АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/8726/15-ц Номер провадження 22-ц/786/393/16Головуючий у 1-й інстанції Савічев В. О. Доповідач ап. інст. Карнаух П. М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Карнауха П.М.

Суддів: Кривчун Т.О., Дряниці Ю.В.

при секретарі - Ткаченко Т.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 27 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача Карнауха П.М., -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 в якому вказував, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 01.04.2008 року, йому належить на праві власності квартира АДРЕСА_1, яка перебуває в іпотеці ВАТ «Укртранснафта» відповідно до договору іпотеки від 24.06.2008 року та на підставі договору безвідсоткової позики № 3062-8/034-00 від 29.12.2007 року, яка була укладена між ним та підприємством ПДМН ПАТ «Укртранснафта» на якому він працює. З 2003 року перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 Сімейне життя не склалося, шлюбно-сімейні відносини вони припинили в січні 2012 року, а згідно рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 30.10.2013 року шлюб був розірваний. З 2012 року ОСОБА_2 створила іншу сім»ю, в спірній квартирі до 18.09.2014 року вона мешкала разом з дітьми та зі своїм новим чоловіком, від якого завагітніла. З 18 вересня 2014 року ОСОБА_2, її син від першого шлюбу ОСОБА_3 та спільний неповнолітній син за вищевказаною адресою не проживають, особистих речей їх в квартирі не мають, житло відповідачі залишили добровільно, забравши всі свої речі.

Просив суд визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3, неповнолітнього ОСОБА_5, 2004 року народження, такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 27 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про позбавлення права користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку особи за місцем реєстрації задоволено.

Визнано ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 і ОСОБА_3, 1993 року народження, такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1

Вирішено питання стягнення судових витрат.

На рішення суду першої інстанції подали апеляційну скаргу ОСОБА_2 в своїх та інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 та ОСОБА_3, в якій з підстав невірного застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права прохають скасувати рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, вказуючи при цьому, що квартира є спільною сумісною власністю, оскільки придбана під час зареєстрованого шлюбу з позивачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Колегія суддів, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, приходить до наступних висновків.

Як установлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що з 27.12.2003 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 12,13).

01.04.2008 року згідно договору купівлі-продажу, укладеного 01.04.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрованому в реєстрі за № 5932, ОСОБА_7 передав у власність ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 9-10).

При цьому, ОСОБА_2 надала нотаріально засвідчену нотаріусом ОСОБА_6 заяву про згоду на придбання її чоловіком ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1 за гроші, які є їхньою спільною сумісною власністю та яка також буде об'єктом права спільної сумісної власності як така, що набута за час шлюбу (а.с. 42).

Право власності на вказану квартиру було зареєстровано за ОСОБА_4 в КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» 09.04.2008 року, про що є відповідний запис: 56 в книзі: 5(а.с.11).

Установлено, що вищевказана квартира перебуває в іпотеці ВАТ «Укртранснафта» відповідно договору іпотеки від 24.06.2008 року та на підставі договору безвідсоткової позики № 3062-8/034-00 від 29.12.2007 року, яка була укладена між ОСОБА_4 та підприємством ПДМН ПАТ « Укртранснафта», на якому позивач працює.

У вказані квартирі зареєстровані ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_3, що підтверджується довідкою ОСББ «Квартал 297-5» за № 5 від 15.10.2015 р. (а.с.7).

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 30.10.2013 року шлюб між сторонами був розірваний (а.с.12).

Згідно Акту від 19.09.2014 р., складеного головою ОСББ ОСОБА_9, членом ОСББ ОСОБА_10, мешканцями будинку ОСОБА_11, ОСОБА_12, встановлено, що ОСОБА_4 виявив, що у квартирі відсутні дружина з дітьми та їхні речі, та зафіксовано, що 18.09.2014 року ОСОБА_2 добровільно з дітьми по незрозумілим причинам залишила квартиру АДРЕСА_2 в невідомому напрямку та на невизначений строк, зібравши всі свої особисті речі (а.с. 14).

Як убачається з Акту від 19.10.2015 року ОСББ «Квартал 297-5», ОСОБА_2, ОСОБА_3 та неповнолітній ОСОБА_5 з 18 вересня 2014 року по даний час за адресою АДРЕСА_1 не проживають (а.с. 8).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі не приймають участі в оплаті житлово-комунальних послуг; колишня дружина позивача проживала в спірній квартирі зі своїм новим чоловіком та дітьми та створили значну заборгованість, яку позивач в даний час особисто погашає, та що реєстрація колишньої дружини позивача та дітей порушує його право як власника щодо розпорядження майном.

Такі висновки суду не відповідають встановленим по справі обставинам та не ґрунтуються на нормах правах, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ст. 317 ЦК України).

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав . Власність зобов'язує.

Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Відповідно до статті 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю, зокрема, є: майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом (статті 60 - 74 Сімейного кодексу України (далі - СК).

Як роз'яснено у п. 34 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5, оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР).

Суд першої інстанції не врахував ту обставину, що спірна квартира належить ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності, оскільки придбана під час зареєстрованого шлюбу, а тому ОСОБА_2 як співвласник зазначеного нерухомого майна має право володіння, користування та розпорядження спірною квартирою на власний розсуд.

При вирішенні спору суд першої інстанції не врахував зазначені приписи закону, а також ту обставину, що відповідач ОСОБА_3 є сином відповідачки та може бути зареєстрований у належній їй на праві спільної сумісної власності квартирі, як і її спільний з позивачем син ОСОБА_5, тому безпідставно задовольнив позовні вимоги про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Окрім того, несплата співвласником житлового приміщення житлово-комунальних послуг не є підставою для визнання цієї особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Також судом першої інстанції не було враховано положення ст. 11 ЦПК України, якою передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З матеріалів справи вбачається, що в прохальній частині позовної заяви вимога про зняття відповідачів з реєстраційного обліку позивачем не заявлялася, проте всупереч ст. 11 ЦПК України суд першої інстанції вирішив це питання та задовольнив позов, тим самим вийшов за межі позовних вимог.

На підставі викладеного ухвалене в справі судове рішення не можна визнати законним та обґрунтованим, тому відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. 303, п.2 ч. 1 ст. 307, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, - задовольнити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 27 листопада 2015 року, - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про позбавлення права користування житловим приміщенням, - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя (підпис) П.М.Карнаух

Судді: (підпис) Т.О.Кривчун

(підпис) Ю.В.Дряниця

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області П.М.Карнаух