строком повернення 22 жовтня 2007 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 20 жовтня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Акцент-Банк» укладено договір поруки №167, за яким останній поручився перед кредитором за належне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором.

В порушення умов договору ОСОБА_2 свої зобов'язання належним чином не виконував, у зв'язку із чим ПАТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 8 607,10 доларів США, еквівалент за офіційним курсом НБУ складає 68 770,69 грн.,витрати на юридичну допомогу у розмірі 3 200 грн. та сплати судового збору. Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ПАТ «Акцент-Банк» 10 000 грн.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 25 січня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с. 69-70).

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 20 лютого 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 5883, за яким останній отримав кредит у розмірі 5000 доларів США зі сплатою 24 процентів на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим строком повернення 22 жовтня 2007 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 20 жовтня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Акцент-Банк»укладено договір поруки №167, за яким останній поручився перед кредитором за належне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору утворилась заборгованість, яка станом на 15 квітня 2013 року складає 9 858,66 доларів США, еквівалент за офіційним курсом НБУ складає 68 770,69 грн.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Пунктами 1.4, 2.2.2, 2.2.3, 3.1, 3.3, 3.4 кредитного договору сторони встановили графік та порядок погашення суми основної заборгованості шляхом виплати щомісячних платежів протягом всього часу дії з кінцевим терміном основного зобов'язання до 22 жовтня 2007 року.

З розрахунку заборгованості за вказаним договором встановлено, що останнє зарахування грошових коштів за договором проводилися 22 березня 2007 року (а.с. 4-6).

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

За таких обставин днем, коли у позивача виникло право на звернення до суду за захистом своїх порушених прав, є 03 липня 2007 року й протягом п»яти років від цієї дати мав право звернутися до суду із даним позовом, однак банк звернувся до суду із позовом лише 26 вересня 2013 року.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. 3 ст. 267 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи позивач до вересня 2013 року із аналогічними вимогами до суду не звертався, а відповідач під час розгляду справи заявив про застосування позовної давності до виниклих правовідносин (а.с.64-65).

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано застосував вимоги ст. ст. 257, 267 ЦК України та відмовив у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Посилання зазначені в апеляційній скарзі про дію договору до повного виконання сторонами своїх зобов'язань не заслуговують на увагу, оскільки спростовується умовами кредитного договору, за якими сторони погодили строк дії договору до 22 жовтня 2007 року.

Таким чином, спір у даній справі вирішений судом першої інстанції по суті та ухвалено рішення суду, тому вищезазначені посилання апеляційної скарги не дають підстав для задоволенння вимог апеляційної скарги та не спростовують висновків суду.

За даних обставин, суд першої інстанції вирішуючи спір, який виник між сторонами, в достатньо повному обсязі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Інші доводи, вказані позивачем в апеляційній скарзі про те, що суд неповно з'ясував обставини у справі, а наданим його доказам не надав належної оцінки, необґрунтовані та зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 25 січня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: М.Ю. Петешенкова

Л.А. Черненкова

З.М. Пономарь