У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

27 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Дербенцевої Т.П., Попович О.В.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного банку «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про передачу предмета іпотеки в управління іпотеко держателя та зобов'язання вчинити певні дії,

за касаційною скаргою представника публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» - Шуліки АліниВолодимирівни на заочне рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 05 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

23 вересня 2014 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом до ОСОБА_3

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 грудня 2014 року в якості співвідповідача залучено

ОСОБА_4

Позов обґрунтовано тим, що заочним рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 квітня 2013 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_3 на праві власності. Зазначене судове рішення виконати неможливо, оскільки відповідачі перешкоджають у доступу до квартири і у добровільному порядку квартиру не звільняють. Посилаючись на наведене та ст. 34 Закону України «Про іпотеку», банк просив передати предмет іпотеки в управління іпотекодержателя, зобов'язати відповідачів звільнити квартиру від будь-яких осіб та особистого майна.

Заочним рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 05 березня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк»

Шуліка А.В., посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника скаржник ОСОБА_6, обговоривши доводи касаційної скарга та перевіривши їх відповідно до матеріалів справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову в частині передачі предмета іпотеки, на яке звернуто стягнення, в управління іпотекодержателю, суд першої інстанції виходив із того, що за наявності судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки застосування ст. 34 Закону України «Про іпотеку», а саме передача майна в управління, неможливо, оскільки такі вимоги при розгляді справи про звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку ст. 39 Закону України «Про іпотеку» не розглядались.

Апеляційний суд, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, також зазначив, що перелік підстав, за якими виникають правовідносини щодо управління майном, визначені у главі 70 Цивільного кодексу України, а таких підстав у справі не встановлено.

Колегія суддів не погоджується з висновками судів в цій частині.

Так, судом встановлено, що 23 травня 2005 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник ОСОБА_3 отримав кредитні кошти в розмірі 21900 доларів США на строк до

22 травня 2015 року із сплатою відсотків на придбання квартири.

У забезпечення виконання умов кредитного договору між банком та позичальником було також укладено договір іпотеки, за яким останній передав позивачу в іпотеку належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1, яка належала

ОСОБА_3 на праві власності, вартістю за домовленістю сторін

101 000 грн.

ОСОБА_3 умови договору щодо вчасного повернення кредиту, сплати процентів за користування ним та комісії належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 10 січня 2013 року виникла заборгованість зі кредитним договором у загальному розмірі

27 513,78 доларів США.

Заочним рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 квітня 2013 року в рахунок погашення вказаної заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки - належну ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про іпотеку», на яку посилався банк в позовній заяві, після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду.

Установлено, що в порядку ст. 39 Закону України «Про іпотеку» на предмет іпотеки - квартиру звернуто стягнення в судовому порядку, рішення суду не виконано.

Таким чином висновки суду про те, що вирішення питання про передачу предмета іпотеки в управіління іпотекодержателю можливо лише в порядку ст. 39 Закону України «Про іпотеку» при зверненні стягнення на предмет іпотеки, є передчасними та суперечать нормам ст. 34 цього ж Закону.

Крім того, посилання в ухвалі апеляцйного суду на те, що спірні правовідносини релулюються положеннями глави 70 ЦК України, є безпідставними, оскільки положеннями глави 70 ЦК України регулюються договірні зобов'язання, які виникають при укладенні договору управління майном, у той час як між сторонами у справі виникли правовідносини із застосування положень про правові наслідки, завдані невиконанням зобов'язань, визначених договором або законом.

Що стосується рішення суду про відмову у задоволенні вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про зобов'язання відповідачів звільнити спірну квартиру, то вони зроблені з дотриманням норм матеріального права, оскільки у тому випадку, коли існує рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та розпочато процедуру його примусового виконання застосовується порядок звільнення мешканцями житлового будинку чи житлового приміщення, що передане в іпотеку та щодо якого здійснюється процедура звернення стягнення, передбачений ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України.

З огляду на наведене, як суд першої інстанції, так і апеляційний суд не повно встановилифактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та не визначили характер правовідносин, що виник між сторонами і правову норму, яка підлягає до застосування при їх вирішенні.

За таких обставин судові рішення в цій частині не відповідають вимогам ст. 212-214, 315 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених судових рішень із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, у процесі якого суду слід урахувати наведене та залежно від установленого вирішити спір.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» - Шуліки Аліни Володимирівни задовольнити. Заочне рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 05 березня 2015 року скасувати в частині передачі предмета іпотеки в управління іпотеко держателя.

Справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції. В решті заочне рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

О.В. Попович

В.О. Савченко