Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У. № 333/8141/13-ц Головуючий у 1-й інстанції: Стоматов Е.Г.
Провадження № 22-ц/778/85/16 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

Суддів: Трофимової Д.А.

Дзярука М.П.

При секретарі: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 серпня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю, вселення, встановлення порядку користування квартирою, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи - приватний нотаріус Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_5, орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, про визнання договору дарування частки квартири недійсним, оскарження дій опікуна,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю, вселення, встановлення порядку користування квартирою.

В обґрунтування позову зазначала, що 25.04.2012 року між ОСОБА_6 та нею було укладено договір дарування частки квартири, за яким ОСОБА_6 передав їй безоплатно 5/8 часток квартири АДРЕСА_1. Вказана частка квартири належала ОСОБА_6 на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 вересня 2011 року по справі № 2-256/11, зареєстрованого в ОП «ЗМБТІ» № 188/34550. Зазначеним рішенням суду за ОСОБА_4 було визнано право власності на 3/8 частин вказаної квартири.

13.11.2012 року ОСОБА_4 протиправно заволоділа квартирою, зірвала старі замки, поставила нові, вселилась у квартиру зі своєю сім'єю та займає її у повному обсязі. ОСОБА_4 відмовляється надати доступ до квартири та перешкоджає ОСОБА_3 у користуванні квартирою.

Згідно технічного паспорту вищевказана квартира має загальну площу 52,0 кв.м., в тому числі, житлову - 29,9 кв.м., та складається з двох кімнат площею 17,1 кв.м., 12,8 кв.м. та місць загального користування: кухня - 8,4 кв.м., коридор - 7,4 кв.м., комора - 0,4 кв.м., вбиральня - 1,0 кв.м., ванна кімната - 2,6 кв.м.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_3 просила суд: усунути перешкоди у користуванні власністю, а саме, зобов'язати ОСОБА_4 не чинити перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження 5/8 частинами квартири за адресою: АДРЕСА_1; вселити її у вказану квартиру та встановити наступний порядок користування квартирою: кімнату площею 17,1 кв.м. виділити в користування ОСОБА_7, кімнату площею 12,8 кв.м. виділити в користування ОСОБА_4, кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор, комору - залишити в загальному користуванні.

У грудні 2013 року ОСОБА_4, яка діяла в своїх інтересах та в інтересах недієздатного ОСОБА_6, звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3, треті особи - приватний нотаріус Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області Горова Я.О., орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, про визнання договору дарування частки квартири недійсним, оскарження дій опікуна.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 зазначала, що квартира АДРЕСА_1 до 25.04.2012 року належала їй, ОСОБА_4, - 3/8 часток, та ОСОБА_6 - 5/8 часток.

25.04.2012 року ОСОБА_6, знаходячись у стані, коли він не усвідомлював значення своїх дій та не міг ними керувати, подарував 5/8 часток квартири своїй племінниці ОСОБА_7, договір був посвідчений приватним нотаріусом Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області Горовою Я.О., зареєстрований за № 866. Подарувавши свою частку спірної квартири, не розуміючи цього, ОСОБА_6 залишився без будь-якого житла, чим поставив себе в скрутне становище. Останній подарував квартиру ОСОБА_7 під впливом своєї хвороби та тиску з її боку, вільного волевиявлення і відповідності його внутрішній волі при укладенні договору дарування не було. ОСОБА_6 стверджував, що ніколи і нікому квартиру не дарував. Проблеми з судинами головного мозку у ОСОБА_6 були вже у 2011 році, у нього спостерігалося погіршення пам'яті, він став неспокійним, тривожним, галюцинував.

Рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 29.01.2013 року ОСОБА_6 був визнаний недієздатним і йому призначено опікуном ОСОБА_7

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09.07.2013 року ОСОБА_4 була призначена опікуном ОСОБА_6

ОСОБА_7 перешкоджає ОСОБА_4 в оформленні ОСОБА_6 інвалідності, незаконно утримує в себе документи останнього, які підтверджують його особу. ОСОБА_7 своїми діями порушує права та інтереси підопічного.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_4, яка діяла в своїх інтересах та в інтересах недієздатного ОСОБА_6, просила суд: визнати недійсним договір дарування 5/8 часток квартири АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області Горовою Я.О. 25.04.2012р., та повернути сторони правочину у попередній стан на підставі ст. 216 ЦК України; визнати дії опікуна ОСОБА_7 такими, що шкодять інтересам і правам недієздатного підопічного ОСОБА_6, поведінка та інтереси якої суперечать інтересам фізичної особи, яка потребує опіки та є неналежним виконанням опікуном своїх обов'язків.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 серпня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3 та у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4, яка діяла в своїх інтересах та в інтересах недієздатного ОСОБА_6, відмовлено.

ОСОБА_3, не погоджуючись із рішенням суду в частині відмови у задоволенні її позову, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині відмови у задоволенні її позову скасувати та ухвалити нове, яким її позов задовольнити.

ОСОБА_4 рішення суду не оскаржила, тому, перевіряючи законність оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, колегія суддів не перевіряє справу в частині відмови у задоволенні зустрічного позову із-за відсутності апеляційної скарги.

Крім того, ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 15 січня 2016 року до участі в справі в якості правонаступника ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, залучено ОСОБА_4 (т. 2, а.с. 183-184).

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

На підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Відповідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю, вселення, встановлення порядку користування квартирою, суд першої інстанції виходив із того, що вона не надала доказів створення їй перешкод у користуванні власністю, необхідності визначення порядку користування та вселення.

Однак, з таким висновком суду не можна погодитись з наступних підстав.

За положеннями статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено у ст. 317 ЦК України.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ч. 2 ст. 317 ЦК України).

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності (ч.ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України).

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 1 ст. 356 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Таким чином, підставою для звернення до суду з позовом про визначення порядку володіння та користування майном, яке перебуває у спільній частковій власності одного із співвласників, є відсутність згоди щодо порядку володіння та користування таким майном з іншими співвласниками. Звернення до суду з позовом про визначення порядку володіння та користування майном є одним із прав власника, яке передбачено ст.ст. 319, 358 ЦК України.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Згідно статті 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

За положеннями ст. 155 ЖК України власника квартири не може бути позбавлено права користування жилим приміщенням крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

За змістом ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Аналіз наведених вище норм законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі, шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_7 та ОСОБА_4 є співвласниками квартири АДРЕСА_1. ОСОБА_7 на праві приватної власності належить 5/8 часток вказаної квартири на підставі договору дарування частки квартири від 25.04.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області Горовою Я.О. (т. 1, а.с. 6, 7, 65). ОСОБА_4 на праві приватної власності належить 3/8 часток зазначеної квартири на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 вересня 2011 року (т. 1, а.с. 10-11).

З копії технічного паспорту вбачається, що спірна квартира розташована на 6 поверсі 9-ти поверхового будинку, складається з двох ізольованих кімнат житловою площею 29,9 кв.м., загальною площею - 52,0 кв.м., у тому числі: кімната № 7 - 17,1 кв.м. з лоджією площею 2,3 кв.м., кімната № 6 - 12,8 кв.м., коридор № 1 - 7,4 кв.м., ванна кімната № 2 - 2,6 кв.м., вбиральня № 3 - 1,0 кв.м., кухня № 4 - 8,4 кв.м., комора № 5 - 0,4 кв.м. (т. 1, а.с. 8-9, 57-58, 59-60).

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 9 від 22.06.2015р., враховуючи площу житлових кімнат, встановити порядок користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до часток співвласників (5/8 - ОСОБА_7, 3/8 - ОСОБА_4.), неможливо, так як на 3/8 частини необхідно виділити житлової площі 11,2 кв.м., на 5/8 частин необхідно виділити житлової площі 18,7 кв.м., а площа житлових кімнат складає: кімната № 6 площею 12,8 кв.м., кімната № 7 площею 17,1 кв.м.

На розгляд суду запропоновано І варіант порядку користування квартирою АДРЕСА_1 з відступом від часток співвласників.

Першому співвласнику на 3/8 частин пропонується виділити кімнату № 6 площею 12,8 кв.м.

Підсобні приміщення: коридор № 1 площею 7,4 кв.м., ванну № 2 площею 2,6 кв.м., туалет № 3 площею 1,0 кв.м., кухню № 4 площею 8,4 кв.м., кладову № 5 площею 0,4 кв.м., загальною площею 19,8 кв.м. залишити в загальному користуванні.

Таким чином, площа квартири, яку пропонується виділити першому співвласнику, складає 20,7 кв.м. (12,8 + ((19,8 * 12,8) / 32,2)), що на 1,2 кв.м. більш ніж необхідно на 3/8 частини, та складає 2/5 (20,7 / 52,0) частини квартири.

Другому співвласнику на 5/8 частин пропонується виділити кімнату № 7 площею 17,1 кв.м., лоджію площею 2,3 кв.м., загальною площею 19,4 кв.м.

Підсобні приміщення: коридор № 1 площею 7,4 кв.м., ванну № 2 площею 2,6 кв.м., туалет № 3 площею 1,0 кв.м., кухню № 4 площею 8,4 кв.м., кладову № 5 площею 0,4 кв.м., загальною площею 19,8 кв.м., залишити в загальному користуванні.

Таким чином, площа квартири, яку пропонується виділити другому співвласнику, складає 31,3 кв.м. (19,4 + ((19,8 * 19,4) / 32,2)), що на 1,2 кв.м. менш ніж необхідно на 5/8 частин, та складає 3/5 (31,3 / 52,2) частини квартири (т. 2, а.с. 45-50).

В даний час в спірній квартирі зареєстрована ОСОБА_4 (т. 1, а.с. 19, 50-51, 56), ОСОБА_7 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1, а.с. 3-5, т. 2, а.с. 72).

Співвласники спірної квартири не досягли згоди щодо користування належною їм на праві спільної часткової власності квартирою. Протягом тривалого часу позивач та відповідач не можуть вирішити добровільно яким чином користуватися цієї квартирою, ОСОБА_4 чинить перешкоди ОСОБА_7 в користуванні власністю, у листопаді 2012 року ОСОБА_4 без відома та згоди ОСОБА_7 змінила замки в квартирі, остання не може користуватися своєю часткою у квартирі (т. 2, а.с. 130).

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що запропонований варіант користування житловим приміщенням є цілком виправданим, тому ОСОБА_3 необхідно виділити в користування житлову кімнату № 7 площею 17,1 кв.м. з прилеглою до неї лоджією площею 2,3 кв.м., вихід на яку здійснюється через цю кімнату, а ОСОБА_4 - житлову кімнату № 6 площею 12,8 кв.м., та залишити в спільному користуванні співвласників місця загального користування, що не суперечить зазначеним вище положенням закону, такий варіант є найбільш ефективним та раціональним, і не порушує права кожного співвласника. Колегія наголошує, що при виділенні ОСОБА_4 у користування окремої кімнати площею 12,8 кв.м., права останньої як співвласника квартири не порушуються, оскільки їй виділено в користування кімнату більшою площею, аніж та площа, на яку вона має право виходячи зі своєї частки у майні, яке є спільною частковою власністю сторін. Також, з огляду на обставини справи та пояснення учасників апеляційного розгляду, колегія суддів дійшла висновку про необхідність усунення ОСОБА_3 перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення останньої у житлову кімнату № 7 площею 17,1 кв.м.

Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не повно встановлено обставини, що мають значення для справи, та дано невірну оцінку доказам, висновки суду суперечать діючому законодавству, в зв'язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 серпня 2015 року по цій справі в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю, вселення, встановлення порядку користування квартирою скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задовольнити.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК України, враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_3 задовольняються, понесені нею судові витрати в суді першої та апеляційної інстанцій, які складаються із сум судового збору в загальному розмірі 236 грн. 50 коп. (114 грн. 70 коп. + 121 грн. 80 коп.) (т. 1, а.с. 22, т. 2, а.с. 74), колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_4

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 серпня 2015 року по цій справі в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю, вселення, встановлення порядку користування квартирою скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення наступного змісту:

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 згідно якого виділити ОСОБА_3 в користування житлову кімнату № 7 площею 17,1 кв.м. з лоджією площею 2,3 кв.м., ОСОБА_4 виділити в користування житлову кімнату № 6 площею 12,8 кв.м.

У спільному користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 залишити коридор № 1 площею 7,4 кв.м., ванну № 2 площею 2,6 кв.м., туалет № 3 площею 1,0 кв.м., кухню № 4 площею 8,4 кв.м., кладову № 5 площею 0,4 кв.м.

Усунути ОСОБА_3 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 вселити ОСОБА_3 у житлову кімнату № 7 площею 17,1 кв.м. у квартирі АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 236 (двісті тридцять шість) грн. 50 коп.

В іншій частині рішення по цій справі залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: