Ухвала

іменем україни

03 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Коротуна В.М., Парінової І.К.,

Писаної Т.О., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Київського учбово-виробничого підприємства № 3 Українського товариства сліпих до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Союз-Інвест», громадська організація «Українське товариство сліпих», за участю прокуратури Київської області в інтересах Київського учбово-виробничого підприємства № 3 Українського товариства сліпих, про витребування нерухомого майна, визнання права власності на нерухоме майно, за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Союз-Інвест» на рішення Обухівського районного суду Київської області від 30 березня 2015 року та рішення апеляційного суду Київської області від 30 липня 2015 року, та касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Київської області від 30 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року Київське учбово-виробниче підприємство № 3 Українського товариства сліпих (далі - Київське УВП-3 УТОС) звернулося до суду з указаним позовом, у якому просив витребувати у відповідачів нежитлові будівлі, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, які складаються з: адміністративного корпусу літ. «А» площею 94,5 кв. м, будівлі складу літ. «Б» площею 46,8 кв. м, гаража літ. «В» площею 153,9 кв. м, будинку відпочинку літ. «Г 16» площею 70,2 кв. м, та повернути їх у власність позивача і визнати за позивачем право власності на вищезазначені нежитлові будівлі.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що йому на праві власності належали вищезазначені об'єкти нерухомості, які на підставі мирової угоди, укладеної між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Союз-Інвест» (далі - ТОВ «Союз-Інвест»), затвердженої ухвалою господарського суду м. Києва від 23 грудня 2010 року, передані у власність ТОВ «Союз-Інвест», та відповідно до якої право власності на нерухоме майно виникає в момент набуття законної сили ухвалою суду про затвердження мирової угоди та проведення державної реєстрації. У подальшому між ТОВ «Союз-Інвест» та відповідачами було укладено договір купівлі-продажу вищевказаних нежитлових приміщень, на підставі якого відповідачі стали співвласниками об'єкта нерухомості у рівних частках, по 1/7 частини кожний. Проте постановою Київського апеляційного господарського суду від 30 вересня 2014 року визначено, що об'єкти нерухомості були набуті ТОВ «Союз-Інвест» на підставі незаконного судового рішення поза волею юридичної особи, оскільки керівник Київське УВП-3 УТОС під час укладення мирової угоди діяв поза межами своїх повноважень.

Враховуючи, що об'єкти нерухомості вибули з його володіння поза його волею, то позивач вважав, що в такому випадку згідно з ч. 1 ст. 388 ЦК України його порушені права підлягають захисту шляхом витребування у відповідачів як добросовісних набувачів майна, що було придбане ними у особи, яка не мала права на його відчуження, а також на підставі ст. 392 ЦК України за ним повинно бути визнано право власності на об'єкти нерухомості.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 30 березня 2015 року в задоволенні указаного позову Київське УВП-3 УТОС відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 30 липня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, позов Київське УВП-3 УТОС задоволено.

Витребувано від ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 нежитлові будівлі, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, а саме: літ. «А» - адміністративний корпус загальною площею 94,5 кв. м; літ. «Б» - будівля складу загальною площею 46,8 кв. м; літ. «В» - гараж загальною площею 153,9 кв. м; літ «Г 16» - будинок відпочинку № 16, загальною площею 70,2 кв. м, та повернуто їх у власність Київського учбово-виробничого підприємства № 3 (далі - Київське УВП-3) Українського товариства сліпих (далі - УТОС).

Визнано за Київським УВП-3 УТОС право власності на нежитлові будівлі, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, а саме: літ. «А» - адміністративний корпус загальною площею 94,5 кв. м; літ. «Б» - будівля складу загальною площею 46,8 кв. м; літ. «В» - гараж загальною площею 153,9 кв. м; літ «Г 16» - будинок відпочинку № 16, загальною площею 70,2 кв. м.

У касаційній скарзі ТОВ «Союз-Інвест» просить скасувати рішення судів першої й апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у зв'язку з пропущенням позивачем строку позовної давності, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Інші учасники судового процесу судові рішення не оскаржили.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають відхиленню з огляду на наступне.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Рішення апеляційного суду відповідає наведеним нормам процесуального права, є законним та обґрунтованим, судом правильно встановлені фактичні обставини справи, а наданим сторонами доказам дана правильна правова оцінка, до виниклих правовідносин вірно застосовані норми права.

Судом установлено, що відповідно до державного акта на право користування землею від 1988 року Київському УВП-3 УТОС передано у користування земельну ділянку площею 4,3 га для будівництва бази відпочинку, яка розташована у смт Козин Обухівського району Київської області.

Постановою президії Центрального правління (далі - ЦП) УТОС від 15 грудня 2009 року «Про надання дозволу Київському УВП-3 УТОС на передачу окремих будівель відпочинку» надано дозвіл Київському УВП-3 УТОС на опрацювання питання щодо передачі двох садових будинків із підсобними приміщеннями бази відпочинку «Івушка», що буде передана інвестору.

26 січня 2010 року постановою президії ЦП УТОС «Про надання дозволу Київському УВП-3 УТОС на укладення угоди про спільну діяльність по реконструкції бази відпочинку «Івушка» дозволено директору Київського УВП-3 УТОС укласти із ТОВ «Союз-Інвест» угоду про спільну діяльність із будівництва на земельній ділянці площею 0,4687 га, яка входить до складу бази відпочинку «Івушка» Київського УВП-3 УТОС.

17 лютого 2010 року між Київським УВП-3 УТОС та ТОВ «Союз-Інвест» укладено договір простого товариства про спільну діяльність, а 01 березня 2010 року - додатковий договір № 1 до вказаного договору та 11 березня 2010 року - додатковий договір № 2, відповідно до яких передбачено обов'язок позивача передати у власність ТОВ «Союз-Інвест» спірне майно та обов'язок останнього сплатити грошові кошти на користь позивача.

Рішенням Козинської селищної ради Обухівського району Київської області від 13 липня 2010 року № 5 Київському УВП-3 УТОС надано дозвіл на оформлення свідоцтва про право власності на будівлі, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, які складаються із: літ. «А» - адміністративний корпус загальною площею 94,5 кв. м; літ. «Б» - будівля складу загальною площею 46,8 кв. м; літ. «В» - гараж загальною площею 153,9 кв. м; літ «Г 16» - будинок відпочинку № 16, загальною площею 70,2 кв. м.

22 грудня 2010 року Київське УВП-3 УТОС зареєструвало право власності на вказані будівлі, отримавши відповідне свідоцтво про право власності на нерухоме майно.

На підставі ухвали господарського суду м. Києва від 23 грудня 2010 року про затвердження мирової угоди між позивачем та ТОВ «Союз-Інвест» останнє набуло та оформило право власності на нерухоме майно - нежитлові будівлі, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, які складаються із: літ. «А» - адміністративний корпус загальною площею 94,5 кв. м; літ. «Б» - будівля складу загальною площею 46,8 кв. м; літ. «В» - гараж загальною площею 153,9 кв. м; літ «Г 16» - будинок відпочинку № 16, загальною площею 70,2 кв. м, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав від 19 липня 2011 року.

Вищевказане нерухоме майно отримано ТОВ «Союз-Інвест» 24 січня 2011 року згідно з актом приймання-передачі нерухомого майна.

06 жовтня 2011 року між ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ТОВ «Союз-Інвест» укладено договір купівлі-продажу вищевказаних нежитлових будівель, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Корецькою І.С. та зареєстрований у реєстрі за № 2046.

Таким чином, відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 стали співвласниками у рівних частках, по 1/7 частки, спірного нерухомого майна.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 30 вересня 2014 року за результатами розгляду апеляційної скарги Київського УВП-3 УТОС скасовано ухвалу господарського суду м. Києва від 23 грудня 2010 року про затвердження мирової угоди у справі № 9/371, справу передано на розгляд до господарського суду міста Києва. Під час нового розгляду справи рішенням господарського суду м. Києва 20 лютого 2014 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 20 травня 2014 року та постановою Вищого господарського суду України від 23 липня 2014 року, вирішено відмовити у задоволенні позову ТОВ «Союз-Інвест» до Київського учбово-виробничого підприємства № 3 УТОС про визнання права власності.

Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно із ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив із того, що спірне нерухоме майно належало ТОВ «Союз-Інвест» на праві власності на підставі ухвали господарського суду м. Києва від 23 грудня 2010 року, а також на момент відчуження, 06 жовтня 2011 року, відповідачам спірного нерухомого майна право власності за ТОВ «Союз-Інвест» було зареєстровано із дотриманням вимог законодавства, тому відповідачі є законними співвласниками спірних нежитлових будівель, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав від 19 жовтня 2011 року, тому позов є необґрунтованим і безпідставним.

Також суд першої інстанції виходив із того, що враховуючи правову природу мирової угоди (ст. ст. 175 ЦПК України), згідно з якою мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін і предмета позову, саме по собі скасування ухвали суду про визнання мирової угоди, на підставі якої майно вийшло із володіння власника, не свідчить про відсутність волі останнього на його відчуження, а отже відсутні підстави для застосування механізму, встановленого ч. 1 ст. 388 ЦК України, для витребування у відповідачів спірного майна, як у добросовісних набувачів.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення місцевого суду та задовольняючи позов, із врахуванням положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України та обставин справи правильно вважав, що не потребує доведення встановлена судом обставина, що мирова угода підписана керівником позивача з перевищенням повноважень, наданих йому статутом Київського УВП-3 УТОС, у зв'язку із чим дійшов висновку, що під час затвердження господарським судом м. Києва мирової угоди про передачу спірного майна у власність ТОВ «Союз-Інвест» були порушені ч. ч. 1, 3 ст. 92 ЦК України, тобто норми матеріального права, а не порушення судом процедури затвердження мирової угоди.

Відповідно до ст. 92 ЦК України, юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов'язків і здійснювати їх через своїх учасників.

Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

За статутом Київського учбово-виробничого підприємства № 3 Українського товариства сліпих (УТОС), директор без доручення діє від імені підприємства у відповідності з чинним законодавством і цим статутом (п. 4.3 Статуту). Засновником і власником Київського учбово-виробничого підприємства № 3 Українського товариства сліпих є Українське товариство сліпих в особі Центрального Правління (п. 1.4 Статуту). У відповідності до п. 6.4 Статуту підприємство має право передавати, обмінювати або реалізовувати будівлі та інші матеріальні цінності лише за погодженням з Центральним правління УТОС.

З огляду на викладене, обґрунтованим є висновок суду апеляційної інстанції, що відсутність повноважень у керівника позивача на укладення мирової угоди від імені юридичної особи та повноважень на розпорядження нерухомим майном, що свідчить про відсутність волі у власника майна, яким було Українське товариство сліпих, на момент його відчуження, на відчуження майна.

Доводи касаційної ТОВ «Союз-Інвест» про пропуск Київське УВП-3 УТОС строку позовної давності при зверненні до суду є безпідставними, оскільки на підставі належним чином оцінених доказів апеляційний суд дійшов правильного, справедливого і законного висновку про те, що такий строк позивачем не пропущено.

Так, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

У ч. ч. 1 і 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

Отже, для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об'єктивні (сам факт порушення права), так і суб'єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти.

На підставі наведених норм права, визначивши об'єктивні та суб'єктивні моменти, які є суттєвими та юридично важливими, встановивши коли саме позивач довідався та міг довідатися про його порушене право, тобто у вересні 2014 року, що, у тому числі підтверджено і судовим рішенням господарського апеляційного суду, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що позивач строк позовної давності не пропустив.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційних скаргах доводи, а саме: порушення апеляційним судом положень ст. ст. 10, 212, 213 ЦПК України та неправильне застосування ст. ст. 241, 388 ЦК України; неправильне застосування ст. 261 ЦК України та незастосування ч. 4 ст. 267 ЦК України щодо відмови в задоволенні позову у зв'язку із пропущенням строку позовної давності, - висновків апеляційного суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Вищезазначене дає підстави для висновку, що касаційні скарги підлягають відхиленню, а ухвалене у справі рішення апеляційного суду - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Союз-Інвест» та ОСОБА_7 відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 30 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: В.М. Коротун

І.К.Парінова

Т.О.Писана

О.В.Ступак