АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/4649/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження 22ц/774/714/К/16 суддя Вікторович Н.Ю.
Категорія - 67 ( І) Доповідач - Михайлів Л.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Михайлів Л.В.,

суддів: Барильської А.П., Ляховської І.Є.,

секретар: Маслова К.В.,

за участі: заявника - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 01 лютого 2016 року по цивільній справі за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: Управління праці та соціального захисту населення виконкому Дзержинської районної у м. Кривому Розі ради, Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Муравейник - 4» про визнання особи безвісно відсутньою, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про визнання фізичної особи безвісно відсутньою, зацікавлені особи: Управління праці та соціального захисту населення виконкому Дзержинської районної у м. Кривому Розі ради, Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Муравейник - 4». В обґрунтування якої зазначила, що вона є уповноваженим власником, та значиться зареєстрованою у квартирі АДРЕСА_1 У вказаній квартирі, вона проживає разом із своїм сином. На даний час крім них в квартирі зареєстрований її колишній чоловік - ОСОБА_2, який ще в січні 2003 року зібрав свої речі та пішов з дому. 05 березня 2008 року шлюб між позивачем та ОСОБА_2 було розірвано. З того часу і до сьогоднішнього дня позивач не має жодних відомостей про місце перебування її колишнього чоловіка. ОСОБА_2 вже більше дванадцяти років не з'являється за місцем проживання і відносини ні з ким не підтримує. Позивач вказала і те, що на день звернення до суду вона звернулась до Дзержинського районного відділу Криворізького міського управління міліції з заявою про розшук її колишнього чоловіка - ОСОБА_2, проте відповіді на час звернення до суду не отримала. Заявниця зазначила, що задоволення її заяви має для неї юридичне значення, оскільки надасть можливість не сплачувати комунальні послуги за особу, яка ними фактично не користується.

На підставі викладеного просила суд визнати безвісно відсутнім ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що рішення суду ухвалено з порушенням судом норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи і наданим доказам, просить його скасувати та ухвалите нове рішення яким вищевказану заяву задовольнити в повному обсязі. Так на думку апелянта, судом не враховано положення ч.1 ст. 43 ЦК України та те, що ОСОБА_2, вже 12 років не з'являється за місцем свого проживання, відносини ні з ким не підтримує, що підтверджується Актом від 14.09.2015 року, засвідченим головою ОСББ «Муравейник -4». Враховуючи вказане, апелянт вважає що посилання суду на те, що заяву ОСОБА_1 стосовно розшуку її колишнього чоловіка внесено до Єдиного реєстру судових розслідувань лише 01.12.2015 року, в даному разі немає правового значення. Крім того апелянт зазначає, що судом також були допущенні порушення норм процесуального права, що призвело до винесення незаконного та необґрунтованого рішення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає в повній мірі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі із громадянином ОСОБА_2, який 05 березня 2008 року було розірвано Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, та про що зроблено відповідний актовий запис №53, та видано відповідне свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с.3).

З копії довідки №104 від 17 вересня 2015 року, виданої ОСББ «Муравейник-4» вбачається, що заявниця ОСОБА_1 є уповноваженим власником квартири АДРЕСА_1.

Разом із нею в даній квартирі значаться зареєстрованими її син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, та колишній чоловік - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.5).

Вказана обставина також підтверджується копією Акту від 14 вересня 2015 року, складеного мешканцями будинку АДРЕСА_2 та посвідченому головою ОСББ «Муравейник-4» (а.с.4).

З копії повідомлення начальника Дзержинського ВП Криворізького ВП ГУНП України в Дніпропетровській області підполковника поліції ОСОБА_4 №22/496 від 29 грудня 2015 року вбачається, що заява ОСОБА_1 стосовно розшуку ОСОБА_2 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003268 від 01 грудня 2015 року. Сектором КП Дзержинського ВП КВП ГУНП України в Дніпропетровській області проводяться розшукові заходи направлені на встановлення місцезнаходження ОСОБА_2 Місцезнаходження останнього на теперішній час не встановлено. Остання інформація, ОСОБА_2 в 2006 році виїхав на заробітки до Білорусії та не повернувся (а.с.27).

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з недоведеності заявником що ОСОБА_2 є безвісно зниклим, зазначивши при цьому що на день розгляду справи не пройшли строки необхідні для визнання особи безвісно відсутньою, обраховуючи початок перебігу строку з внесення відомостей до ЄРДР 01.12.2015 року.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст.43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

Відповідно до ч.3 зазначеної статті порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Отже, для визнання фізичної особи безвісно відсутньою повинні бути наявними певні умови. Серед основних умов - відсутність протягом одного року в місці постійного проживання фізичної особи. Другою умовою є відсутність відомостей в місці такого проживання про фізичну особу протягом року. Третя умова - неможливість установлення місця перебування фізичної особи.

Згідно ст. 247 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи та дату отримання останніх відомостей про місце перебування фізичної особи.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному,повному,об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду із заявою про визнання безвісно відсутнім ОСОБА_2, заявниця послалася на те, що в січні 2003 року її чоловік ОСОБА_2 пішов з дому та забрав свої речі.

З заяви ОСОБА_1 також вбачається, що метою визнання ОСОБА_2 безвісно відсутнім надасть їй можливість не сплачувати комунальні послуги за особу, яка ними фактично не користується, що передбачено чинним законодавством України.

Суд першої інстанції, з висновками якого погоджується й апеляційний суд, дослідив докази у справі давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, дійшов правильного висновку, що не встановлено факту відсутності в місці постійного проживання ОСОБА_2, а сам по собі факт не проживання ОСОБА_2 за місцем реєстрації протягом тривалого часу, не є підставою для визнання його безвісно відсутнім, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні заяви, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права

З матеріалів справи вбачається і те, що ОСОБА_2 в 2006 році виїхав на заробітки до Білорусії та не повернувся та що проводяться розшукові заходи направлені на встановлення його місцезнаходження.

Перебування на реєстраційному обліку у м.Кривому Розі по вул. 22-го Партз'їзду,4/158 та відсутність його за місцем реєстрації не свідчить про безвісно відсутність, у зв'язку із чим колегія суддів відхиляє доводи апеляційної в цій частині скарги.

Відповідно до ч.2,3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Посилання заявника на Акт від 14.09.2015 року, засвідчений головою ОСББ «Муравейник -4» в даному разі не є належним та допустимим доказом у справі, оскільки не встановлює беззаперечний факт, що ОСОБА_2 є безвісті відсутнім .

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає того, що суд першої інстанції допустив порушення матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ч.2 ст.303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції були досліджені у встановленому законом порядку. Апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, які б давали підставу для зміни чи скасування судового рішення.

Розглянувши справу в межах заяви та в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права та підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги не має.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 01 лютого 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Л.В. Михайлів

Судді: А.П. Барильська

І.Є. Ляховська