Справа № 2-1268/2009
Провадження № 22-ц/779/620/2016
Головуючий у 1 інстанції Бердан Н. В.
Суддя-доповідач Бойчук І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів Горейко М.Д., Ясеновенко Л.В.,

секретаря Драганчук У.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за поданням Головного державного виконавця відділу ДВС Калуського міськрайонного управління юстиції Мельник Н.В. про обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Калуського міськрайонного суду від 26 січня 2016 року

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 26 січня 2016 року подання задоволено.

Заборонено ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянці України виїзд за межі України без вилучення паспортного документу на строк до виконання нею зобов'язання по виконавчому листу №2-1268/09 від 16.12.2015р. по сплаті на користь ОСОБА_4 48 500 грн. позики, 540 грн. державного мита, 250 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення та 220 грн. за надання юридичної допомоги.

Апелянтка на ухвалу суду першої інстанції подала апеляційну скаргу в якій зазначає, що в обґрунтуванні підстав задоволення подання про тимчасове обмеження в праві виїзду її за кордон, суд першої інстанції взяв за основу лише акт державного виконавця про вихід по місцю проживання та відсутність на час такого виходу боржника, а також зміна місця проживання (реєстрації) на час розгляду подання та не з'явлення на виклик виконавця за повістками.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» не передбачено, що суд може встановити тимчасове обмеження у праві виїзду громадянина за кордон.

Апелянтка вважає, що суд першої інстанції міг лише тимчасово затримати або вилучити паспорт і саме цей факт був би підставою для тимчасового обмеження громадянина у виїзді за кордон, оскільки Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» не наділив суд правом тимчасово обмежувати громадянина у виїзді за кордон.

Суд першої інстанції повинен був взяти до уваги те, що ухилення - це навмисне чи інше свідоме невиконання обов'язків, особа, яка має невиконані зобов'язання і не може вважатись винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне. Задоволення подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання та правильне застосування санкцій передбачених ч. 2 та 4 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» шляхом та в порядку передбаченого виключно даною нормою закону.

Крім того, умисне ухилення боржника від виконання обов'язків має місце лише тоді, коли у боржника є всі реальні можливості його виконати (наявність майна, грошових коштів, заробітної плати та інше) що в даному випадку відсутнє.

Судом першої інстанції не було всебічного і повного з'ясовано всіх обставин, повноти вивчення виконавчих дій, державна виконавча служба не надала жодного допустимого та належного доказу того, що боржник свідомими діями, маючи всі реальні можливості умисно не виконує покладені на неї зобов'язання.?

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити ухвалу про відмову у задоволенні подання головного державного виконавця.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги.

Судом встановлено, що відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 22.12.2015 року та дубліката виконавчого листа №2-1268/09 від 16.12.2015р ОСОБА_3 зобов'язана сплатити на користь ОСОБА_4 48 500 грн. позики, 540 грн. державного мита, 250 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення та 220 грн. за надання юридичної допомоги.

Згідно ст.377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця. Згідно ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Виконавчий лист знаходиться на виконанні у відділі державної виконавчої служби Калуського міськрайонного управління юстиції. Згідно актів /а.с.116-119/ державним виконавцем неодноразово були здійсненні виходи за відомими адресами проживання боржника, однак двері ніхто не відкривав, а на повістки про виклик, які залишали в дверях боржник не з'являлася.

Судом також встановлено, що ОСОБА_3 змінює місце проживання, а саме, в постанові про відкриття виконавчого провадження її адреса зазначена АДРЕСА_3 /а.с.110/, при подачі апеляційної скарги по даній справі /а.с.63/ боржником зазначена адреса проживання АДРЕСА_1 у адресній довідці /а.с.115/ місце реєстрації ОСОБА_3 зазначено АДРЕСА_2. Дані обставини судом розцінено як ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на неї судовим рішенням.

Також, на думку колегії суддів, боржниця, знаючи про існування неповернутого нею боргу за вищевказаним судовим рішенням, протягом тривалого проміжку часу не виконує рішення суду та не повернула борг хоча б частково, що є підставою вважати про ухилення її від виконання зобов'язання. При цьому остання подала на адресу виконавчої служби заяву про належне їй майно, яке не знаходиться за місцем її проживання, що підлягає перевірці і розцінюється у даному випадку як ухилення нею від виконання зобов'язання по поверненню боргу на користь ОСОБА_4

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність обмежити її виїзд за межі України до виконання боргового зобов'язання.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують її законності та обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Калуського міськрайонного суду від 26 січня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: І.В. Бойчук

М.Д. Горейко

Л.В. Ясеновенко