У х в а л а

іменем україни

16 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.,

суддів: Євтушенко О.І., Іваненко Ю.Г.,

ЗавгородньоїІ.М., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» на рішення Київського районного суду м. Полтави від 18 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 28 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивувало тим, що через неналежне виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором від 8 травня 2008 року у останнього перед банком виникла заборгованість, у рахунок погашення якої судовим рішенням було звернуто стягнення на предмет застави, проте за рахунок проданого заставного майна кредитна заборгованість була погашена тільки частково й станом на 16 березня 2015 року наявна заборгованість у розмірі 33 740,75 доларів США, яку й просило ПАТ АБ «Укргазбанк» стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 18 травня

2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 28 липня 2015 року, у задоволенні позову ПАТ АБ «Укргазбанк»відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ АБ «Укргазбанк» просить рішення Київського районного суду м. Полтави від 18 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 28 липня 2015 року скасувати й ухвалити нове рішення про задоволення позову ПАТ АБ «Укргазбанк»в повному обсязі, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалені у справі судові рішення зазначеним вимогам закону не відповідають.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із безпідставності позовних вимог, оскільки судовим рішенням з відповідача стягнута сума заборгованості за кредитним договором, а відтак - зобов'язання

ОСОБА_3 за вказаним договором є припиненими.

Проте з такими висновками судів повністю погодитися не можна.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом установлено, що 8 травня 2008 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_3 було укладеного кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав споживчий кредит у розмірі 15 000 доларів США зі сплатою 12,5 % річних строком до 7 травня 2015 року.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Полтави від 9 червня 2010 року з ОСОБА_3 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 15 068,47 доларів США, що за курсом НБУ на час ухвалення рішення складало 120 404 грн

59 коп.

Додатковим рішенням цього ж суду від 30 вересня 2010 року у рахунок погашення зазначеної заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на заставне майно - автомобіль «Hyundai Accent», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

3 вересня 2010 року видано виконавчий лист № 2-2246 про стягнення з

ОСОБА_3 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 15 068,47 доларів США та виконавчий лист № 2-2246 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» судових витрат у розмірі 1 820 грн (а. с. 35, 36).

Постановами головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції Полтавської області (далі - Київський ВДВС Полтавського МУЮ) від

3 травня 2012 року відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання вказаних виконавчих листів. Суми, які підлягають стягненню за вказаними виконавчими листами зазначено у розмірі 15 068,47 доларів США та в розмірі 1 820 грн відповідно (а. с. 37, 38, зворот).

Постановою старшого державного виконавця Київського ВДВС Полтавського МУЮ від 21 листопада 2014 року закінчено виконавче провадження щодо виконання виконавчого листа № 2-2246, виданого

3 вересня 2010 року, про стягнення заборгованості у розмірі

15 068,47 доларів США (119 244,33 грн) у зв'язку з повним погашенням заборгованості відповідно до платіжних доручень № 12367 від 1 листопада 2013 року на суму 34 713,10 грн та № 8668 від 14 жовтня 2014 року на суму 84 531,23 грн (а. с. 43)

Постановою старшого державного виконавця Київського ВДВС Полтавського МУЮ від 21 листопада 2014 року закінчено виконавче провадження щодо виконання виконавчого листа № 2-2246, виданого

3 вересня 2010 року, про стягнення заборгованості у розмірі 1 820 грн у зв'язку з повним погашенням заборгованості відповідно до платіжних доручень № 12368 від 1 листопада 2013 року на суму 529,82 грн та № 8669 від 14 жовтня 2014 року на суму 1290,18 грн (а. с. 44)

У матеріалах справи (а.с. 41) міститься копія постанови державного виконавця Київського ВДВС Полтавського МУЮ про зняття автомобіля «Hyundai Accent», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, із розшуку у зв'язку з його реалізацією з аукціону 23 жовтня

2013 року, а також розрахунок розподілу стягнутих із боржника сум для задоволення вимог стягувачів за зведеним виконавчим провадженням

№ 33465644 про стягнення з ОСОБА_3 35 242,92 грн для задоволення вимог стягувача та 3 524,28 грн виконавчого збору (а. с. 42).

Відповідно до виписки з особового рахунку від 20 січня 2014 року на рахунок ПАТ АБ «Укргазбанк» від Київського ВДВС Полтавського МУЮ надійшли кошти в сумі 33 422,89 грн на погашення прострочених відсотків та простроченого кредиту за кредитним договором від 8 травня 2008 року, укладеним із ОСОБА_3, які були зараховані за курсом гривні до долара США, що становив 7,9930 грн за 1 долар США, та які розподілені стягувачем на погашення зобов'язань ОСОБА_3 (а. с. 17).

Згідно з випискою з особового рахунку від 25 листопада 2014 року на рахунок стягувача від Київського ВДВС Полтавського МУЮ надійшли кошти в сумі 83 987,54 грн на погашення простроченого кредиту за кредитним договором від 8 травня 2008 року, які були зараховані за курсом гривні до долара США, що становив 15,3356 грн за 1 долар США які були розподілені стягувачем на погашення зобов'язань ОСОБА_3 й за рахунок яких частково було погашено кредитну заборгованість.

Відповідно до ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Як роз'яснено у п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня

2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599 - 601, 604 - 609 ЦК України.

Отже, відсутність реального виконання зобов'язання не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України.

Із матеріалів справи убачається, що банк, у зв'язку із допущеною заборгованістю зі сплати чергових платежів, скористався своїм правом на пред'явлення вимоги до позичальника про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором.

Однак, звертаючись у березні 2015 року до суду з позовом про стягнення кредитних коштів у сумі 4 827,74 доларів США, прострочених процентів за користування кредитом у сумі 8 465,86 доларів США, пені за порушення строків повернення кредиту в сумі 12 668,15 доларів США та пені за порушення строків сплати процентів за користування кредитом у сумі

7 839 доларів США ПАТ АБ «Укргазбанк» у позові не зазначило за який період та з якої суми нараховано відсотки й пеню, судами вказані обставини також не перевірено.

Як убачається з матеріалів справи, виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором судом було видано із зазначенням суми заборгованості у доларах США, а платежі боржником здійснювались у гривнях. Банк у позові зазначає про те, що кошти, сплачені у гривнях, конвертувалися у долари США та на погашення заборгованості зараховувались долари США. З урахуванням викладеного, судами не встановлено, яка сума заборгованості за кредитним договором не погашена та який розмір відсотків, з якої суми заборгованості та за який період підлягає стягненню.

За положеннями ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Звернення до суду з вимогою про повернення всіх сум за договором позики у зв'язку з порушенням умов договору є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов'язань.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі прострочення виконання грошового зобов'язання за договором позики, позикодавець вправі вимагати від позичальника сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3 % річних від простроченої суми за весь час прострочення згідно зі ст. 625 ЦК України.

Крім того позикодавець має право отримати проценти від суми позики, згідно зі ст. 1048 ЦК України, які нараховуються за період із дати отримання коштів позичальником до дня повернення позики, якщо інше не було встановлено укладеним між сторонами договором.

Факт часткового повернення суми позики з порушенням встановленого договором позики строку повернення, не звільняє боржника від відповідальності, передбаченої ст. ст. 625, 1048 ЦК України.

Виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що часткове погашення відповідачем під час розгляду справи суми наявної заборгованості не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та нормами ЦК України.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 1 квітня 2015 року у справі № 6-37цс15 та від 23 вересня

2015 року у справі № 6-1206цс15.

Проте вирішуючи спір, суди попередніх інстанції на порушення вимог ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України на вищевказані положення закону та обставини справи уваги не звернули, доводи та заперечення сторін не перевірили; взагалі не дослідили наданого позивачем розрахунку та не надали йому належної оцінки; не з'ясували з чого складається заборгованість відповідача перед банком; не встановили дійсного розміру такої заборгованості й, відповідно, не визначилися з обсягом відповідальності боржника, та дійшли передчасних висновків щодо відсутності правових підстав для стягнення на користь банку неустойки (штрафу), інфляційних витрат та 3% річних. При цьому поза увагою як суду першої так і апеляційної інстанцій залишилося те, що позивач при зверненні до суду з даним позовом посилався, зокрема, й на ст. 625 ЦК України.

Крім того суди не звернули уваги на те, що в матеріалах справи містяться дві копії заочного рішення Київського районного суду м. Полтави від 9 червня 2010 року, в одному випадку в резолютивній частині рішення зазначено про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» 120 404,59 грн (а. с. 11), а в іншому - 15 068,47 доларів США (а. с. 58 - 59).

Отже, суди у достатньому обсязі не визначилися з характером спірних правовідносин та правовою нормою що підлягає застосуванню до них, й у порушення вимог ст. 10 ЦПК України не сприяли всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, висновки судів ґрунтуються на припущеннях.

Таким чином, неповно з'ясувавши дійсні обставини справи, не давши належної оцінки доказам, суди попередніх інстанцій допустили порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених рішень суду із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 18 травня

2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 28 липня

2015 року скасувати.

Справу Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Мартинюк

Судді: О.І. Євтушенко

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко

О.В. Попович