Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 48 Доповідач Миніч Т. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2016 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Косигіної Л.М.

секретаря судового

засідання Ковальської Я.В.

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4

на рішення Богунського райсуду м.Житомира від 6 березня 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права спільної сумісної власності подружжя та визнання недійсним договору дарування,-

встановив:

У липні 2013 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом. З урахуванням уточнених вимог просив визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя та визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири, що складає 54,50 кв.м. Крім того, просив визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений 25.05.2013 року між ОСОБА_6 і ОСОБА_4 та посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Силіним С.В. за реєстровим №457. В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що з 22.12.2001 року до 21.12.2009 року перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 Під час перебування у шлюбі ОСОБА_6 на підставі відповідного договору від 25.04.2003 року отримала в дар від ОСОБА_8 31/100 частину житлового будинку по АДРЕСА_1. На той час він працював, отримував належну заробітну плату та займався зведенням прибудови до набутого ОСОБА_6 жилого приміщення. За 8 років перебування у шлюбі ним були зроблено наступне: добудовано до 31/100 частини спірного будинку двоповерхове жиле приміщення, яке складається з кухні, коридору та 3-х жилих кімнат загальною площею приблизно 110 кв.м.; були проведені внутрішні роботи по благоустрою частини спірного будинку (подарованого та добудованого), зроблена каналізація, водопостачання, ванна кімната, автономне опалення, енерго-забезпечення, спірний будинок був обставлений меблями. Вважає, що внаслідок проведення зазначених робіт істотно збільшилась вартість спірного нерухомого майна. Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 12.06.2011 року за відповідачкою визнано право власності на 46/100 ідеальних долей у домоволодінні АДРЕСА_1. На думку позивача, вказана обставина також підтверджує істотність збільшення вартості спірної частини будинку. В подальшому йому стало відомо, що спірну квартиру його колишня дружина подарувала своїй матері, чим порушила його права як співвласника.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 06.03.2015 року позов задоволено частково. Визнано квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя.

Визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений 25.05.2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Силіним С.В. і зареєстрований в реєстрі за №457. Проведено розподіл судових витрат. В задоволенні решти вимог відмовлено.

У поданій через свого представника апеляційній скарзі відповідачі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповноту встановлення обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просять скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Доводи апеляційної скарги зводяться до неправильної та необ"єктивної, на думку апелянтів, оцінки доказів у справі та обгрунтовуються незаконним, на їх погляд, висновком експертизи.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо незаконності рішення про часткову відмову в позові. Тому в цій частині його законність апеляційним судом не перевіряється.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що з 22 грудня 2001 року по 21 грудня 2009 року позивач ОСОБА_5 та відповідачка ОСОБА_6 перебували в зареєстрованому шлюбі (т.1 а.с.13, 14).

В період шлюбу на підставі договору дарування від 25 квітня 2003 року відповідачка ОСОБА_6 набула право на 31/100 частину жилого будинку АДРЕСА_1 (т.1 а.с.7-9).

У червні 2013 року ОСОБА_6 змінила прізвище на ОСОБА_3 (т.1 а.с.116).

Згідно з договором про погодження самочинного будівництва від 19 квітня 2010 року, укладеного ОСОБА_6 з Житомирським міськвиконкомом, визначені умови погодження самочинного будівництва прибудови та мансардного поверху по АДРЕСА_1, виконаного забудовником без належного дозволу (т.2 а.с.166-168).

Відповідно до роз"яснень, що викладені в п.16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року „Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" право власності на самочинно збудоване нерухоме майно не позбавляє можливості оспорення заінтересованою особою у майбутньому права власності на це майно з інших підстав.

Згідно з п.2.3 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об"єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань ЖКГ України №55 від 18 червня 2007 року не підлягають поділу об"єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані(реконструйовані, переплановані) об"єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об"єктів нерухомого майна може розглядатися лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Рішенням Богунського райсуду м.Житомира від 12 липня 2011 року за ОСОБА_6 визнано право власності на 46/100 ідеальних долей у домоволодінні АДРЕСА_1, а саме на приміщення: передпокою 2-1, коридору 2-2, кімнати 2-3, кімнати 2-4, санвузла 2-5, кухні 2-6, кімнати 2-7, сходинкової клітки 2-8, кімнати 2-9, кімнати 2-10, які разом складають квартиру №2 в даному будинку з виділенням окремої квартири №2 (т.1 а.с.10-12).

Тобто, самовільно зведене спірне нерухоме майно було узаконено на підставі вказаного вище судового рішення.

Вирішуючи спір в частині визнання зазначеної нерухомості спільною сумісною власністю подружжя, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про задоволення вимог позивача в цій частині.

При цьому судом враховано, що відповідно до роз"яснень, що викладені в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з"ясовувати джерело і час його придбання...

Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Аналогічні положення містяться і в ст.62 СК.

Для застосування правил, передбачених зазначеною статтею, збільшення вартості майна повинно відбуватися якраз внаслідок затрат подружжя, незалежно від інших факторів (зокрема, тенденцій до загального подорожчання чи здешевлення конкретного майна), і наявним повинно бути істотне збільшення вартості майна як об"єкту, його якісних характеристик.

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з"ясуванню шляхом порівняння вартості об"єкту в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення.

Зважаючи на наведене та із врахуванням узаконення самовільного будівництва, для вирішення питання про істотність збільшення вартості спірного жилого приміщення в даному випадку з"ясуванню підлягали наступні факти: обсяг спільного майна, що існувало на час розірвання шлюбу сторін; істотність збільшення його вартості за час шлюбу з моменту набуття в дар одним із колишнього подружжя.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, що на час розірвання шлюбу спірна прибудова була зведена.

Такі висновки зроблені судом на підставі детальної та об"єктивної оцінки наданих позивачем доказів (показів свідків, пояснень спеціаліста - працівника КП „Житомирське обласне МБТІ", письмових доказів, наданих установами-надавачами комунальних послуг тощо).

Будь-яких процесуальних порушень, які б давали підстави для переоцінки доказів, апеляційним судом не встановлено.

Відповідно до висновку експертизи, проведеної під час апеляційного розгляду справи вартість подарованої відповідачці частини будинку збільшилась із 465241 грн. до 1211293 грн., або на 746052 грн. (на 62%), що є істотним (т.4 а.с.41). Таке збільшення мало місце за рахунок зміни загальної площі приміщення: з 37,4 кв.м. у 2003 році до 109 кв.м. у 2009 році.

Крім того, експерт встановив, що на час проведення експертизи спірна прибудова згідно плану будинку станом на 25.04.2008 року відповідає по техніко-економічним показникам фактичному об"єкту дослідження.

Тобто, експерт підтвердив, що вже в 2008 році були внесені в технічний план будинку дані про самовільну прибудову, внаслідок якої істотно збільшилось належне ОСОБА_3 майно.

Висновок експерта відповідачами не спростований.

Посилання відповідачів на чеки про придбання будівельних матеріалів висновків суду не спростовують (т.2 а.с.1-57), оскільки вони не ідентифікують ім"я покупця а також датовані в період з листопада 2010 року по березень 2012 року, тобто, після дати засвідчення закінчення спірного будівництвом об"єкта (16.06.2010 року) та видачі сертифіката відповідності державним будівельним нормам, стандартам та правилам (т.2 а.с.246).

Крім того, вирішуючи спір в частині вимог про визнання недійсним договору дарування спірного нерухомого майна, судом першої інстанції враховано наступне.

Відповідно до нотаріально посвідченого договору від 25 травня 2013 року ОСОБА_6 подарувала своїй матері ОСОБА_4 спірну квартиру АДРЕСА_1 (т.1 а.с.61-63).

Зазначений дарунок вчинено без згоди позивача як співвласника нерухомого майна (ст.65 СК).

За таких обставин згідно зі ст.ст.203,ч.1 ст.215 ЦК суд обгрунтовано визнав оспорюваний договір недійсним.

Характер спірних правовідносин судом визначений правильно. Обставини справи судом з'ясовані повно та всебічно. Зібраним у справі доказам дана належна оцінка. Будь-яких процесуальних порушень, які б давали підстави для переоцінки доказів, апеляційним судом не встановлено.

Оскаржуване рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,308,313-315 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Богунського райсуду м.Житомира від 6 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: