Справа № 196/513/16-ц
№ провадження 2/196/335/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2016 року смт. Царичанка Дніпропетровської області

Царичанський районний суд Дніпропетровської області в складі головуючого - судді Бойка Ю.О., з участю секретаря судового засідання Кузнецової Г.С., представника позивача ОСОБА_1, третіх осіб: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Царичанка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила з неповнолітнім сином право користування житловим будинком, а також про зняття з реєстрації, та врахувавши складність справи, у зв'язку з чим відкладаючи, як виняток, складання повного рішення на строк не більше як п'ять днів з дня закінчення розгляду справи, забезпечивши проголошення вступної і резолютивної частини рішення згідно ст. 209 ч.3 ЦПК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_8 звернувся в Царичанський районний суд Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_6, предмет якого склали вимоги про визнання відповідача ОСОБА_6 такою, що втратила право з неповнолітнім сином ОСОБА_4 на користування належним йому житловим будинком по вулиці Урожайна, 11 в смт. Царичанка Дніпропетровської області, а також про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження належним йому житловим будинком шляхом зняття з реєстрації з місця проживання в будинку відповідачки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та її неповнолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позовні вимоги просив задовольнити, посилаючись на ст.ст. 16, 319, 321, 391, 405 ЦК України.

На підтвердження своїх доводів позивач послався на такі документи: паспорт громадянина України на ім'я позивача (а.с.4), довідка про присвоєння ідентифікаційного номера (а.с.5), довідка Царичанської селищної ради Царичанського району Дніпропетровської області від 16.02.2016 року за №1177 (а.с.6), домова книга (а.с.7-8), рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 08.11.2010 року у справі № 2-734/10 (а.с.9), ухвала Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 14.04.2016 року у справі №196/254/16 (а.с.10), відомості з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.32), технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок (а.с.33-34), акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї (а.с.35).

В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на таке.

У квітні 2016 року після померлого діда - ОСОБА_9 він успадкував житловий будинок по вулиці Урожайна, 11 в смт. Царичанка Дніпропетровської області.

Зав життя діда та за його згодою в будинку оселились проживати на правах члена сім'ї і були зареєстровані в ньому 30.01.2001 року його онук ОСОБА_3 з Дружиною ОСОБА_6 та малолітнім сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

За рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 08.11.2010 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 був розірваний.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_6 з сином виселилася з будинку і в даний час постійно проживає з іншим чоловіком в селі ОСОБА_10 селищної ради Магдалинівського району Дніпропетровської області без реєстрації місця проживання за новою адресою.

Вона з сином по даний час залишається зареєстрованою у його будинку по вулиці Урожайна, 11 в смт. Царичанка Дніпропетровської області.

Відповідно до п.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Оскільки відповідач ОСОБА_6 не є членом сім'ї і більше п'яти років не проживає в належному позивачеві житловому будинку у зв'язку з переїздом з сином та інше місце постійного проживання, то вона втратила право на користування будинком і відповідно до положень ст. 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" повинна була знятися з реєстрації з попереднього місця проживання і зареєструватися за новим місцем проживання.

Відповідач ОСОБА_6, не дивлячись на неодноразові попередження не знялась з реєстрації місця проживання в його будинку, чим перешкоджає йому у здійсненні права, передбаченого ст. 319, 321 ЦК України на вільне користування та розпорядженням ним.

За змістом ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Положеннями ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" та п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою КМУ від 02.03.2016 року №207 передбачено зняття з реєстрації місця проживання за рішенням суду.

В судове засідання позивач не прибув, а у письмовій заяві просив справу розглядати без його участі, наполягав на задоволенні позову повністю. Його представник ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги під час розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_6 клопоталася розглянути справу без її участі, у зв'язку з чим подала до суду письмові заперечення та документи на підтвердження своїх доводів.

Не заперечуючи проти позову стосовно своєї особи, відповідач ОСОБА_6 категорично заперечувала проти вирішення питання про скасування реєстрації місця проживання стосовно її неповнолітнього сина, який є студентом ПТУ-88 по спеціальності "Тракторист-машиніст с/г виробництва, слюсар-ремонтник, водій автотранспортних засобів категорії "С"" з 01 вересня 2015 року по 28 червня 2018 року.

Посилається на те, що відповідно до ст. 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Тимчасова відсутність наймача та членів його сім'ї не звільняє їх від виконання обов'язків за договором найму жилого приміщення.

Відповідно до ст. 71 ЖК України жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців, зокрема, у зв'язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання.

Відповідач переконана в тому, що за сином зберігається право на користування вказаним житловим приміщенням, і право на збереження реєстрації за вказаним місцем проживання.

На підтвердження своїх доводів відповідач послалася на такі документи: довідки з місця навчання ОСОБА_4 (а.с.26, 39), витяг з наказу від 01.09.2016 року про поселення до гуртожитку (а.с.40), довідка ОСОБА_10 сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області від 08.11.2016 за №913 (а.с.48), довідка Царичанської ОСОБА_11 ступенів Царичанської районної ради Дніпропетровської області (а.с.49).

Залучений до участі у справі як третя особа ОСОБА_4 підтримав позицію відповідача та зазначив, що стосовно його особи в межах розгляду даної справи, не може бути ухвалено рішення, оскільки до нього особисто позовних вимог позивачем не пред'явлено, хоча він має паспорт громадянина України (а.с.55) і володіє процесуальною дієздатністю в силу частини другої статті 29 ЦПК України.

Треті особи ОСОБА_7, ОСОБА_3, та ОСОБА_2 підтримали сторону позивача.

Перевіривши надані суду документи, з'ясувавши правові позиції сторін в цивільно-правовому спорі, встановивши наявність достатніх для того законних підстав, суд дійшов висновку, що слід позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 задовольнити в частині визнання ОСОБА_6 такою, що втратила право користування належним позивачеві житловим будинком по вул. Урожайна, 11 в смт. Царичанка Дніпропетровської області, в іншій частині заявлених вимог слід відмовити з таких підстав.

Так, відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно частини першої статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

На підставі досліджених в судовому засіданні документів, оцінивши їх як належні та допустимі у сукупності з іншими доказами, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві обставини знайшли своє підтвердження та є достовірними.

Сторонами не заперечується та підтверджено в судовому засіданні документами, що у житловому будинку по вулиці Урожайна, 11 проживали постійно та були зареєстровані разом з ОСОБА_9, який помер 05.06.2001 року: онук - ОСОБА_3 олександрович, 26.0-9.1979 року народження, починаючи із 30.05.2001 року і по цей час; ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, починаючи із 30.05.2001 року і по цей час (родинний зв'язок відсутній); правнук ОСОБА_4, 2901.2000 року народження, починаючи із 30.05.2001 року і по цей час (а.с.6, 7-8).

Син ОСОБА_3 та ОСОБА_6 - ОСОБА_4, проживав в смт. Царичанка та навчався в Царичанській ОСОБА_11 ступенів з 01.09.2006 року по 31.05.2015 року (а.с.49).

З 01.09.2015 року ОСОБА_4 є студентом ПТУ-88 (смт. Магдалинівка Дніпропетровської області) - а.с. 26, 39.

Реєстрація постійного місця проживання ОСОБА_3, який є батьком неповнолітнього ОСОБА_4, є незмінною з 30.05.2001 року.

Згідно рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 08.11.2010 року у справі №2-734/10, яке набрало законної сили, шлюб між ОСОБА_3 і ОСОБА_6 розірваний (а.с.9). З того часу колишнє подружня проживає окремо.

Згідно довідки виконкому ОСОБА_10 селищної ради Магдалинівського району Дніпропетровської області від 08.11.2016 року за № 91 ОСОБА_6 дійсно проживає з 25.09.2016 року разом з дітьми на квартирі за адресою: с. Веселе, вул. Садова, буд. 12, Магдалинівського району Дніпропетровської області та має такий склад сім'ї: ОСОБА_4, син, ІНФОРМАЦІЯ_2; ОСОБА_12, донька, ІНФОРМАЦІЯ_4; ОСОБА_13, син, ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.48).

ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_6, є власником житлового будинку по вулиці Урожайна, 11 в смт. Царичанка Дніпропетровської області з 03.06.2016 року (а.с. 22, 33-34, 10).

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання відповідача особою, що втратила право на користування житловим будинком, належного позивачеві, суд виходив з того, що тривалий час з 2010 року до звернення до суду з позовом відповідач не проживала у житловому будинку по вулиці Урожайна, 11; що між власником цього житлового будинку і відповідачем відсутні будь-які цивільно-правові домовленості щодо користування житлом, а відповідно до рішення суду, яке набрало законної сили, відповідач перестала бути членом сім'ї онука померлого власника, цивільно-правовий спір з участю якого судовим рішенням було закінчено на користь позивача ОСОБА_14, який став власником цього житла (а.с.10).

Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідач не є членом сім'ї ОСОБА_14 та фактично не проживає за вказаною вище адресою більше п'яти років. Між ними не укладалися жодні цивільно-правові угоди про користування житловим приміщенням, витрати на утримання домоволодіння відповідач не ніс.

Таким чином, власником будинку (позивачем) обґрунтовано заявлено вимогу про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у вказаному будинку, а тому позовні вимоги в цій частині заявлених вимог підлягають задоволенню.

При цьому судом враховані висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду України від 27.05.2015 року у справі №6-92цс15, а також від 16.11.2016 року у справі № 6-709цс16, згідно яких власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час,а передбачений ст. 391 ЦК України спосіб захисту - усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпорядження своїм майном - підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна, і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем.

Вирішуючи питання щодо заявленої вимоги про зняття відповідача з реєстрації за вказаною вище адресою, суд приходив з такого.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" № 1382-IV від 11 грудня 2003 року зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Визначені частиною другою статті 16 ЦК України способи захисту цивільних прав та інтересів судом не містять такого способу захисту як зняття з реєстрації особи. Крім того, вирішення питань щодо реєстрації чи зняття з реєстрації здійснюється відповідними органами реєстрації, а тому вимога про зняття з реєстрації відповідача не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, у зв'язку з чим суд дійшов висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_14 в цій частині слід відмовити.

Враховуючи те, що неповнолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, який в силу приписів статті 29 ЦПК України може особисто здійснювати процесуальні права та виконувати свої обов'язки у справах, що виникають з відносин, у яких він особисто бере участь, і стосовно особи якого спрямовані позовні вимоги, позивачем ОСОБА_14 не був залучений до участі у справі як відповідач (співвідповідач), суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог в частині визнання неповнолотньої особи такою, що втратила право користування житлом та зняття його з реєстрації слід відмовити, так як рішення суду не може стосуватися інших осіб, крім сторін у судовій справі позовного провадження в межах заявленого предмета позову.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем в розмірі сплаченого судового збору, повинні бути стягнуті з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 16, 383, 391 ЦК України, ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" № 1382-IV від 11 грудня 2003 року, ст.ст. 3, 8, 88, 208, 209, 212-215, 218, 224, 225, 226, 292, 294, 360-7 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_5 задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_6 такою, що втратила право користування належним ОСОБА_5 житловим будинком по вул. Урожайна, 11 в смт. Царичанка Дніпропетровської області.

В іншій частині заявлених вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 551,20 грн. на відшкодування понесених позивачем судових витрат зі сплати судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Царичанський районний суд Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційна скарга не була подана. В разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Царичанського районного суду

Дніпропетровської області ОСОБА_15