Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/790/16 Головуючий у 1 інстанції: Лінник Г.О.
Є.У.№ 324/3/15-ц Суддя-доповідач: Крилова О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Осоцького І.І.

Трофимової Д.А.

при секретарі: Буряк А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 19 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, внесення змін до трудової книжки та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що наказом №98 від 29.04.2008 року, вона була призначена на посаду інженера з проектно-кошторисної роботи тендерного відділу ВАТ «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат», що підтверджується записом №18 в її трудовій книжці. Наказом №296 від 31.03.2011 року, ВАТ «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» реорганізовано у Приватне акціонерне товариство «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат». Наказом №511 від 01.12.2014 року, позивача було звільнено у зв'язку із скороченням штату на підставі ст.40 п.1 КЗпП України. Позивач вважає своє звільнення необгрунтованим, незаконним та безпідставним оскільки її було звільнено на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату, у відповідності до якої трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний у випадку скорочення чисельності або штату працівників. У відповідності до наказу від 29.08.2014 року «Про скорочення чисельності працівників комбінату», виданого ПАО «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат», посаду, яку займала позивач у відповідності до запису в її трудовій книжці, а саме посаду ведучого інженера з проектно-кошторисної роботи тендерного відділу скорочено. Позивач вважає її звільнення незаконним у зв'язку з тим, що на час її звільнення вона працювала не на посаді ведучого інженера, а на посаді в.о. начальника кошторисного бюро тендерного відділу ПАО «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат», про що відповідачем не було внесено запис до її трудової книжки. У 2011 році керівник начальника кошторисного бюро тендерного відділу ПАО «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» пішла у відпуску у зв'язку з вагітністю та пологами, а також до досягнення дитиною трирічного віку. На її посаду наказом по підприємству призначено позивача, і на час звільнення з підприємства позивач перебувала саме на цій посаді. Відповідач звільнив її фактично з посади, яку вона на час звільнення не обіймала. Крім того, на час звільнення, в її трудовій книжці був відсутній запис про її роботу на посаді в.о. начальника кошторисного бюро тендерного відділу ПАО «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» за період 2011-2014 pp. У відповідності до вимог ст. 48 КЗпП України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Таким чином, на час її звільнення позивач займала посаду в.о. начальника кошторисного бюро тендерного відділу, а не посаду ведучого інженера, про що повинно бути внесено записи до її трудової книжки. Крім того, після звільнення позивач звернулася до відповідача із заявою, в якій просила надати їй довідку про її заробітну плату, оскільки у відповідності до вимог ст. 47, 116 КЗпП України, під час звільнення із позивачем повинно бути проведено всі розрахунки та видано трудову книжку, чого з боку відповідача не було зроблено.

Посилаючись на зазначені обставини, просила суд, визнати її звільнення з посади в.о. начальника кошторисного бюро тендерного відділу ПАТ «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» незаконним, та поновити її в займаній посаді; зобов'язати відповідача внести до її трудової книжки записи про її роботу за період 2011-2014 років на посаді в.о. начальника кошторисного бюро тендерного відділу ПАТ «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат»; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час її вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням з 01.12.2014 року по день поновлення на роботі.

Рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 19 жовтня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 487,20 грн.

Не погоджуючись з рішенням районного суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Стаття 308 ЦПК передбачає підстави для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. За її змістом Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно встановив характер правовідносин сторін, повною мірою дослідив обставини справи та надані сторонами докази.

Так, судом було встановлено, що наказом №98 від 29.04.2008 року позивач призначена на посаду інженера з проектно-кошторисної роботи тендерного відділу ВАТ "Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат", що підтверджується записом №18 в її трудовій книжці.

Та обставин , на яку позивач посилається у апеляційній скарзі, що вона на час звільнення виконувала іншу роботу, не може бути підставою для визнання незаконним зввільнення, позаяк цю іншу роботу, як вбачається із справи, вона виконувала як додаткове навантаження без переведення на інші посади.

Наказом №296 від 31.03.2011 року, ВАТ "Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат" реорганізовано у Приватне акціонерне товариство "Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат".

ПАТ "Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат" в процесі здійснення своєї господарської діяльності в ході упорядкування та удосконалення організаційної структури прийняв рішення про скорочення чисельності працівників, про що був виданий наказ №931 від 29.08.2014 року "Про скорочення чисельності працівників комбінату".

Цим наказом було прийнято рішення про скорочення з 01.12.2014 року посади провідного інженера з проектно-кошторисної роботи тендерного відділу ПАТ "Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат", яку позивачка займала на момент звільнення.

Позивач не заперечує і це вбачається зі справи, що вона була своєчасно попереджена про наступне скорочення.

Також позивач не заперечує і посилається в апеляційній скарзі на те, що на час звільнення їй пропонувалися інші посади. Але вона відмовилася від них, тому, що вони не відповідали її кваліфікації та освіті.

Разом з тим, власник є таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Аналогійний висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі № 6-41цс15, який має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Позивач зазначає, що їй на день звільнення було запропоновано перелік вакантних посад. На те, що існували на той час інші вакантні посади вона не посилається.

За ст. 49-2 КЗпП при відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Посилання позивача на те, що їй не була надана перевага залишення на роботі поряд з іншими працівниками, не може бути підставою для поновлення на роботі з таких підстав.

Як вбачається зі справи скороченню підлягала посада, яку обіймала позивач. Така посада була одна, тому її скорочення є правом роботодавця.

За ч. 3 ст. 64 Господарського кодексу України, підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Суд не може втручатися в господарську діяльність підприємства, обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників. Підприємство має на свій розсуд вносити зміни в штатний розпис.

Відповідно до роз'яснень Пленуму верховного суду Україні «Про практику розгляду судами трудових спорів» N 9, 06.11.1992 (п.19) при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування).

З огляду на зазначене, суд правомірно не втручався дослідження питань наявності у позивачки переваг для залишення на роботі порівняно з іншими працівниками, які обіймали інші посади, що не підлягали скороченню.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 19 жовтня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: