Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 320/341/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Калугіна І.О.
Провадження № 22-ц/778/842/16 Суддя-доповідач: Пільщик Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«16» березня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Сапун О.А.

Краснокутської О.М.

за участю секретаря: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 вересня 2015 року по справі

за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5, про відновлення зруйнованого житлового будинку та звільнення земельної ділянки від незаконної забудови, -

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про відновлення зруйнованого житлового будинку та звільнення земельної ділянки від незаконної забудови.

В обґрунтування вимог зазначила, що 11.11.2003 року приватним нотаріусом було посвідчено договір дарування, відповідно до якого вона подарувала своєму сину ОСОБА_6 13/50 часток житлового будинку АДРЕСА_1 розташованого на земельній ділянці площею 797 кв.м. На даній земельній ділянці було розташовано глинобитний будинок, загальна площа будинку 91,6 кв.м та господарчі та побутові споруди: два сараї, гараж та вбиральня. Іншими співвласниками будинку є ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Після смерті ОСОБА_6 у грудні 2005 року вона отримала право на спадщину та у липні 2014 року стала власницею частки домоволодіння АДРЕСА_1 після чого дізналась, що відповідач зруйнувала частину спільного будинку та збудувала на земельній ділянці, на її думку, незаконну будівлю. В результаті цих дій її житло стало непридатне для проживання, частина спільної земельної ділянки зменшилася.

На підставі зазначеного просила примусити ОСОБА_4 відновити пошкоджений будинок АДРЕСА_1 який знаходиться в спільній частковій власності, до стану яким він зареєстрований в МБТІ 11.10.2003 року та вирішити питання по звільненню від незаконної забудови земельної ділянки для обслуговування спільного будинку по АДРЕСА_1.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 08 квітня 2015 року залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи ОСОБА_5

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 вересня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Апеляційне провадження відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

ОСОБА_3 отримала повістку 26 лютого 2016 року (а.с.115).

ОСОБА_4 отримала повістку 26 лютого 2016 року (а.с.116).

Сторони передбачене законом право на участь у судовому засіданні не використали.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

У відповідності до п.4 ст.309 ЦПК України рішення підлягає зміні в разі порушення або неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права.

Згідно зі ст.ст.319,321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ст.391 ЦК України).

Згідно ст.322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтями 358, 360 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Згідно ст.151 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.

Згідно ч.1 ст.376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Ухвалюючи рішення про відмову у позові, суд першої інстанції дійшов висновку, зокрема, що земельна ділянка не приватизована, порядок користування сторони не визначали, позивач не довела, що її права, як особи, яка має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, порушені відповідачем.

Проте повністю з наведеними мотивами відмови у позові погодитися не можна.

Судом правильно встановлено, що спірний будинок АДРЕСА_1 є об'єктом спільної часткової власності. У спірному будинку позивачу належить 13/150 частин будинку, відповідачу - 7/20, ОСОБА_5 - 39/100. Інша частина будинку спадкоємцями ОСОБА_7 не оформлена ( а.с. 4-9).

Згідно відомостей технічної інвентаризації за вказаною адресою було закріплено земельну ділянку площею 797 кв.м. на підставі рішення Мелітопольського міськвиконкому від 03.10.1953 р., від 02.01.1954 №6611 (а.с. 7 звор.).

Відповідно до вимог ч.4 ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди.

Отже, той факт, що земельна ділянка не приватизована і сторонами не визначено порядок користування земельною ділянкою, не дає право будь-кому із землекористувачів використовувати її на свій розсуд, в тому числі і для будівництва.

Із матеріалів справи вбачається, і як встановлено судом, ОСОБА_4 знесла без згоди співвласників і наявності дозвільних документів частину будинку та без згоди співвласників за відсутності відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, здійснює будівництво нового будинку ( а.с. 10-11, 18-20). Ці обставини не спростовуються ОСОБА_8

Отже, наведені обставини свідчать про неправомірність дій ОСОБА_4 стосовно прав позивача як співвласника та землекористувача земельною ділянкою, на якій розташований об'єкт спільної часткової власності, а тому твердження суду про недоведеність порушення прав є передчасним.

З огляду на зазначене, позивачка, як власник спільної часткової власності домоволодіння, передбачаючи можливість порушення свого права власності іншим співвласником ОСОБА_4, вправі звернутися за захистом свого права.

В той же час, відповідно до положень статей 15, 16 ЦК України, статей 1,3,4 ЦПК України в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, а тому під час розгляду спору в суді доказуванню підлягає не лише сам по собі факт порушення матеріальних прав позивача, а підлягає встановленню можливість реального їх поновлення в обраний позивачем спосіб.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

В позовній заяві позивачка сформулювала свої вимоги «примусити ОСОБА_4 відновити пошкоджений нею будинок до стану, в якому він зареєстрований МБТІ 11.10.2003 р.», «вирішити питання по звільненню від незаконної забудови земельної ділянки для обслуговування спільного будинку по АДРЕСА_1» та на їх підтвердження посилалася на акт комісії виконавчого комітету Мелітопольської міської ради від 22.09.2014 р. Суд ухвалою від 21 січня 2015 р. пропонував ОСОБА_3 уточнити свої вимоги та роз'яснив право надати докази на підтвердження позову. Проте позивачка в листі від 02 лютого 2016 року зазначила, що будинок необхідно відновити до тих розмірів, які вказані в технічному паспорті при реєстрації в КП «ММБТІ» 11.10.2003 р. і вважала акт комісії від 22.09.2014 р. достатнім доказом, який підтверджує її позовні вимоги до ОСОБА_4 ( а.с.15-17).

В судових засіданнях ОСОБА_3 участі не приймала, подала заяву про розгляд справи за її відсутності ( а.с.28).

Відповідно до ст.ст.11,169 ЦПК України суд розглянув справу у відсутності позивача на підставі наявних у справі доказів.

Із матеріалів справи вбачається, що спірний будинок є саманним, 1941 року забудови.

Результат візуального обстеження будинку комісією виконавчого комітету Мелітопольської міської ради зафіксовано в акті від 22.09.2014 р., та встановлено незадовільний його стан і факт руйнації будинку. Проте в акті від 22.09.2014 р. лише зазначено, що ОСОБА_4 знесла частину будинку та одночасно вказано ОСОБА_9 на необхідність утримувати належну їй частку у праві власності на будинок відповідно до вимог санітарних правил, а всім співвласниками - на необхідність сумісно прийняти необхідні інженерно-технічні заходи, які перешкоджають руйнуванню будинку, улаштувати відмостку по периметру будинку.

При обстеженні не було встановлено, які саме елементи вказаного будинку були знесені ОСОБА_4, а які елементи будинку зазнали руйнації через інші фактори, зокрема, через зношеність будівлі, атмосферний вплив, неприйняття власниками заходів для підтримання експлуатаційних якостей будівлі та упередження його руйнації (а.с. 19, 20).

Отже, в даному акті не зафіксовані наслідки протиправних дій відповідача щодо об'єкту спільної часткової власності та щодо конкретно позивача.

В силу статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Оскільки в матеріалах справи відсутні докази про те, які елементи будинку були знесені саме ОСОБА_4, як відсутні і належні та допустимі докази про вид, обсяг, перелік необхідних відновлювальних робіт, які б стосувалися саме усунення наслідків дій відповідача, спосіб виконання ремонтних робіт та технічну можливість їх проведення, це перешкоджає встановленню обсягу обов'язків відповідача щодо позивача.

Отже, заявлені вимоги позивача до ОСОБА_4 є неконкретними і вони не можуть ґрунтуватися лише на змінах у розмірах будинку порівняно з 11.10.2003 р.

Неконкретними за своїм змістом є і вимоги «вирішити питання по звільненню від незаконної забудови земельної ділянки для обслуговування спільного будинку по АДРЕСА_1», фактично позивач не визначив предмет позовних вимог, не зазначив конкретні будівлі, щодо яких заявлено позов, їх розташування, які конкретно дії і ким необхідно вчинити.

Отже, ОСОБА_3 розпорядилася своїми правами на свій розсуд, не обґрунтувала свої позовні вимоги та не надала суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

З огляду на викладене рішення суду на підставі п.4 ст.309 ЦПК України підлягає зміні в частині мотивів відмови у позові.

Керуючись ст. ст. 307,309 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 вересня 2015 року змінити в частині мотивів відмови у позові.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: