17.03.2016 року Провадження №2/425/150/16
Справа №425/117/16-ц
місто Рубіжне Луганської області
Рубіжанський міський суд Луганської області, у складі: головуючого - судді Коваленка Д.С., секретар - Кравченко Л.О., за участю ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні Рубіжанського міського суду Луганської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Управління Державної міграційної служби України в Луганській області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-
ОСОБА_1 звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Управління Державної міграційної служби України в Луганській області про усунення перешкод у користуванні будинком АДРЕСА_1, визнавши ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 такими, що втратили право користування будинком № АДРЕСА_1.
Про місце, день та час розгляду справи по суті, особи, які беруть участь у справі повідомлялись належним чином, але з'явилась тільки заявниця.
Відповідачі, які були належним чином повідомлені про проведення судового засідання 10 березня 2016 року та 17 березня 2016 року, двічі не з`явились. Заяви про розгляд справи за їх відсутності не надходило, а причини неявки ними не повідомлені.
За таких обставин, та на підставі згоди позивача розгляд справи здійснювався за відсутності відповідачів, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати, та у порядку частини п'ятої статті 209 Цивільного процесуального кодексу України занесена до журналу судового засідання.
Обґрунтовуючи необхідність задоволення позову, позивач вказувала на те, що будинок АДРЕСА_1, придбаний нею згідно договору купівлі-продажу від 01 лютого 1990 року, у ОСОБА_5. Разом із ОСОБА_1 у вказаному будинку зареєстрували своє місце проживання і ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4. Проте починаючи з січня 2010 року відповідачі у будинку за місцем реєстрації не проживають, особистих речей їх в будинку немає. Тому позивач вважає, що відповідачі втратили право користування цим будинком. А оскільки відповідачі самі не здійснили зняття з реєстрації у цьому будинку, це заважає позивачу повною мірою використовувати її повноваження власника на вільне використання та розпорядження будинком.
Допитаний у судовому засіданні свідок: ОСОБА_6, (ІНФОРМАЦІЯ_4; проживає в АДРЕСА_2), засвідчила, що проживає за вказаною адресою з 2010 року разом зі своїми батьками. Заявницю знає, як сусідку. Заявниця на даний час проживає по сусідству разом зі своїм чоловіком ОСОБА_12 і донькою ОСОБА_13. Вказувала на те, що ОСОБА_14, яка є донькою ОСОБА_12, у будинку АДРЕСА_1, не проживає. Відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_4 вона не знає зовсім. Коли вона була в гостях у заявниці, ознак проживання інших людей, окрім ОСОБА_15, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 - не бачила.
На основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, суд встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини:
Першого лютого 1990 року ОСОБА_8 продала, а ОСОБА_1 купила будинок АДРЕСА_1 (а.с.8-9,10-11). І 22 січня 2016 року, остання зареєструвала своє право приватної власності на куплений будинок (а.с.28-29,33).
У спірному будинку зареєстрували своє місце проживання такі особи, як: ОСОБА_9 з 28 лютого 2004 року; ОСОБА_4 з 12 липня 2007 року; ОСОБА_3 з 02 березня 1984 року (а.с. 17,18,19).
Починаючи з 2010 року, відповідачі у будинку № АДРЕСА_1 не проживають (а.с.3,12,13, показання свідка).
Дев'ятнадцятого січня 2016 року, ОСОБА_10 звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачами виникли цивільні правовідносини у сфері права власності, в межах яких між ними виник спір щодо наявності у відповідачів, як членів сім`ї власника, права користування будинком у зв'язку із відсутністю понад один рік.
Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів:
Відповідно до положень частини першої статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Згідно з частиною першою статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.
Також положення частин перших статей 383 і 405 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) прямо встановлюють, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. При цьому житлове приміщення, яке члени сім`ї мають право займати визначається власником.
Отже, члени сім`ї власника житлового будинку можуть отримати право користування ним від власника, який при цьому, може визначити конкретне житлове приміщення у будинку яким можуть користуватись члени його сім`ї.
Судом встановлено, що відповідачі отримали право користування будинком АДРЕСА_1 саме як члени сім`ї позивача, оскільки ОСОБА_2 є її донькою, ОСОБА_3 є її зятем, а ОСОБА_4 є чоловіком її двоюрідної сестри (а.с.3,7, показання свідка).
Однак згідно з положеннями частини другої статті 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
З огляду на те, що позивачем доведена відсутність відповідачів у будинку АДРЕСА_1, без поважних причин понад один рік, а дані про наявність іншої домовленості між позивачем та відповідачами відсутні, і законом іншого не встановлено, відповідачів, як членів сім`ї позивача, слід визнати такими, що втратили право користування цим бцдинком.
За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування будинком АДРЕСА_1 слід визнати обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
З огляду на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, а судові витрати, які пов'язані з опублікуванням оголошення про виклик відповідачів на суму 420 гривен, суд вважає документально підтвердженими (а.с. 53,54), вони підлягають стягненню на користь позивача з відповідачів, порівну.
Таким чином, керуючись статтями 1-11,15,57-64,159-197,208,209,212-215,224-233 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Управління Державної міграційної служби України в Луганській області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1), ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1), ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_3) такими, що втратили право користування будинком № АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_6; ідентифікаційний номер: НОМЕР_2) судові витрати у розмірі 140 (сто сорок) гривень.
Стягнути з ОСОБА_3 ОСОБА_3 ОСОБА_11 (ІНФОРМАЦІЯ_2; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_6; ідентифікаційний номер: НОМЕР_2) судові витрати у розмірі 140 (сто сорок) гривень.
Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_3) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_6; ідентифікаційний номер: НОМЕР_2) судові витрати у розмірі 140 (сто сорок) гривень.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Луганської області через Рубіжанський міський суд Луганської області протягом десяти днів з дня отримання копії рішення. Заочне рішення може бути переглянуто Рубіжанським міським судом Луганської області шляхом подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення до цього суду протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання позивачем апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, та після закінчення строку для подання відповідачем письмової заяви про перегляд заочного рішення, якщо таку заяву не було подано. У разі подання позивачем апеляційної скарги заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. У разі подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення, якщо його не скасовано, воно набирає законної сили після закінчення строку на подання ним апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. А у разі подання ним апеляційної скарги заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Суддя - Д.С. Коваленко