Справа№ 311/3405/15-ц
Провадження№ 2/311/37/2016
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2016 року м.Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Кочевої І.В., при секретарі Гончаровій К.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Алефтіни Георгієвни та ОСОБА_2, за участю третьої особи Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області про визнання осіб, такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка, уточнивши свої вимоги (а.с.2021) в порядку ст.31 ЦПК України, просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 зі зняттям їх з реєстрації за вказаною адресою. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка 07 жовтня 2014 року купила вказану квартиру у відповідачів, державна реєстрація її права власності на підставі договору купівлі-продажу квартири була здійснена в той же день. Відповідачі фактично квартиру звільнили з дня укладення договору та в квартирі не проживають, проте не знялися з реєстраційного обліку. Посилаючись на положення ст.391 ЦК України та Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» просить задовольнити її вимоги.

Позивачка у судове засідання не зявилася, суду надано заяву про розгляд справи без її участі.

Відповідачі, які були своєчасно та належним чином повідомлені про розгляд справи через орган місцевого самоврядування, також у судове засідання не зявилися, причини неявки суду не повідомили. Судові повістки за зареєстрованим місцем проживання не отримували з незалежних від суду причин, тому вважаються такими, які належним чином викликалися у судове засідання.

Представник третьої особи у судове засідання не зявився, суду надано заяву про розгляд справи без його участі.

Суд вважає можливим розглянути справу без участі сторін.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним позов задовольнити частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивачка є власницею квартири №1 в будинку по вул.Шкільній буд.18 в смт.Степногірськ Василівського району, Запорізької області, що підтверджено копією договору купівлі продажу квартири від 07 жовтня 2014 року (а.с.9-10), який був нотаріально посвідчений. Державна реєстрація права власності позивачки на квартиру була здійснена в той же день - 07 жовтня 2014 року, що підтверджено копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.11-12), технічним паспортом на квартиру (а.с.14-15). Відповідно до вказаного договору купівлі-продажу продавцями квартири були відповідачі по цій справі, їх реєстрація на теперішній час у квартирі підтверджена випискою з домової книги (а.с.13).

Відповідно до ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. Право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з вимогами ст.ст. 16, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду із вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. За правилами ст. 150 ЖК України власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Аналогічні вимоги містить ст. 383 ЦК України. Відповідно до ст.155 ЖК України власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою). Права і обов'язки членів сім'ї власника жилого будинку (квартири), передбачені ст.156 ЖК України.

Згідно роз'яснень, викладених у п.33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", застосування положення ст.391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння. Відповідно до положень ст.ст. 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстав, передбачених законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Отже підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення його прав і об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав.

Вказаними вище доказами в суді доведено, що позивачка на теперішній час є власником вказаної квартири, яка була їй продана відповідачами. На теперішній час відповідачі права власності на вказану квартиру не мають та фактично там не проживають, хоча там зареєстровані.

Доказів наявності договору чи домовленості між позивачкою - власником квартири та відповідачами щодо користування останніми вказаним житловим приміщенням, можливих родинних стосунків між ними - суду не надано.

Таким чином, оскільки відповідачі на теперішній час без поважної причини, більше ніж рік у квартирі за місцем реєстрації не проживають, вони не є власниками квартири чи членами сім`ї позивачки, доказів про наявність домовленості між власником квартири та відповідачами щодо їх відсутності за місцем реєстрації суду не надано, суд вважає необхідним позов задовольнити та визнати відповідачів втратившими право користування житловим приміщенням у вказаній квартирі, оскільки таким чином будуть усунуті перешкоди у здійсненні позивачкою права власності.

Не підлягають задоволенню вимоги позивачка про зняття відповідачів з реєстрації за вказаною адресою, оскільки викладення цих вимог не містить вказівки, яким саме способом позивачка просить про таке зняття. Крім того, відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду про визнання особи втратившою право користування житловим приміщенням є підставою для зняття такої особи з реєстрації відповідним органом міграційної служби.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.124, 129 Конституції України, ст. ст. 317, 319, 321, 386, 405 ЦК України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст.71, 150, 155, 156, 163 ЖК України, ст.ст.3, 4, 10, 11, 14, 82, 208, 209, 214 -215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 Алефтіну Георгієвну ( реєстраційний номер облікової картки платника податків № НОМЕР_1), ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2 ( реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2), ІНФОРМАЦІЯ_2, втратившими право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Запорізької області через Василівський районний суд протягом 10 днів з дня отримання сторонами його копії.

Суддя Василівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_3