У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Кадєтової О.В., Карпенко С.О.,

Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго» (далі - ТзДВ «СК «Індіго») до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, за касаційною скаргою Курочкіна Олександра Олександровича, який діє від імені товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго», на рішення апеляційного суду Київської області від 10 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року позивач ТзДВ «СК «Індіго» звернулося до суду з указаним позовом. Зазначало, що 8 липня 2011 року об 12 год 10 хв. на вул. Радянській у смт Ворзель сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Міцубісі Лансер», д. н. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_6, та «Toyota RAV4», д. н. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4 Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 15 липня 2011 року, зміненою постановою апеляційного суду Київської області від 15 серпня 2011 року, останню було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладене стягнення у вигляді штрафу. 27 березня 2008 року між ОСОБА_6 та ТДВ «СК «Індіго» укладено договір страхування № 206-06774-08 транспортного засобу «Міцубісі Лансер», д. н. НОМЕР_1, який був пошкоджений у результаті ДТП. На виконання умов договору страхування позивачем було сплачено ОСОБА_6 страхове відшкодування у розмірі 6563 грн 92 коп. Посилаючись на наведене, просило задовольнити позов.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 22 травня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 10 вересня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Курочкін О.О., який діє від імені товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго», звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом установлено, що 8 липня 2011 року об 12 год 10 хв. на вул. Радянській у смт Ворзель сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Міцубісі Лансер», д. н. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_6, та «Toyota RAV4», д. н. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4

Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 15 липня 2011 року, зміненою постановою апеляційного суду Київської області від 15 серпня 2011 року, останню було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладене стягнення у вигляді штрафу.

27 березня 2008 року між ОСОБА_6 та ТДВ «СК «Індіго» укладено договір страхування № 206-06774-08 транспортного засобу «Міцубісі Лансер», д. н. НОМЕР_1, який був пошкоджений у результаті ДТП.

На виконання умов договору страхування позивачем було сплачено ОСОБА_6 страхове відшкодування у розмірі 6563 грн 92 коп.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що на час ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 була застрахована згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ТзДВ «Провіта», однак докази про те, що позивач звертався до останнього з вимогою виплатити страхове відшкодування відсутні.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення апеляційний суд відмовив у позові із підстав пред'явлення позову до неналежного відповідача.

Однак, повністю погодитись з такими висновками неможливо.

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Перехід права вимоги від страхувальника до страховика за договором добровільного страхування є суброгацією, а не регресною вимогою.

У вказаній справі право вимоги ґрунтується на суброгації (ст. 993 ЦК України).

При вирішенні спору суди наведеного не врахували.

Крім того, згідно ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року № 1961-IV (далі - Закон) розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якої відшкодовуються збитки, заподіяні майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Відповідно до п. 33. 1. 4 ст. 33 Закону у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка.

Питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка.

У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, страховик має право подати регресний позов до страхувальника після виплати страхового відшкодування.

З огляду на викладене, якщо цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована, але вона письмово не повідомила страховика про дорожньо-транспортну пригоду протягом трьох робочих днів з дня настання страхового випадку, обов'язок по відшкодуванню шкоди може бути покладено безпосередньо на останню, оскільки в цьому випадку страховик має право регресу до винної особи, а, відповідно, межі її відповідальності будуть відповідати розміру завданої шкоди.

При вирішенні спору суди наведеного не врахували, не звернули уваги на те, що в матеріалах справи відсутній договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу (поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу), не з'ясовано, чи була його умовами передбачена франшиза, а якщо була, то в якому розмірі, чи повідомляла відповідач страховика про ДТП у передбачений строк та спосіб і чим це підтверджується, не взяли до уваги, що при недоведеності повідомлення страховика про страхову подію відповідальність може нести особа, яка завдала шкоду.

При цьому не було враховано, що не визнаючи позову ОСОБА_4, згідно поданої неї заяви, не заперечувала проти його задоволення (а. с. 36).

Допущені судами при розгляді справи порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, тому судові рішення не відповідають вимогам щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

З урахуванням встановлених обставин та положень ч. 3 ст. 335 ЦПК України, які тягнуть за собою і скасування рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить за межі доводів касаційної скарги.

При новому розгляді справи суду необхідно врахувати наведене та правовий висновок, зроблений Верховним Судом України при розгляді справи № 6-2808цс15, розглянутої у порядку глави 4 Розділу V ЦПК України.

У разі відступлення від правової позиції у цій справі суду належить навести відповідні мотиви.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Курочкіна Олександра Олександровича, який діє від імені товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго», задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 22 травня 2015 рокута рішення апеляційного суду Київської області від 10 вересня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: О.В. Кадєтова С.О. Карпенко Г.І. Мостова М.І. Наумчук