САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/42/16-ц
Провадження №2/726/115/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.02.2016 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівців у складі: головуючого судді Мілінчук С. В., при секретарі Сківернічук А.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернівці справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Кредо-центр» про порушення прав споживача, визнання договору недійсним та стягнення коштів,- суд

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернулась до суду із позовом до ТОВ «Кредо-центр» в якому вказує, що 19.11.2012 року між сторонами було укладено договір № 150130 про надання послуг спрямованих на придбання товару. Відповідно до умов договору, клієнт оцінює вигідність придбати товар за попередньо накопичені ним кошти, можливість отримання у власність лише частково сплаченого майна з наступним погашенням його залишкової вартості. Клієнт зобовязаний сплатити одноразово реєстраційний платіж при підписанні договору та комісійний платіж відповідно до відсутку зазначеному в додатку № 1 до договору, а також щомісячно сплачувати чистий платіж та адміністративні витрати.

На виконання вказаного договору позивач сплатила 4025,00 гривень, однак вказує, що відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач здійснював нечесну підприємницьку практику, яка є забороненою, та у таких діях ТОВ «Кредо-центр» вбачається побудова «пірамідальної схеми», що є введенням споживачів в оману шляхом залучення їхніх коштів без подальшої фактичної реалізації товару та надання компенсації споживачу за рахунок залучення до «схеми» інших учасників. Вважає, що здійснений між сторонами правочин є недійсним, оскільки порушує положення ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» та здійснений з використанням нечесної підприємницької тактики.

Окрім того вважає, що окрім суми внесеної на виконання договору, яка підлягає стягненню, із відповідача необхідно стягнути також інфляційні втрати та 3 % річних.

На підставі викладеного, просить суд ухвалити рішення, яким визнати договір № 150130, укладений між сторонами, недійсним та стягнути із відповідача на її користь сплачені нею грошові кошти у розмірі 4025,00 гривень, а також інфляційні витрати та 3 % річних у розмірі1569,46 гривень.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат ОСОБА_2 дав пояснення аналогічні викладеним в позові, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не зявися, проте надіслав до суду письмові пояснення в яких вказує, що вказаний договір між сторонами було укладено відповідно до чинного законодавства та підстави для визнання його недійсним відсутні. Зазначає, що після укладання договору, позивач не виконував належним чином його умови, необхідні платежі не сплачував. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Суд дослідивши матеріали справи, вислухавши доводи сторін, оцінивши належність, допустимість та достовірність доказів, приходить до висновку про необґрунтованість позову та необхідність відмовити у його задоволенні в повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Предметом позову, заявленого позивачем, є порушення його права, як споживача, а тому ОСОБА_1 вважає, що способом захисту її порушеного права буде визнання укладеного між сторонами договору недійсним із застосуванням наслідків недійсності правочину.

Судом встановлено, що предметом договору № 150130 про надання послуг, укладеного між ТОВ «Кредо-центр» та ОСОБА_1 03.03.2015 року, є надання компанією, яка діє від свого імені в інтересах і за рахунок клієнта, системи послуг, спрямованих на придбання клієнтом товару, зазначеного в додатку № 1 до цього договору, на умовах («додаток № 2 до договору»).

Як вбачається із умов договору клієнт оцінює вигідність придбати товар за попередньо накопичені ним кошти, можливість отримання у власність лише частково сплаченого майна з наступним погашенням його залишкової вартості протягом достатнього для клієнта періоду часу з мінімальними адміністративними витратами. Клієнт зобовязався сплатити одноразово реєстраційний платіж в розмірі 2520,00 гривень та комісійний платіж в розмірі 2520,00 гривень а також щомісячно сплачувати компанії обоязковий платіж в розмірі 595,23 гривні та адміністративні витрати в розмірі 100,00 гривень.

Дослідивши матеріали справи, в судовому засіданні встановлено, що відповідно до пункту 7.1 невід'ємними складовими договору є додатки № 1 та № 2.

Встановлено також і те, що на виконання договору, ОСОБА_1 перерахувала на рахунок ТОВ «Кредит-центр» грошові кошти у розмірі 4025,00 гривень, що підтверджується банківськими чеками на здійснення таких операції датовані 14.03.2015 року та 18.04.2015 року.

Однак, як це вбачається із листа ТОВ «Кредо-центр» № 05/050 від 29 травня 2015 року, ОСОБА_1 не виконала свої зобовязання передбачені договором, а тому відповідач повідомив клієнта про розірвання договору в односторонньому порядку та зазначив про можливість відновлення участі у програмі, передбаченій договором, після погашення заборгованості. Право на такі дії з боку ТОВ «Кредо-центр» передбачені п.9.3. додатку № 2 де вказано, що за невиконання, або неналежне виконання умов договору, компанія має право в односторонньому порядку припинити дію договору.

Оцінюючи посилання позивача про здійснення його діяльності та укладенні правочину із застосуванням нечесної підприємницької тактики відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», що тягне за собою недійсність правочину, суд приходить висновку про наступне.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Додаток № 2 до договору, визначає загальні умови програми "Кредо-Центр", пункт 1.3 яких передбачає, що предметом договору є послуги, які надаються шляхом формування об'єднання учасників програми "Кредо-Центр" та створення фонду з метою придбання товарів у групах. У пункті 1.5 цих умов зазначено, що внесені ОСОБА_1 суми чистих платежів використовуються для формування грошового фонду з метою здійснення почергової оплати товарів на користь кожного з учасників програми.

Процедура отримання товару учасником програми врегульована у статті 4 додатку № 2. Згідно з пунктом 4.1 цього додатку компанія організовує та проводить видачу коштів на придбання товару. Учасник набуває право брати участь у найближчій видачі коштів після вчасної чергової проплати чистого внеску. Згідно з пунктом 4.7 додатку № 2 право на отримання товару надається шляхом підрахунку чистих платежів та графіка платежів. Пріоритетне право на отримання товару має учасник з найбільшою кількістю сплачених чистих платежів згідно з графіком платежів, який своєчасно й відповідно до умов договору виконує свої зобов'язання.

Частиною першою статті 227 ЦК України визначено, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

За змістом статті 9 Закону України від 1 червня 2000 року № 1775-ІІІ "Про ліцензування певних видів господарської діяльності" та статті 34 Закону України від 12 липня 2001 року № 2664-ІІІ "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" (далі - Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг") діяльність із надання фінансових послуг підлягає ліцензуванню.

До фінансових послуг, зокрема, належить діяльність з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (пункт 11 1 частини першої статті 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" (Закон від 2 червня 2011 року № 3462-VII).

Судом встановлено, що така ліцензія була видана ТОВ «Кредо-центр» на підставі розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 690 від 28.02.2013 року.

Відповідно до абз. 4 п.1.2 Розпорядження Національної комісії, що здійснює регулювання ринків фінансових послуг №1676 від 09.10.2012 року договір про надання послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі (далі - договір про адміністрування) - укладений в письмовій формі договір, за яким одна сторона (ліцензіат) за винагороду зобовязується забезпечити придбання певного товару другій стороні (учаснику групи) за рахунок об'єднаних періодичних платежів учасників групи, а друга сторона зобовязується сплатити поточну ціну цього товару шляхом внесення періодичних платежів та винагороду ліцензіату;

Відповідно до положень, закріплених у частині першій, пункті 7 частини третьої, частини шостої статті 19 Закону України "Про захист прав споживачів", забороняється здійснення нечесної підприємницької практики.

Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Зокрема, згідно з пунктом 7 частини третьої статті 19 цього Закону забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Таким чином, Законом України "Про захист прав споживачів" закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми.

При цьому в зазначеному Законі нормативне визначення поняття "пірамідальної схеми" не надано, однак визначені ознаки, які відносять діяльність суб'єкта підприємництва до "пірамідальної схеми".

Зміст пункту 7 частини третьої статті 19 Закону України "Про захист прав споживачів" дає підстави для висновку, що поняття "пірамідальна схема" у розумінні цієї норми має такі обов'язкові ознаки: а) здійснення оплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару.

Отже, для визначення "пірамідальної схеми" необхідна наявність усіх зазначених ознак у сукупності.

Відсутність будь-якої з вищевказаних ознак виключає можливість визнання схеми як "пірамідальної", тобто такої, що порушує норми чинного законодавства України.

Висновок про саме таке застосування статті 19 Закону України "Про захист прав споживачів" міститься в постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року (справа № 6-14цс13).

Так, пірамідальній схемі властива сплата коштів за можливість одержання окремим учасником грошової компенсації, яка повинна надаватися за рахунок залучення цим учасником схеми інших споживачів.

У той самий час предметом договору, укладеного в рамках функціонування системи придбання товару в групах "Кредо-Центр", є надання учаснику програми адміністративних послуг, у тому числі фінансового характеру, з метою придбання ним товару.

Відповідно до статті 6 пункту 6.2 договору ТОВ "Кредо-Центр" гарантує надання кожному учаснику отримання товару за умови виконання ним усіх зобов'язань, передбачених договором.

Таким чином, посилання позивача про те, що діяльність ТОВ "Кредо-Центр" за угодою сторін є функціонуванням "пірамідальної схеми", суперечить змісту пункту 7 частини третьої статті 19 Закону України "Про захист прав споживачів" у зв'язку з відсутністю в діяльності товариства головних ознак "пірамідальної схеми" - безтоварності та отримання компенсації одним учасником за рахунок інших учасників, оскільки за програмою придбання товарів у групах товар придбають усі учасники за рахунок об'єднання грошових внесків кожного з них. Різниця між споживачами - учасниками цієї програми є тільки в часі одержання товару кожним із них, за умови виконання учасником своїх зобов'язань.

Окрім того, під час вчинення оспорюваного правочину не існувало жодних обставин, та відповідачем не здійснювались дії, які б порушували вимоги ЗУ «Про захист прав споживачів», цивільного законодавства та свідчить про досягнення сторонами договору згоди щодо істотних умов, повну зрозумілість умов договору позивачем та про те, що договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним і те, що умови договору не порушують прав на інтересів позивача як споживача.

Водночас, п.8.2 вказаного договору передбачає, що цей договір може бути розірвано достроково за ініціативою однієї із сторін, але, згідно з положеннями викладеними в програмі «Кредо-центр». При достроковому розірванні договору, сторони зобовязані виконати взаємні розрахунки в порядку, передбаченому програмою в повному обсязі.

Відповідно до п. 9.1. загальних умов програми «Кредо-центр», що є додатком № 2 до договору (далі Умови), тільки той клієнт, якому ще не здійснено виплату коштів на придбання товару, має право односторонньо розірвати договір. Клієнт зобовязаний письмово повідомити про відмову від договору шляхом надсилання через відділення поштового звязку з повідомленням про вручення заяви та оригіналу договору про надання послуг до центрального офісу компанії. У заяві повинно бути чітко зазначено рішення клієнта щодо припинення дії шляхом розірвання підписаного договору; прохання про повернення суми, оплаченої на момент подання заяви та копії договору про відкриття банківського рахунку, згідно з яким компанія має здійснити повернення оплачених коштів.

Згідно п. 14.1 Умов, сторони зобовязуються розвязувати всі спори, які виникають в процесі виконання даного договору, шляхом переговорів. У випадку неможливості врегулювання спору пляхом переговорів, він вирішується в судовому порядку згідно чинного законодавства України.

У матеріалах справи відсутні відомості про досудове врегулювання спору сторонами, зокрема про звернення позивача до компанії із заявою у порядку передбаченому статтею 9 Умов про повернення сплачених коштів, наявність чи відсутність відмови відповідача від їх повернення чи будь які інші відомості, які свідчать про вирішення спору, який виник в процесі виконання договору.

Враховуючи викладене, оскільки договір, укладений між сторонами належним чином відповідно до вимог чинного законодавства та не порушує положень Закону України «Про захист прав споживачів», підстави для визнання його недійсності та стягнення грошових коштів на користь позивача відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 215 ЦК України, ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 9 Закону України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності", розпорядження Національної комісії, що здійснює регулювання ринків фінансових послуг №1676, ст.ст. 10, 11, 60, 86, 88, 209, 214, 215, ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», суд, -

ВИРІШИВ :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернівецької області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_3