АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 597/591/15-цГоловуючий у 1-й інстанції Дудяк С.В.
Провадження № 22-ц/789/234/16 Доповідач - Хома М.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючої - Хоми М.В.

суддів - Демкович Ю. Й., Ткач З. Є.,

секретар - Танцюра О.В.

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Заліщицького районного суду Тернопільської області від 18 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних та моральних збитків,

ВСТАНОВИЛА:

В 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом. В обґрунтування вимог зазначив, що він та його сім'я з 1972 року користувалися водогоном, розташованим на території Нирківської сільської ради. Вода у водогоні поступає самопливом з джерела до колодязя, в якому вмонтовано кран для спуску бруду, який збирається у водогоні. Даний колодязь знаходиться в 5-6 м від господарства відповідача, який впродовж 2013-2014 років самочинно засипав колодязь та зробив на ньому насип висотою близько 2 м. Внаслідок таких дій позивач був позбавлений доступу до крана, а також до водогону на випадок необхідності ремонту труби. На вимоги усунути такі перешкоди відповідач погодився та написав відповідну розписку, однак усунув їх на власний розсуд, без погодження з позивачем, стан, який існував раніше, не відновив, у звязку з чим постачання води до господарства позивача було припинене. Внаслідок таких дій відповідача позивач змушений був за власні кошти робити нову частину водогону довжиною 150 м в обхід зробленого відповідачем насипу, та витратив на це 15 606 грн., які просить стягнути з ОСОБА_2 на підставі ст. 1167 ЦК України як завдану матеріальну шкоду. Крім цього, протиправними діями відповідача ОСОБА_1 спричинено моральну шкоду у розмірі 2500 грн., яка полягала у певних незручностях через відсутність води, відповідач у звязку з таким конфліктом погрожував позивачу.

Рішенням Заліщицького районного суду Тернопільської області від 18 грудня 2015 року в задоволенні позову відмовлено за недоведеністю позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування вимог вказує, що суд не дав належної доказам та не призначив експертизи, яка дала б оцінку про підставність його дій по усуненню перешкод користування водогоном, які заподіяв відповідач. Крім цього, факт відсутності води в господарстві позивача є доказом того, що ОСОБА_2 не усунув перешкод у користуванні водогоном, згідно взятих на себе зобов'язань, зазначених в розписці. Помилковим є висновок суду про недоведеність факту, що саме з вини відповідача завдано моральних страждань, оскільки відсутність води в господарстві ОСОБА_1 пов'язана саме з діями ОСОБА_2, які в свою чергу вплинули на фізичний та моральний стан позивача та членів його сім'ї у зв'язку із порушенням побутових умов та відсутністю життєво необхідної води.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1, який підтримав доводи апеляційної скарги, відповідача ОСОБА_2, який просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не довів спричинення йому матеріальної та моральної шкоди діями відповідача, не представив доказів наявності в нього потреби прокладати частину нового водогону до свого господарства, прокладання саме такої, а не іншої, довжини водогону.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Судом встановлено, що відповідач засипав колодязь на водогоні, що розташований поза межами належних сторонам земельних ділянок, та яким користувався позивач, і зробив на ньому насип висотою близько 2 м.

Для усунення цих порушень відповідач вчинив певні дії, зокрема, підняв трубу на глибину близько 1 м та вмонтував у неї кран.

Позивач не заперечує такого факту, однак стверджує, що через додатковий згин труби у ній збирається повітря і вода не надходила у його господарство, у звязку з чим він змушений був зробити нову частину водогону в обхід насипу, і понесені ним витрати повинен нести відповідач.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для відшкодування шкоди за правилами ст.1166 ЦК України необхідно довести такі факти: 1) неправомірність поведінки особи; 2) наявність шкоди, 3)причинний звязок між протиправною поведінкою та шкодою, який є обовязковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати обєктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; 4) вина завдавача шкоди.

У даному випадку позивач не довів обовязкової умови відповідальності причинного звязку між протиправною поведінкою та шкодою.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що позивач не довів необхідності прокладати нову частину водогону довжиною 150 м, саме такої довжини; не довів неналежність дій відповідача щодо усунення створених перешкод по користуванню водогоном, тобто не доведено причинного звязку між діями відповідача та понесеними позивачем витратами по влаштуванню нової частини водогону.

При цьому суд врахував пояснення спеціалістів-сантехніків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які пояснили, що перешкод у водопостачанні господарства ОСОБА_1 після виконаних ОСОБА_2 робіт не повинно бути, детально вивчити це питання вони не змогли, так як приїхали на місце спірного водогону, однак ОСОБА_1 відмовився провести розкопку землі з метою перевірки правильності влаштування водогону та виявлення проблемних місць.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 не заперечив того факту, що він не провів розкопки землі для огляду спеціалістами зробленого ОСОБА_2 відновлення водогону, та пояснив, що для проведення розкопки він звернувся за допомогою до ОСОБА_2, однак останній категорично відмовився допомагати, тому й ОСОБА_1 не бажав самотужки проводити ці роботи.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд вірно відмовив у задоволенні позову.

При цьому колегія суддів також враховує, що способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст. 16 ЦК України, із змісту якої вбачається, що особа повинна обирати той засіб захисту, який відповідає характеру порушення. У даному випадку позивач не обрав такий спосіб захисту, як усунення перешкод у користуванні водогоном, відновлення становища, яке існувало до порушення, а обрав відшкодування шкоди, проте не довів підстав для задоволення такого позову.

Твердження апеляційної скарги про те, що суд посилається на припущення спеціалістів та викривив оцінку пояснень спеціалістів, не врахував, що саме ОСОБА_2 створив перешкоди для огляду спеціалістами справності водогону, оскільки відмовився розкопувати землю, колегія суддів оцінює критично, так як в силу ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Саме ОСОБА_1, бажаючи надати суду докази спричинення шкоди внаслідок дій відповідача, повинен був забезпечити огляд водогону спеціалістами. Суд не покладав на ОСОБА_2 обовязку по розкопці землі для огляду спеціалістами водогону, тому голослівними є доводи про створення ОСОБА_2 перешкод в огляді спеціалістами водогону, які на думку позивача, полягали у небажанні провести розкопку землі.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не дав належної оцінки здобутим доказам, трактував їх поверхнево, не призначив експертизи, яка б дала оцінку належності дій ОСОБА_2 щодо усунення перешкод у користуванні водогоном, не викликав свідків, колегія суддів вважає безпідставними, так як суд надав належну оцінку наявним у справі доказам, призначав експертизу, однак ухвала про призначення експертизи була повернута суду без виконання через відсутність у Тернопільському відділенні КНДІСЕ спеціаліста зі знаннями в галузі водопостачання та каналізації. Повторних клопотань про призначення експертизи в іншу експертну установу позивач не заявляв ні в суді першої, ні апеляційної інстанцій, а також в порядку ч.2 ст. 303 ЦПК України не заявляв у суді апеляційної інстанції про допит свідків, в чому, на його думку, було неправомірно відмовлено у суді першої інстанції.

Доводи апелянта про те, що факт відсутності води у його господарстві і є доказом неналежного усунення ОСОБА_2 створених ним перешкод у користуванні водогоном, колегія суддів вважає голослівними, оскільки наявний у справі акт Нирківської сільської ради від 12.03.2015 року про відсутність води у господарстві ОСОБА_1 після проведених ОСОБА_2 дій щодо усунення перешкод у користуванні водогоном складений комісією у складі сільського голови, секретаря виконкому та головного бухгалтера, які не є спеціалістами в галузі водопостачання і не є компетентними особами, які можуть виявити причину відсутності води у господарстві позивача.

Також колегія суддів критично оцінює доводи апеляційної скарги щодо моральної шкоди, так як позивачем не доведено спричинення йому моральної шкоди діями відповідача.

Рішення суду є законним та обгрунтованим, підстав для його скасування з мотивів, зазначених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Заліщицького районного суду Тернопільської області від 18 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_5