Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 333/6318/15 Головуючий у 1-й інстанції: Фунжий О.А.
Провадження № 22-ц/778/1427/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Кримської О.М.,

суддів: Подліянової Г.С.,

ОСОБА_2,

секретаря Мельник З.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 січня 2016 року у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА :

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, постачання гарячої та холодної води.

Позовні вимоги з урахуванням уточнень (а.с. 56-57) мотивовано тим, що відповідачі є мешканцями квартири АДРЕСА_1. Позивач надає відповідачам послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води. Відповідачі користуються наданими послугами, однак їх вартість сплачують частково, в зв'язку з чим за період з 1 січня 2009 р. до 31 липня 2015 р. виникла заборгованість на суму 3534 грн. 97 коп., яку позивач просить стягнути з відповідачів солідарно, та витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 січня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення, постачання гарячої та холодної води і водовідведення за період з 1 жовтня 2009 р. до 31 липня 2015 р. в сумі 3 045 грн. 86 коп. Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, на користь Концерну «Міські теплові мережі», витрати на сплату судового збору в сумі по 69 грн. 97 коп.з кожного.

У задоволені позову Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про стягнення заборгованості за вище надані послуги за період з 1 січня 2009 р. до 1 жовтня 2009 р. в сумі 489 грн. 11 коп. відмовлено у зв'язку зі спливом позовної давності.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що за адресою АДРЕСА_2 мешкають та зереєстровані ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_6, особистий рахунок №112403045 відкрито на ОСОБА_4

Позивач надає мешканцям квартири АДРЕСА_1 житлово-комунальні послуги з централізованого опалення, постачання гарячої, холодної води та водовідведення.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що у порушення статей 20, 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відповідачі за надані послуги не в повній мірі сплачували кошти Концерну «Міські теплові мережі» , неукладання договору про надання житлово-комунальних послуг у письмовій формі не звільняє від оплати за фактично надані послуги, задоволенню підлягають вимоги про стягнення заборгованості в межах позовної давності з відповідачів солідарно з жовтня 2009 року до 31 липня 2015 року в сумі 3045 грн. 86 коп.

У відповідності до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України та роз'ясненнями п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" апеляційним судом рішення суду першої інстанції переглядається лише в частині його оскарження.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог з застосуванням позовної давності сторонами не оскаржується і відповідно до ст.303 ЦПК України не переглядається.

Рішення суду оскаржується ОСОБА_3 в частині, якою задоволені позовні вимоги, з мотивів предявлення їх за межами позовної давності та неправильного застосування положень ст.264 ЦК України про переривання позовної давності. Проте доводи є неприйнятними, виходячи з наступного.

Згідно з ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до вимог ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Частинами першою, п'ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач

Позивач заявив позовні вимоги на суму 3560.95 грн. Суд правильно встановив, що в межах позовної давності предявлені вимоги на суму 3045 грн. 86 коп., які нараховані з жовтня 2009 року по 31 липня 2015 року.

Позов у даній справі предявлено 27 серпня 2015 року.

30 серпня 2012 року Концерн міські теплові мережі звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_6 заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, постачання холодної, гарячої води і водовідведення щодо заборгованості, яка нарахована починаючи з січня 2009 року по липень 2012 року. ( а.с. 130-131 ).

Ухвалою судді від 17 вересня 2012 року у прийнятті заяви про видачу судового наказу за заявою Концерну « Міські теплові мережі» відмовлено ( а.с. 8).

Таким чином, в даному випадку перебіг позовної давності був перерваний поданням 30.08.2012 року заяви про видачу судового наказу та почався заново з поданням у серпні 2015 року відповідного позову після відмови у прийняті заяви Концерну « Місьі теплові мережі» від 17 вересня 2012 року.

За таких обставин, суд правильно дійшов висновку, що позивач не пропустив строк звернення до суду за захистом своїх прав щодо стягнення заборгованості за наданні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої та холодної води і водовідведення за період з жовтня 2009 року по 31 липня 2015 року,які підлягають стягненню з відповідачів солідарно відповідно до положень ст. 64 Житлового Кодексу Української РСР.

Відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг позовної давності.

Доводи апеляційної скарги про те, що з ним не був укладений договір з надання вказаних послуг, тому не має підстав для стягнення заборгованості в тому й числі у солідарному порядку є неприйнятними.

Свобода договору, закріплена у ст. ст. 6,627 ЦК України, яка полягає у праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, при виборі контрагентів та при погодженні умов договору, не є безмежною.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до п.5 ч.3 ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживачі зобов'язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627,630 ЦК України та ст. ст. 19,20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг з позивачем сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, оскільки в силу ст. 11 ЦК України та п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживачі зобов'язані оплатити послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Такі висновки суду першої інстанції узгоджуються із вимогами закону та практикою Верховного Суду України (постанови від 10 жовтня 2012 року № 6-110цс12 та від 30 жовтня 2013 року № 6-59цс13).

Відповідно до ст. 64 Житлового Кодексу Української РСР повнолітні члени сімї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобовязаннями, що випливають із договору найму жилого приміщення.

Згідно довідки виданої КП « Основаніє» від 13.08.2012 року вбачається, що за адресою АДРЕСА_2 мешкають та зереєстровані ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_6, особистий рахунок №112403045 відкрито на ОСОБА_4 ( а.с. 9-10).

Виходячи з наведеного аргументи апеляційної скарги не є виправданими і не спростовують висновків суду.

У відповідності до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 січня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: Г.С. Подліянова

ОСОБА_2