Справа № 589/5627/15-ц
Провадження № 2/589/188/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 р. Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді СІнгур В.О., секретар Заєць Л.Д. розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 представник ОСОБА_2 до ОСОБА_3 треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5, Управліня ЖКГ про усунення перешкод в користуванні сараєм, повернення речей або їх вартості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому зазначає, що його батько ОСОБА_6 збудував сарай по вул. Депутатській, 11 де на той час знаходилась його квартира, яку він продав відповідачу у справі ОСОБА_3 Згідно договору купівлі-продажу відповідач продав лише квартиру, сарай залишив за собою. Однак через деякий час відповідач замінив замки на сараї викинув його речі та встановив свій замок в такий спосіб позбавив права користуватися зазначеним сараєм. Просить усунути перешкоди в користуванні сараєм.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги з підстав викладених в позові підтримали, просили позов задовольнити.

Відповідач заперечував проти позову, зазначивши, що дійсно в 2012 році він придбав квартиру в будинку № 11 по вул. Депутатській в м. Шостка. Поруч з зазначеним будинком розташовані сараї, які є допоміжними приміщеннями та обслуговують квартири жильців будинку. Тому він вважає, що являючись власником квартири та жильцем будинку він має право на користування цим сараєм. Крім цього як зазначає відповідач ще до підписання договору купівлі-продажу квартири ОСОБА_1 звільнив переданий сарай від свої речей, які в ньому знаходились. При цьому відповідач також зазначив, що позивач ОСОБА_1 не має правовстановлюючих документів на сарай і не може вважатись його власником, а сарай не виступає як відокремлений об»єкт нерухомості.

Суд заслухавши учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи прийшов до наступного.

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_6 який доводиться позивачу батьком помер 22.10.2010 року ( а.с.7). Договір купівлі-продажу квартири від 18.12.2012 року підтверджує факт переходу права власності від ОСОБА_6 до ОСОБА_3 ( а.с.9-10).

Згідно довідки архівного фонду виконкому Шосткинської міської ради депутатів трудящих Сумської області у протоколах виконкому за 1957 рік відомостей про надання дозволу на будівництво сараю за адресою м. Шостка вул. Депутатська, 11 ОСОБА_6 не має. Крім того згідно рішення виконкому від 31.10.2003 року № 309 «Про затвердження актів» житловий будинок № 11 по вул. Депутатській переданий в оперативне управління управлінню житлово-комунального господарства. В акті прийому передачі житлового фонду в комунальну власність від 18.04.2002 року значиться житловий будинок по вул. Депутатській,11 та сараї загальної площею 274кв.м. Рішення виконкому про надання дозволу на будівництво сараю в районі будинку № 11 площею 9,2 кв.м. по вул. Депутатській в м. Шостка Сумської області ОСОБА_6 в управлінні ЖКГ Шосткинської міської ради відсутнє. Окремі сараї біля буд. № 11 по вул. Депутатській в м. Шостка за певними квартирами не закріплялись, право власності на сараї мешканцям б. № 11 по вул. Депутатській не надавались ( а.с.17). Крім того, як зазначено у довідці № 29-28-0.1-1859/0/2-15 земельна ділянка в м. Шостка по вул. Депутатській в районі будинку № 11 у приватну власність ОСОБА_6, померлому 22.02.2010 року не передавалась і є комунальною власністю Шосткинської міської ради. Земельна ділянка відноситься до земель житлової забудови.

Отже виходячи з вище викладеного та враховуючи норми статей 186, 380, 381 ЦК, господарсько-побутові будівлі (сарай, гараж, санвузол і под.), наземні і підземні комунікації (водопостачання, очисні споруди тощо), що розташовані з житловим будинком на одній земельній ділянці і призначені для забезпечення власника необхідними засобами благоустрою, вважаються приналежністю головної речі і не є самостійними нерухомими речами, у звязку з чим право власності на такі будівлі та споруди як на окремі обєкти визнаватися не може.

Те, що надвірні приміщення, огорожі та інші надвірні споруди, що обслуговують будівлю (сарай, паркан, колодязь), становлять разом з нею один інвентарний обєкт, визначено в Інструкції з бухгалтерського обліку необоротних активів бюджетних установ (затверджено наказом Державного казначейства України від 17 липня 2000 р. № 64 (у редакції наказу Державного казначейства України від 21 лютого 2005 р. № 30).

Згідно до ст. 186 ЦК України річ призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов»язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю ч. 2 вказаної статті зазначено приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом. В даному спорі головною річчю є квартира, ОСОБА_7 за літ. Е-1 є приналежністю даного домоволодіння, а тому за відсутністю спору стосовно головної речі визнання права власності на приналежність законом не допускається.

Так, у відповідності до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04.10.1991 року роз»яснено, що різні господарські будівлі (літні кухні, сараї, тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле, тобто в силу ст. 186 ЦК України вони є приналежністю головної речі (будинку), яка слідує за головною річчю. За такого підсобні будівлі не є самостійними об»єктами цивільних прав, та не можуть бути самостійним об»єктом права власності. З огляду на вказане, допоміжні приміщення стають об'єктами права спільної власності співвласників багатоквартирного будинку, тобто їх спільним майном.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 02.03.2004 року, №4-рп/2004, допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладочки, горища, колясочні і та ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій.

Наведене обов»язкове до застосування тлумачення Конституційного Суду України означає також й скасування необхідності окремого оформлення таких прав позивачами, а так само й іншими власниками квартир у будинку, в якому розташовані такі спільні допоміжні приміщення.

Таким чином, відповідач ОСОБА_3Ф, також є власником квартири і співвласником допоміжного приміщення (в даному випадку сараю).

Застосування правила статті 186 ЦК України у поєднанні з нормою ч. 2 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» свідчить про те, що в разі зміни власника (власників) квартир у багатоповерховому будинку, а так само в разі зміни їх цільового призначення (зокрема, як у спірних правовідносинах, приналежність сараю наслідує юридичну долю такої головної речі.

Як було встановлено в судовому засіданні при укладенні договору купівлі-продажу квартири питання про залишення за колишнім власником сараю не обговорювалось. Допитані свідки ОСОБА_8, ОСОБА_7Є, представник третьї особи ОСОБА_4 - ОСОБА_5, ОСОБА_9 кожний окремо суду пояснювали, що батько позивача проживав у квартирі та користувався сараєм. Які умови були при продажі квартири вони не знають. За тих обставин, що відповідач отримав спірний сарай внаслідок придбання квартири, до якої відносився відповідний сарай тому, будь-які особи в тому числі і колишній власник квартири не мають права претендувати на сарай.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки позивач не надав суду будь-яких доказів того, що він має на підставі відповідних документів чи умов договору щодо порядку користування сараєм то суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити. Також необхідно відмовити позивачу і в задоволенні позову в частині, що стосується повернення особистого майна, оскільки позивач навіть не зазначив яке саме майно повинен повертати відповідач чи його вартість і в судовому засіданні предметом розгляду в даній справі був лише сарай.

Керуючись ст.ст. 15, 16 , 60 215-218 ЦПК України, статті 186 ЦК України

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні сараєм, повернення речей або їх вартості відмовити.

На рішення може бути подано позивачем апеляційну скаргу до Апеляційного суду Сумської області протягом десяти днів з дня його проголошення через через Шосткинський міськрайонний суд Сумської області.

повний текст виготовлено 21.03.2016 р.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду

Сумської області ОСОБА_10