АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/346/16 Доповідач - Ткач О.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2016 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Ткач О.І.

суддів - Бершадська Г. В., Гірський Б. О.,

при секретарі -Брілю В.Л.

з участю - представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ПАТ КБ "ПриватБанк" на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 08 грудня 2015 року у цивільній справі за позовом ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі - ПАТ КБ "ПриватБанк") звернулось до суду із зазначеною позовною заявою, посилаючись на те, що 10 жовтня 2007 року Банком і відповідачем укладено договір без номера шляхом підписання заяви-анкети про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, відповідно до умов якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 2000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 19,20% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевими терміном повернення, що відповідає строку дії картки (листопад 2009 року).

У зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором, станом на 31 жовтня 2013 року утворилась заборгованість у розмірі 1433,33 долари США, що в гривневому еквіваленті становить 11 452,32 грн. та складається з: 443,31 доларів США заборгованості за кредитом, 502,17 доларів США заборгованості за процентами, 62,58 доларів США штрафу (фіксована частина), 65,27 доларів США штрафу (процентна складова) та 360 доларів США заборгованості зі сплати комісійних за користування кредитом, яку ПАТ КБ "ПриватБанк" просило стягнути на його користь із відповідача.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 08 грудня 2015 року в задоволенні позову ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту - відмовлено;

- стягнуто з ПАТ КБ "ПриватБанк" на користь ОСОБА_2 витрати на проведення додаткової судово-почеркознавчої експертизи в розмірі 1672.80 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ "ПриватБанк" просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права.

Зокрема, апелянт не погоджується із застосуванням судом першої інстанції строку позовної давності посилаючись на те, що суд першої інстанції повинен задовольнити позовні вимоги банку хоча б частково, оскільки банк має право на одержання від позичальника боргу процентів та неустойки, обмеженої останніми 12 місяцями перед зверненням до суду. Окрім цього, апелянт заперечує стягнення із них витрат за проведення судово-почеркознавчої експертизи, оскільки суд не констатував, що позов є безпідставним, а відмовив з підстав пропуску строку позовної давності.

В суді апеляційної інстанції представник позивача подану апеляційну скаргу підтримала та суду пояснила, що при розрахунку суми заборгованості банк керувався п. 3.2. Умов і правил надання банківських послуг, яким передбачається можливість збільшення кредитного ліміту. Надати конкретні пояснення, з приводу нарахувань відсотків за кредитним договором та руху коштів по вказаному кредиту представник позивача не змогла.

Представник відповідача в суді апеляційної інстанції доводи апеляційної скарги Банку заперечив та суду пояснив, що відповідачем було укладено кредитний договір шляхом підписання заяви-анкети про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ "ПриватБанку". Будь-яких додатків до вказаної заяви відповідач не підписував, як і не було йому надано складових, додатків вказаного договору, як це передбачено нормативними актами Національного Банку. Згідно вказаної заяви сторони узгодили відсоткову ставку за користування кредитним лімітом в розмірі 1,6% в місяць. З долученого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що банком проведено початковий розрахунок за ставкою 19,20 % річних, які поступово збільшуються до 21.6 %, що суперечить умовам договору та штучно створює заборгованість за кредитом. Сама ж довідка про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна Gold - клуб" відповідачем не підписувались, що підтверджено проведеною судово-почеркознавчою експертизою. Не підписував відповідач і Тариф Банку. Одночасно з укладенням вказаного договору відповідач з позивачем уклав кредитний договір на покупку автомобіля. Банком автомобіль як заставне майно було реалізовано, але як ці кошти використано Банком їм невідомо, можливо Банк збільшував кредитний ліміт за вказаним договором і використовував ці кошти поза волею ОСОБА_2 на погашення іншого кредитного договору, бо про це можна зробити висновок з виписки руху коштів на початку 2010 року на картковому рахунку.

Стосовно поданого ОСОБА_2 в суді першої інстанції зустрічного позову, представник відповідача пояснив, що він носить характер не позову, а заперечення на позовні вимоги Банку, тому і не був предметом судового розгляду.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що скаргу слід задовольнити частково.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог банку, суд першої інстанції виходив з того, що позов є підставним, однак позивачем пропущено строк позовної давності, що встановлюється у три роки, який пропущено, як від дати останнього платежу, так і від дати закінчення строку дії картки.

Відповідно до ст.213 ЦПК рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим. Воно є таким, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами, вирішить справу згідно з законом, що підлягає застосуванню до правовідносин сторін.

Усупереч зазначеній та на порушення інших норм процесуального права суд не встановив дійсний характер правовідносин сторін, підстави заявлених ними вимог, факти, які підлягали встановленню; не дав оцінки поданим сторонами доказам з дотриманням принципу допустимості; не навів мотивів відхилення частини цих доказів та не обґрунтував доведеність певних установлених ним фактів.

Судом першої інстанції встановлено, що 20 жовтня 2007 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір про надання банківських послуг з використанням електронного платіжного засобу ( далі договір), за умовами якого ПАТ КБ "ПриватБанк" надало відповідачу кредит у розмірі 2000 доларів США на платіжну картку Універсальна GOLD НОМЕР_1 до 02.11.2009 року зі сплатою 1,6% на місяць із розрахунку 360 днів у році, із кінцевим терміном повернення до 2 листопада 2009 року, що відповідає строку дії картки. Договір складається із заяви кредитора, умов і правил надання банком послуг та правил користування платіжною карткою.

В заяві ОСОБА_2 про приєднання до вказаного договору, сторони визначили лише щомісячний відсоток в розмірі 1,6% плати за користування кредитними коштами та термін дії платіжної карти і зазначили, що відповідач ознайомився з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку ( а.с.98).

Інші істотні умови оплати за вказаним договором не узгоджені сторонами в письмовій формі, як це передбачено статтями 205, 208 ЦК, пунктам 5.3, 5.4. Правил користування платіжною картою, які долучені позивачем до позовної заяви (а.с.18). В матеріалах справи відсутні Тарифи банку та Пам'ятка клієнта, які є обов'язковими складовими договору про надання банківських послуг з використанням електронного платіжного засобу, відповідно до Вимог Національного Банку України (далі НБУ).

Долучена позивачем до справи довідка (а.с.112-114) про умови кредитування з використанням кредитки Універсальна GOLD-клуб НОМЕР_2 від 02.11.2007 року відповідачем не підписана, про що свідчить висновок експертів судово-почеркознавчої експертизи №70/71/15-22 від 03.02.2015 року (а.с.121). Крім цього, вказана довідка є сфальсифікованою, оскільки оригінал документа датовано 02.11.2007 року, а на бланку який видруковано принтером з програмного забезпечення 22.11.2007року та виправлено дату її підписання (а.с.112).

Відповідач в своїх заявах, поясненнях неодноразово посилався на те, що вказана угода є нікчемною, оскільки йому невідомі умови нарахування штрафних санкцій, платежів за договором ( комісії), строки погашення кредиту, оскільки вказані умови не конкретизовані, ні в Правилах і умовах надання банківських послуг, так і в правилах користування платіжною карткою, невідомі йому і підстави збільшення відсотків за користування коштами, що вбачається з долученого розрахунку з 19.2 до 21.6 % річних (а.с.6-9).

Частина 1 статті 1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та умовах, встановленні договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства та у встановлений строк.

Так, згідно ст. 14.8 Закону "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні"- "Банк та користувач укладають договір щодо порядку та умов використання електронного платіжного засобу. Банк перед укладенням договору зобов'язаний ознайомити користувача з умовами договору про використання електронного платіжного засобу (далі у цій статті - договір), ознайомити з тарифами на обслуговування електронного платіжного засобу та правилами користування електронним платіжним засобом. Банк зобов'язаний забезпечити викладення цієї інформації в доступній формі й розмістити її в доступному для користувача місці, а також надати на його вимогу в письмовій або електронній формі."

На підставі статті 14.9 вказаного Закону- " Банк зобов'язаний під час видачі електронного платіжного засобу надати користувачеві примірник договору, правил користування електронним платіжним засобом та тарифів банку на обслуговування електронного платіжного засобу.

Національний банк України має право встановлювати обов'язкові умови договору."

Згідно Наказу НБУ №620 "Про затвердження Правил Національної системи масових електронних платежів" від 10.12.2004 року ( надалі Наказ НБУ №620) - "1.6. Платіжна картка є власністю емітента і видається клієнту (фізичній особі або довіреній особі юридичної особи) на підставі договору про надання та використання платіжної картки.

Перед укладанням договору емітент зобов'язаний ознайомити клієнта з умовами одержання платіжної картки, переліком необхідних для пред'явлення документів, тарифами на обслуговування та правилами користування платіжною карткою. Ця інформація має бути викладена в доступній формі, а також надаватися в письмовій або електронній формі клієнтам та їх довіреним особам за їх бажанням.

У договорі між клієнтом і емітентом мають бути визначені предмет договору, права, обов'язки клієнта та емітента, їх відповідальність, порядок вирішення спорів.

Емітент зобов'язаний ознайомити клієнта під підпис з тарифами на обслуговування операцій із застосуванням платіжної картки, чинними на час укладання договору. Якщо тарифи є додатком до договору, то його підписання клієнтом є згодою останнього з тарифами банку.

Один з примірників договору має бути переданий клієнту.

У разі зміни емітентом умов договору (умов обслуговування картрахунків, тарифів тощо) останній зобов'язаний шляхом, що передбачений договором, повідомити про це клієнта в термін, визначений нормативно-правовими актами Національного банку з питань емісії платіжних карток.

Як додаток до договору емітент подає клієнту правила користування платіжною карткою. "

Пунктом 1.20 Наказу НБУ №620 конкретизовано і чітко прописано механізм оформлення та видачі платіжної картки, яка є складовою платіжної системи ПАТ КБ"ПриватБанку"-

"Форма і зміст заяви-анкети фізичної особи про відкриття рахунків та одержання платіжної картки НСМЕП визначаються Платіжною організацією у її документах щодо порядку оформлення участі в НСМЕП.

1.21. Форма і зміст договору про видачу платіжної картки і розрахункове обслуговування фізичної особи визначаються Платіжною організацією в її документах щодо порядку оформлення участі в НСМЕП.

Договір про видачу платіжної картки і розрахункове обслуговування фізичної особи складається в двох примірниках.

1.25. Термін дії платіжної картки обумовлюється договором між емітентом і клієнтом та обмежується терміном, що визначається Платіжною організацією.

Термін дії платіжного додатка картки визначається емітентом у межах терміну дії картки, але може бути змінений ним у цих межах за письмовою заявою клієнта.

Картка дійсна до зазначеного в ній дня, місяця та року (включно). Після завершення терміну дії платіжного додатка картки операції із застосуванням цього додатка неможливі. "

На виконання вищевказаних вимог наказу НБУ №620, ПАТ КБ "Приватбанк" продублював їх в Умовах обслуговування електронних платіжних карток (а.с.15).

Згідно частини 4 статі 11 Закону "Про захист прав споживачів" " Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця.

Аналізуючи в сукупності встановлені обставини справи в їх логічному зв'язку з законами та відомчими нормативними актами, суд апеляційної інстанції констатує наступне:

В тексті позовної заяви не зазначено конкретний період за який банк просить стягнути із відповідача суму боргу, самі ж розрахунки заборгованості у сумах не співпадають із випискою по картрахунку (а.с.2-10, 56-58).

Із змісту заяви про надання кредиту вбачається, що термін дії кредитного ліміту збігається із терміном дії платіжної картки і базова відсоткова ставка за кредитним лімітом на момент підписання договору становить 1,6% на місяць із розрахунку 360% днів у році (а.с.98).

З розрахунку заборгованості вбачається, що банком обрахована сума заборгованості по завищеній відсотковій ставці від 19,2% до 21.6%, хоча між сторонами у заявці була обумовлена відсоткова ставка в розмірі 1,6% помісячно (а.с.6-10).

Довідка про умови кредитування передбачає можливість підвищення відсоткової ставки, проте із висновку експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 70/71/15-22 від 03.02.2015 року вбачається, що підпис на довідці про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна Gold - клуб" виконано не ОСОБА_2, а іншою особою (а.с.119-123).

Отже, відповідачем не підписано Тариф, яким є фактично долучена довідка про умови кредитування за платіжною карткою, саме підписання цих тарифів є згодою останнього з тарифом (розцінками) Банку і її йому не видано, такий висновок витікає з факту, що в тексті заяви зазначено, що Клієнт ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифом Банку ( а.с.98 зв.). При цьому останні документи ним не підписані.

З наявних в справі матеріалів неможливо зробити висновок про те, які з вищезазначених Національним Банком документів були додатком до вказаного договору, а виписки з відомчих документів Банку на а.с.14-20 не дають можливості визначити період їх чинності.

Таким чином, Банком допущено порушення при укладенні договору вимог Цивільного Кодексу, Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", в тому числі і частини 4 статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", яка передбачає, що "Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. "

З характеру правовідносин у даній справи вбачається, що ОСОБА_2 є споживачем фінансових послуг Банку відповідно він є суб'єктом Закону "Про захист прав споживачів" і згідно рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 року у справі №1-12/2013 є слабкою стороною у договорі, який підлягає державному захисту, що відображено в ч.4 ст.42 Конституції України, статтях 11, 18 Закону "Про захист прав споживачів", ст.6 Закону "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг".

Згідно ст. 303 ЦПК -" Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи у межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до аналізу статей 11,12,15,16 ЦК України, ст.3 ЦПК України право, яке захищає суд, повинно існувати на день ухвалення судового рішення.

Таким чином, Банк суду не довів, що він дотримався вимог Законів та Наказу НБУ, як регулятора в банківській сфері, при укладенні з ОСОБА_2 договору про надання банківських послуг з використанням електронного платіжного засобу. Відповідно в суду недостатньо підстав зробити висновок про порушення його прав, яке підлягає захисту.

Згідно пункту 11 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 18.12.2009 року " Про судове рішення"-" У мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК).

Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього".

При вказаних обставинах, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що Банк не довів що на день звернення до суду було порушено його право в обсягах і з підстав,які зазначені в позовній заяві.

Тому, слід змінити обґрунтування мотивувальної частини рішення суду, оскільки має місце безпідставність позовних вимог, залишити без змін його резолютивну частину.

Згідно статті 309 ЦПК-"Підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права..."

Оскільки оскаржуване рішення не відповідає вищенаведеним нормам ЦПК України, тому рішення слід скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні вимог.

Керуючись ст.ст. 307, 309 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" - задовольнити частково.

Резолютивну частину рішення Тернопільського міськрайонного суду від 08 грудня 2015 року - залишити без змін, змінивши його мотивувальну частину

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області О.І. Ткач