Апеляційний суд Житомирської області
Справа №276/1172/15-ц Головуючий у 1-й інст. Мельник М. Л.
Категорія 34 Доповідач Кочетов Л. Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого-судді: Кочетова Л.Г.,

суддів: Широкової Л.В., Павицької Т.М.,

при секретарі: Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 16 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом та в обгрунтування вимог зазначила, що 06.04.2015 року ОСОБА_2 умисно знищив належні їй 13 плодових дерев, з яких 2 дерева сливи та 11 - вишні. Внаслідок знищення дерев та неотримання врожаю їй завдана матеріальна шкода в сумі 6750,50 грн. Просила стягнути вказану суму.

Рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 16 грудня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, постановивши нове - про задоволення позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з"ясування обставин справи. Зазначає, що суд безпідставно не взяв до уваги пояснення свідків щодо належності їй земельної ділянки та зрізаних дерев, невірно оцінив докази та безпідставно стягнув з неї витрати на правову допомогу.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з висновку про результати розгляду звернення громадян дільничого інспектора міліції Володарсько-Волинського РВ УМВС України від 17.06.2015 року, проведеною перевіркою встановлено, що відповідачем 06.04.2015 року на земельній ділянці загального користування було зрізано декілька фруктових дерев (а.с. 19).

Згідно положень ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до вимог ст. ст. 90, 95 ЗК України, майнові права фізичної особи знаходяться у прямій залежності від права власності на земельну ділянку.

Статтями 10, 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частина 2 статті 59 ЦК передбачає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином підтвердженням належності особі земельної ділянки можуть бути відповідні правовстановлюючі документи.

Разом з тим позивачем, яка стверджує, що вказана земельна ділянка та зрізані дерева належать їй, суду не надано будь-яких документів, підтверджуючих право володіння земельною ділянкою.

За таких обставин колегія суддів вважає, що позивачем не доведено, ту обставину, що її майну завдана шкода, а тому суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні позову.

При цьому колегія суддів вважає, що пояснення свідків не можуть бути допустимим доказом належності земельної ділянки в розумінні вимог ст. 59 ЦК України, а тому обгрунтовано не взяті до уваги судом першої інстанції.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що рішення в частині стягнення витрат на правову допомогу підлягає зміні, з огляду на таке.

У відповідності до положень ст. 79 ЦПК України, витрати на правову допомогу віднесені до судових витрат.

Статтею 84 ЦПК визначено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Частина 1 ст. 88 ЦПК України передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Як роз'яснено в п. 47 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року №10, право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року №6-рп/2013).

Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-УІ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року №4191-УІ «Про граничний розмір компенсації на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

У рішенні від 16.11.2000 року №13-рп/2000 Конституційний суд України, зазначив, що аналіз чинного законодавства України з питання визначення певного кола суб'єктів надання правової допомоги та їх повноваження, дає підстави визначити, зокрема, такі види суб'єктів надання правової допомоги: державні органи України, до компетенції яких входить надання правової допомоги (Міністерство юстиції України, Міністерство праці та соціальної політики України, нотаріат тощо); адвокатура України як спеціально уповноважений недержавний професійний правозахисний інститут, однією з функцій якого є захист особи від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах (частина друга ст.59 Конституції України); суб'єкти підприємницької діяльності, які надають правову допомогу клієнтам у порядку, визначеному законодавством України; об'єднання громадян для здійснення і захисту своїх прав і свобод (частина перша статті 36 Конституції України).

Відповідно до ч. 1 ст.56 ЦПК України, правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги.

ОСОБА_3 брав участь у справі як представник відповідача на підставі договору про надання правової допомоги та довіреності.

Як вбачається з копій виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та свідоцтва платника єдиного податку, ОСОБА_3 зареєстрований, як фізична особа - підприємець та здійснює господарську діяльність, зокрема, в сфері права. Згідно з копією диплому має повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» та здобув кваліфікацію юриста.

Таким чином, ОСОБА_3 має право на надання правової допомоги, а здійснення представництва прав та інтересів відповідача під час розгляду справи було обумовлено договором про надання правової допомоги.

Як вбачається із вказаного договору, його предметом є надання правової допомоги по вказаній справі, зокрема, досудове ознайомлення зі справою - 1 година (вартість 300 грн,), підготовка заперечень - 2 години (700 грн,), зібрання та направлення до суду документів - 1 година (300 грн.), участь в судових засіданнях (вартість 1 години - 400 грн.), отримання судового рішення - 1 година (200 грн,). Вчинення вказаних дій, в тому числі 1 години участі в судовому засіданні безпосередньо оговорювалося у договорі на умовах предоплати та оцінювалось у загальній сумі 1900.00 грн. (а.с. 28).

Оплата вказаної суми підтверджена квитанцією (а.с. 26), інша сторона договору виконання вказаних робіт не заперечувала.

Як роз'яснено у п. 48 вищевказаної постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, витрати на правову допомогу, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Фактичне виконання робіт щодо ознайомлення зі справою, підготовкою заперечень та зібрання та направлення до суду документів підтверджується наявними у справі запереченнями та пакетом долучених до них документів, участь в судовому засіданні представника відповідача підтверджується журналами судового засідання.

При цьому посилання апелянта на відсутність акту прийому-передачі робіт не грунтується на законі, оскільки чинне законодавство складення такого акту в обов"язковому порядку не передбачає.

Разом з тим матеріали справи не містять доказів виконання зобов"язань в частині отримання судового рішення, а тому вказана сума не може бути стягнута з позивача.

У подальшому 27.10.2015 року, 27.11.2015 року та 16.12.2015 року відповідачем вносилася плата за надання правової допомоги (а.с. 40, 52, 61).

Як вбачається із журналів судових засідання, загальна тривалість участі ОСОБА_3 у справі складає понад 5 годин.

Згідно ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» у грудні 2015 року мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить з 1 вересня 1378,00 грн. у погодинному розмірі - 8.29 грн.

Із вищенаведених норм законів вбачається, що розмір компенсації витрат на правову допомогу при розгляді даної справи у погодинному розмірі не може перевищувати 551 грн. 20 коп. (1378 грн. х 40%) та бути нижчим 8 грн. 29 коп.

Стягнуті судом першої інстанції кошти не перевищують розміру, встановленого Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Проте, враховуючи характер спірних правовідносин, незначну ступінь складності справи, граничний (максимальний) та мінімальний розміри компенсації витрат на правову допомогу у погодинному розмірі, виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості, колегія суддів вважає необхідним зменшити розмір визначених судом першої інстанції витрат на правову допомогу за розгляд справи у суді першої інстанції, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 з 3100,00 грн. до 2000.00 грн. (досудове ознайомлення зі справою - 1 година - 200 грн., підготовка заперечень - 2 години - 500 грн., зібрання та направлення до суду документів - 1 година - 300 грн., участь в судових засіданнях - 5 годин х 200 грн. = 1000.00 грн.

Безпідставними є посилання апелянта на те, що витрати на правову допомогу не підлягають стягненню, оскільки ОСОБА_3 є представником, оскільки чинне законодавство не забороняє одночасне здійснення функцій представництва та надання правової допомоги.

У решті наведені в апеляційній скарзі доводи, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 16 грудня 2015 року в частині стягнення витрат на надання правової допомоги змінити, зменшивши розмір стягнення з 3100.00 грн. до 2000.00 грн.

У решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді