Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/3796/16-ц Головуючий у 1-й інст. Зосименко О. М.
Категорія 55 Доповідач Косигіна Л. М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області

в складі: головуючої судді Косигіної Л.М.

суддів: Худякова А.М., Григорусь Н.Й.

при секретарі Гайдамащук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕНЕСАНС ТРАСТ» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку, відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕНЕСАНС ТРАСТ»

на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 20 травня 2016 року

в с т а н о в и л а :

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, вимоги якого під час розгляду справи уточнювала (а.с. 36), та остаточно просила стягнути з ТОВ «РЕНЕСАНС ТРАСТ»:

- заборгованість по заробітній платі в сумі 3662 грн. (4403 грн. 39 коп. за 17 робочих днів грудня 2015 року + 259 грн. за 1 робочий день січня 2016 року - 1000 грн., отримані у грудні 2015 року);

- середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 24346 грн. за 94 робочих дні;

- 1000 на відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначила, що 09.12.2015 року вона була прийнята за переведенням до «РЕНЕСАНС ТРАСТ» на посаду старшого ревізора в контрольно-ревізійний відділ. Під час переведення їй було гарантовано збереження тих самих умов праці, в тому числі і розмір заробітної плати. 04.01.2016 року вона була звільнена з роботи у зв'язку із переведенням до ЗАТ «Житомирські ласощі». На час звільнення відповідач не провів з нею розрахунок, сплативши тільки у грудні 2015 року 1000 грн. У зв'язку з цим, позивачка вважає, що відповідач повинен виплатити їй заборгованість по зарплаті, середній заробіток за час затримки розрахунку та відшкодувати моральну шкоду, яка спричинена необхідністю приймати додаткові зусилля для організації свого життя, оскільки заробітна плата є єдиним джерелом її доходу.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 20.05.2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «РЕНЕСАНС ТРАСТ» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 3662 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 24346 грн. та 500 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ТОВ «РЕНЕСАНС ТРАСТ», посилаючись на порушення норм матеріального права, просило рішення скасувати і відмовити у задоволенні позову. Товариство посилається на те, що під час ухвалення рішення судом не враховані роз'яснення, викладені у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», внаслідок чого задоволені необґрунтовані вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, оскільки нею не надано доказів настання негативних наслідків у зв'язку із невиплатою їй заробітної плати.

Доводів щодо неправильності нарахування (стягнення) заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку апеляційна скарга не містить.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу , при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України ).

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору. Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

Встановлено, що 09.12.2015 року ОСОБА_1 прийнято на роботу за переведенням в контрольно-ревізійний відділ ТОВ «РЕНЕСАНС ТРАСТ» на посаду старшого ревізора (а.с. 6-7, 109, 137).

Наказом № 1-к від 04.01.2016 року позивачку звільнено з роботи за переведенням в ЗАТ «Житомирські ласощі», на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України (а.с. 9). В день звільнення з нею не було проведено повного розрахунку. За час роботи ОСОБА_1 сплачено в рахунок заробітної плати тільки 1000 грн., що нею не заперечується (а.с. 32).

Враховуючи індивідуальні відомості про застраховану особу, надані ТОВ «РЕНЕСАНС ТРАСТ» УПФУ в м. Житомирі (а.с. 8), борг по заробітній платі позивачки за період з 09.12.2015 року по 04.01.2016 року становить 3662 грн. (4403 грн. 39 коп. за 17 робочих днів грудня 2015 року + 259 грн. за 1 робочий день січня 2016 року - 1000 грн. отримані 29.12.2015 року). Відповідач вказаний розрахунок в суді першої інстанції не заперечував, довідку про заборгованість не подав.

Колегія суддів вважає правомірним нарахування судом першої інстанції заробітної плати за один робочий день 2016 року - 04.01.2016 року, оскільки день звільнення - це останній день, коли працівник перебуває у трудових відносинах з роботодавцем. Відповідачем не надано суду доказів на спростування вказаних обставин (табель обліку робочого часу тощо), незважаючи на те, що суд вимагав подати такі документи.

Крім того, суд не приймає до уваги «Бухгалтерську довідку» ТОВ «РЕНЕСАНС ТРАСТ» про відсутність заборгованості по заробітній платі, оскільки вона не містить дати та номера, не підписана керівником, відсутня печатка (а.с. 107). Відомості, викладені у даному документі, суперечать індивідуальним відомостям про застраховану особу, які були надані ТОВ «РЕНЕСАНС ТРАСТ» УПФУ в м. Житомирі. Слід зазначити, що під час розгляду справи в суді першої інстанції представником Товариства було подано заперечення на позов, в якому ТОВ «РЕНЕСАНС ТРАСТ» визнавало наявність заборгованості по заробітній платі ОСОБА_1, яка не була виплачена їй у зв'язку з рейдерським захопленням Товариства (а.с. 30).

Під час апеляційного розгляду представник відповідача подав до суду копію наказу б/н від 29.12.2015 року про надання матеріальної допомоги (а.с. 108), з якого вбачається, що з метою підтримання матеріального становища працівників було вирішено нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу в сумі 3200 грн. Представник зазначив, що дана допомога увійшла до суми доходу позивачки за грудень 2015 року під час подачі відомостей до УПФУ, проте не виплачена їй у зв'язку із звільненням. Колегія суддів відноситься критично до даних пояснень, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами, суперечать індивідуальним відомостям про застраховану особу.

Оскільки заборгованість по заробітній платі позивачці не виплачена до цього часу, вона має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 24346 грн. за період з 05.01.2016 року по 19.05.2016 року, в межах заявлених ОСОБА_1 вимог (а.с. 36). Даний розрахунок відповідачем в суді першої інстанції також не заперечувався.

Слід зазначити, що хоча ТОВ «РЕНЕСАНС ТРАСТ» просить скасувати все рішення, проте доводи апеляційної скарги стосуються тільки неправомірного, на думку апелянта, стягнення 500 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у випадку, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втраті нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року (із змінами) роз'яснено, що за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Враховуючи обставини справи, ступінь порушення відповідачем законних прав ОСОБА_1, характер, обсяг та глибину заподіяних їй моральних страждань внаслідок тривалої невиплати заробітної плати, яка є єдиним доходом позивачки, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення з відповідача 500 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, підстав для скасування рішення немає.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕНЕСАНС ТРАСТ» відхилити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 20 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча Судді