Справа № 127/6464/16-ц Провадження № 22-ц/772/2359/2016Головуючий в суді першої інстанції Федчишен С. А.
Категорія 27Доповідач Денишенко Т. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Він-ницької області в складі:

головуючої судді Денишенко Т.О.,

суддів Луценка В.В., Сопруна В.В.,

при секретарі Торбасюк О.І.,

за участі апелянта, відповідача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3, позивача ОСОБА_4, його представника ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційно-го суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_4 до ОСОБА_2

про стягнення боргу за договором позики в сумі 36259,58 гривень,

за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рі-шення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 червня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

29 березня 2016 року ОСОБА_4 звернувся у Вінницький міський суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за дого-вором позики в сумі 36259,58 гривень ( а. с. 2-3 ). Позов мотивований тим, що сторони у справі 01 липня 2015 року уклали договір позики на суму 25 тисяч гривень на строк до 30 вересня 2015 року. Однак, у визначений договором строк відповідач позику не повернув, ухиляється від виконання свого обов'язку за дійсним правочином, чим порушив взяті на себе зобов'язання. За викладених фактичних обставин позивач просив стягнути суму позики із застосуванням до боржника штрафних санкцій, інфляційних нарахувань та 3% річних за період прострочення повернення коштів.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09 червня 2016 року позов задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 борг в сумі 25 тисяч гривень, 5 тисяч гривень штрафу, 369,37 гри-вень - 3% річних за прострочення повернення позики, інфляційні втрати в роз-мірі 470,49 гривень, всього - 30839,86 гривень, 551,20 гривню у відшкодування витрат зі сплати судового збору. У задоволенні позовних вимог про стягнення пені в сумі 5419,72 гривень відмовлено ( а. с. 64-67 ).

Не погоджуючись з ухваленим рішенням у справі, відповідач ОСОБА_2 оскаржує його в апеляційному порядку, просить дане судове рішення ска-сувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному об-сязі. Апелянт посилається на ухвалення оскаржуваного рішення з порушенням вимог матеріального і процесуального права, за неповного з'ясування судом об-ставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, які суд вважав встановленими, неврахування судом обставин, які мають істотне значення для справи ( а. с. 71-72 ).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення та заперечення на апеляційну скаргу сторін у справі, їхніх представників, дослідивши матеріали справи, проа-налізувавши в сукупності наявні в ній докази, перевіривши законність і обґрун-тованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими об-грунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочин-ства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були до-сліджені в судовому засіданні. Умовами обгрунтованості є повне і всебічне з'я-сування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що між сторонами у справі 01 липня 2015 року був укладений договір позики, згідно умов якого позивач позичив відповідачеві ко-шти в сумі 25 тисяч гривень. Окремою розпискою від 01 липня 2015 року ОСОБА_6 засвідчив, що отримав від ОСОБА_4 ці кошти в якості позики.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_4, суд першої інстанції у від-повідності з нормами статей 207, 526, 530, 549, 610, 625, 1046, 1047, 1049, 1050, 1051 ЦК України прийшов до висновку про обгрунтованість та доведення заяв-лених позовних вимог, крім вимоги в частині стягнення пені в сумі 5419,72 гри-вень.

З таким висновком суду першої інстанції слід погодитися як доведеним, правильним, законним. При цьому колегія суддів апеляцяйного суду звертає увагу, що відповідач дійсно, на доведення своєї позиції у справі, не оспорив в установленому порядку укладеного з ОСОБА_4 правочину з тієї підстави, що грошові кошти насправді не були йому передані позикодавцем ( безгрошо-вість договору ).

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, ОСОБА_2 зазначає, що кошти при укладенні договору позики йому не передавалися і це підтвердили свідки, допитані судом, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 Укладення договору було своєрідною страховкою для роботодавця, оскільки відповідач безпосередньо працював з матеріальними цінностями, отримував гроші за то-вар, які передавав роботодавцю. Апелянт наполягає на тому, що договір позики та розписка про отримання коштів були ним підписані під впливом обману, зло-вживання ОСОБА_4 своїм становищем. На думку ОСОБА_2, договір позики між ним та позивачем не був укладений, а за фактом неукладеності до-говору у сторін не виникає жодних цивільних прав та обов'язків. За показан-нями допитаних свідків, наявних інших доказів суду належало відмовити у по-зові, тому суду апеляційної інстанції слід виправити допущену помилку ( а. с. 71-72 ).

З мотивами апеляційної скарги погодитися не можна, оскільки вони не впливають на законність, правильність, обгрунтованість ухваленого судом пер-шої інстанції рішення. Суд вірно визначився у правовідносих, що склалися між сторонами у справі, застосував норми матеріального права, що регулюють дані правовідносини, тому колегія суддів апеляційного суду не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2

Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 308 ЦПК України встановлено, що апеляційний суд відхиляє апе-ляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстан-ції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального пра-ва. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з од-них лише формальних міркувань.

Керуючись нормами статей 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія cуддів апеляційного суду -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошен-ня, однак вона може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціа-лізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча:/підпис/

Судді:/підписи/

З оригіналом вірно: