АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2016 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Поливач Л.Д.

ШаховоїО.В.

при секретарі Литвиненку Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11 липня 2016 року, -

у с т а н о в и в :

У травні 2016 року ПАТ «Акцент-Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 11 липня 2016 року у задоволенні позову ПАТ «Акцент-Банк» відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Представник ПАТ «Акцент-Банк», зокрема, посилається на ті обставини, що суд дійшов помилкового висновку про пропущення позивачем строку позовної давності. Зазначає, що вимоги банку про стягнення заборгованості за тілом кредиту і процентів, нарахованих в межах останніх трьох років, які передували зверненню банка до суду з цим позовом, підлягали задоволенню.

Представник особи, яка подала скаргу, ПАТ «Акцент-Банк», належним чином повідомленої про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, у зв'язку із чим колегія суддів вважала за можливе слухати справу у його відсутність на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 у задоволенні апеляційної скарги просив відмовити, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11 липня 2016 року залишити без змін.

_____________________________________________________

Справа № 754/5956/16-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/11509/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Лісовська О.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

Перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Під час розгляду справи судом встановлено, що 13 липня 2011 року між ПАТ «Акцент-Банк» та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 300,00 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку, що викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві.

При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Як вказує у позовних вимогах банк, відповідач належним чином не виконав свої зобов'язання за договором, у зв'язку з чим станом на 14 березня 2016 року виникла заборгованість у розмірі 21806,48 грн., зокрема: 7732,32 грн. - заборгованість за кредитом; 12559,57 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1014,59 грн. - штраф (процентна складова).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд застосував строк позовної давності, про застосування якої було заявлено відповідачем у спорі, та виходив з того, що останнім днем виконання зобов'язань з повернення кредиту та сплати нарахованих процентів є 12 липня 2012 року, при відсутності платежу у зазначений строк, з наступного дня позивачу стає відомо про порушення його права, у зв'язку з чим починається дія трирічного строку для звернення банку до суду із вимогою щодо захисту своїх прав та інтересів.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції законними та обґрунтованими, з огляду на наступне.

Здійснення розрахунків за операціями з використанням платіжних карток на момент укладення кредитного договору (13 липня 2011 року) регулювалось Положенням про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням, затвердженим постановою Правління НБУ № 137 від 19 квітня 2005 року.

Пунктом 2.9 вказаного Положення встановлено, що кредитна лінія під операції з платіжними картками відкривається банком на визначений термін та у межах установленого договору ліміту кредитування. Строк дії кредитної лінії, яка відкривається під платіжні картки, визначається договором між клієнтом та емітентом.

Отже, лімітом кредитування можливо скористатися тільки за наявності діючої кредитної картки. Тобто при укладанні договору 13 липня 2011 року строк дії кредитної картки встановлений не був, будь-які зміни до договору не вносилися, принаймні про наявність таких змін банк не повідомив.

Відповідно до пункту 2.1.1.2.11 вищевказаних Умов та правил надання банківських послуг картка дійсна до останнього календарного дня місяця, указаного на ній.

Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці.

За змістом пункту 2.1.1.2.1 Умов для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у пам'ятці клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якого клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг.

Після настання зазначеного на картці терміну її дії банком випускається картка на новий термін, згідно діючих тарифів (п. 2.1.1.2.12 Умов).

Пунктом 2.1.1.2.3 Умов встановлено, що після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карту.

Крім того, пунктом 2.9 Положення про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням затвердженим постановою НБУ від 19 квітня 2005 року № 137 визначено, що кредитна лінія під операції з платіжними картками відкривається банком на визначений термін та в межах установленого договором ліміту (заборгованості або граничної суми) кредитування.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтвердилося під час апеляційного розгляду справи, позивачем не було надано суду Пам'ятку клієнта, яка є складовою укладеного договору про надання банківських послуг та на яку посилається у своєму позові та інших документах позивач, а також рішення банку, якими встановлювався кредитний ліміт на кредитну картку, що передбачено п. 3.2, 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг.

Крім того, судом встановлено, що позивачем було відкрито відповідачу картковий рахунок та видано кредитну картку терміном на один рік. Після спливу цього терміну відповідач зобов'язаний був повернути кошти по встановленому ліміту кредитування.

Будь-яких доказів того, що кінцевий термін повернення коштів за встановленим лімітом кредитування було сторонами продовжений, суду надано не було.

Таким чином, строк дії картки закінчився 12 липня 2012 року, як і строк дії договору, укладеного 13.07.2011 року.

Наведене свідчить про те, що перебіг позовної давності розпочався з наступного за цим дня, тобто з 13 липня 2012 року.

Таким чином, з моменту спливу строку виконання зобов'язання за кредитним договором (13 липня 2012 року) до моменту звернення позивача до суду з відповідним позовом (4 травня 2016 року) пройшло більше трьох років.

Згідно з частинами 3, 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, оцінивши зібрані по справі докази у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, дійшов законних та обґрунтованих висновків про відмову в задоволенні позову ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості.

З розрахунку заборгованості вбачається, що кошти для погашення кредиту вносилися тільки 27 вересня 2011 року у розмірі 560,00 грн. та 5 листопада 2011 року у розмірі 1080,00 грн. (а. с. 6).

За договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України).

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 22 жовтня 2014 року у справі № 6-127цс14, яка в силу ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися судами. Підстав для відступлення від такої правової позиції апеляційний суд не вбачає.

Щодо посилань банку про те, що підлягали задоволенню вимоги про стягнення неустойки, а саме: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 417,15 грн. - штраф (процентна складова), слід зазначити наступне.

За правилом п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Крім того, відповідно до ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відхиляючи доводи апеляційної скарги ПАТ «Акцент-Банк», колегія суддів зазначає, що кредитор знав або міг дізнатися про порушення свого права ще 27 вересня 2011 року, 5 листопада 2011 року або 13 липня 2012 року (дата закінчення дії договору).

Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів та необхідності задовольнити позов, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення, є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору.

Підстав до скасування рішення суду, передбачених статтею 309 ЦПК України, при апеляційному розгляді не встановлено.

З огляду на викладене та у зв'язку з тим, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, апеляційна скарга має бути відхилена на підставі п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.М. Вербова

Судді: Л.Д. Поливач

О.В.Шахова