У х в а л а

іменем україни

16 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.,

суддів: Євтушенко О.І., Іваненко Ю.Г.,

ЗавгородньоїІ.М., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_3 про оголошення померлим ОСОБА_4, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 3 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про оголошення померлим ОСОБА_4

В обґрунтування заяви зазначав, що ОСОБА_4 є його батьком, який у жовтні 2007 року виїхав на роботу до Автономної Республіки Крим і з того часу жодних відомостей від нього не було, у зв'язку з чим вони з матір'ю вимушені були звернутися до суду із завою про визнання батька безвісно відсутнім. Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 4 лютого 2011 року ОСОБА_4 визнано безвісно відсутнім з 1 січня 2008 року.

Посилаючись на викладене й на неможливість оформити в повному обсязі спадщину після смерті матері ОСОБА_6 через відсутність батька (чоловіка померлої), який також є спадкоємцем першої черги, ОСОБА_3 просив заяву задовольнити та оголосити ОСОБА_7 померлим.

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 20 жовтня

2011 року заяву ОСОБА_3 задоволено. Визнано померлим

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Призначено

ОСОБА_3 опікуном над майном ОСОБА_4

Ухвалою Ленінського районного суду м. Вінниці від 2 грудня

2011 року роз'яснено зазначене рішення суду в частині того, що

ОСОБА_4 оголошується померлим від дня набрання законної сили рішенням суду про оголошення його померлим.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 3 серпня 2015 року рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 20 жовтня 2011 року та ухвалу цього ж суду від 2 грудня 2011 року скасовано, заяву ОСОБА_3 задоволено.

Оголошено ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, померлим із дня набрання рішенням законної сили.

У касаційній скарзі ОСОБА_8 просить рішення апеляційного суду Вінницької області від 3 серпня 2015 року скасувати й залишити в силі рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 20 жовтня 2011 року, що було помилково скасовано, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Скасовуючи рішення суду першої інстанцій та задовольняючи заяву ОСОБА_3, апеляційний суд виходив із обґрунтованості заявлених вимог, при цьому зазначив про порушення судом першої інстанції порядку розгляду даної заяви.

Однак, з такими висновками суду апеляційної інстанції повністю погодитися не можна, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК Українипід час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно зі ст. 303 ЦПК Українипід час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вказаним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судом установлено, що батьками ОСОБА_3 є ОСОБА_4 та ОСОБА_6, які перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 березня

1990 року.

ОСОБА_9, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 є співвласниками квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 4 лютого

2011 року ОСОБА_4 визнано безвісно відсутнім із 1 січня 2008 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_6

Звертаючись до суду із заявою про визнання ОСОБА_4 померлим, ОСОБА_3 зазначав про неможливість оформлення права власності в порядку спадкування після смерті матері на квартиру АДРЕСА_1, співвласником якої та спадкоємцем після смерті ОСОБА_6 є також його батько ОСОБА_4

Разом з тим, як убачається із матеріалів справи, ОСОБА_10 є також донькою ОСОБА_4 й нею було отримано дублікат свідоцтва про смерть ОСОБА_4, згідно з яким останній помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, підстави видачі свідоцтва не зазначено.

Статтею 234 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають юридичне значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Порядок розгляду справ окремого провадження регламентовано ст. 235 ЦПК України, відповідно до положень якої справи окремого провадження розглядаються судом із додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду, що зумовлено особливостями справ окремого провадження, у тому числі й про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а саме: відсутністю спору про право.

За правилами ст. 246 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживаннязаявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

За положеннями ст. 46 ЦК Українифізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Відповідно до змісту зазначеної норми кожна з цих підстав є самостійною для визнання особи такою, що померла, і в залежності від підстав визнання особи, такою що померла, визначається строк, протягом якого мають бути відсутні відомості про особу у місті її постійного проживання.

Згідно зі ст. 47 ЦК Україниправові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п'яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв'язку з відкриттям спадщини. Нотаріус, який видав спадкоємцеві свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, накладає на нього заборону відчуження.

Відповідно до ч. 6 ст. 235 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз'яснено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Як роз'яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Проте, вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій на порушення вимог ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернули, доводів ОСОБА_3 та ОСОБА_10 належним чином не перевірили, не врахували, що вони є спадкоємцями першої черги після ОСОБА_4, відносно якого заявлені вимоги про оголошення його померлим, не з'ясували можливих юридичних наслідків для вказаних осіб у разі оголошення ОСОБА_4 померлим, унаслідок чого не визначилися з видом цивільного судочинства, за яким мають розглядатися вимоги

ОСОБА_3, не взяли до уваги, що спір про право вирішується в порядку позовного провадження.

Крім того, під час розгляду справи судами не враховано положення

ч. 4 ст. 234 ЦПК України, відповідно до якої у випадках, встановлених

п.п. 1, 3, 4, 9, 10 ч. 2 цієї статті (п. 3 ч. 2 ст. 234 ЦПК України - визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою), розгляд справ проводиться судом у складі одного судді і двох народних засідателів.

За таких обставин ухвалені у справі судові рішення не можуть вважатися законними й обґрунтованими, у зв'язку із чим, відповідно до

ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 20 жовтня

2011 року та рішення апеляційного суду Вінницької області від 3 серпня

2015 року скасувати.

Справу за заявою ОСОБА_3 про оголошення померлим ОСОБА_4 передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Мартинюк

Судді: О.І. Євтушенко

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко

О.В. Попович