АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/895/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 2 Компанієць О. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоФетісової Т. Л.
суддівЗахарової А. Ф. , Качана О. В.
при секретаріСиниці Д. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу Смілянської міської ради Черкаської області на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 лютого 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до Смілянської міської ради Черкаської області, житлово-будівельного кооперативу № 7 «Тясмин» та обслуговуючого кооперативу «Сміла» про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_7 та ОСОБА_8 звернулися до суду з позовом, яким просили визнати за ними право власності за набувальною давністю по ? частині квартири АДРЕСА_1, мотивуючи про те, що з вересня 2003 року вони живуть у вказаній квартирі і оплачують комунальні витрати, тобто відкрито і безперервно володіють та користуються цим об'єктом нерухомості протягом понад 10 років, що є підставою для визнання за ними права власності на дану квартиру в силу ст. 344 ЦК України. Також позивачі зазначають про відсутність власника у цієї квартири.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19.02.2016 позов задоволено та визнано за ОСОБА_7 та за ОСОБА_8 за кожним окремо право власності по 1/2 частині квартири АДРЕСА_2 загальною площею 52,1 кв.м, житловою площею 27,8 кв.м.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач Смілянська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування, зокрема, вказує на те, що суд не врахував, що позивачі вселилися у спірну квартиру без законних підстав, що є перешкодою для застосування набувальної давності у даній справі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав та мотивів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачі добросовісно заволоділи спірною квартирою та продовжують відкрито, безперервно володіти нею понад 10 років, що згідно ч. 4 ст. 344 ЦК України є підставою для визнання за ними права власності на це нерухоме майно.

Однак погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна, виходячи з такого.

При розгляді справи встановлено, що згідно з технічним паспортом на квартиру АДРЕСА_3 право власності на неї Смілянським БТІ зареєстровано 01.07.1994 за ОСОБА_9 на підставі довідки, виданої міським управлінням житлово- будівельних кооперативів від 04.12.1993 р.

Власниця квартири ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_2. У подальшому ІНФОРМАЦІЯ_1 помер також її син - ОСОБА_10

Як вказано Смілянською міською державною нотаріальною конторою після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 та смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 ніхто із заявами про прийняття спадщини не звертався, спадкова справа не заводилась.

Згідно договору найму житла в будинках ЖБК від 01.09.2003 житлово-будівельний кооператив № 7 «Тясмин», як наймодавець, надав в оренду ОСОБА_7, як наймачу, квартиру АДРЕСА_3 строком на 1 рік (п.1.1 договору).

З того часу і до сьогодні позивачі користуються сказаною квартирою та сплачують за неї комунальні платежі.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Таким чином, особа може за набувальною давністю набути право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого власнику було відмовлено.

Виходячи із вищевказаного, обставинами, які мають значення для справи, і, які у відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України повинні довести позивачі є: законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).

У даному випадку для підтвердження законності об'єкту володіння та добросовісності заволодіння чужим майном позивачі вказали на те, що на підставі договору найму житла, яким фактично оформлено волю ЖБК на передачу квартири позивачам у користування, вони заселилися до неї 01.09.2003 та з того часу проживають у спірній квартирі.

Колегія суддів враховує, що власниця квартири ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 її син - ОСОБА_10, який фактично прийняв спадщину після її смерті, але за життя не оформив свої права на неї, помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Чинним законодавством, що на час смерті ОСОБА_10 регулювало правовідносини з приводу спадкування, був ЦК УРСР.

Відповідно до положень ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця; ч. 3 ст. 524, ст. 555 ЦК УРСР - якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.

Отже, враховуючи те, що законний власник спірної квартири помер ІНФОРМАЦІЯ_1, спадщину після нього ніхто зі спадкоємців не прийняв, спадкове майно (зокрема, спірна квартира) повинно перейти у власність держави.

Згідно з п.12 ч.1 ст.10 Закону України «Про державну податкову службу в Україні», що був чинний на момент відкриття спадщини, до функцій держаних податкових інспекцій входило проведення роботи, пов'язаної з виявленням, обліком, оцінкою та реалізацією у встановленому законом порядку безхазяйного майна та майна, що перейшло до держави за правом спадкування. Чинним наразі Податковим кодексом України функції аналогічного змісту також виконують податкові (контролюючі) органи (ст. 19-1 ПК України).

При цьому докази того, що вказаний ЖБК був власником спірної квартири чи на підставі певного розпорядження державних органів мав інше право розпоряджатися нею, а також повноваження Смілянської міської ради щодо її прав розпорядження спірною квартирою ні позивачами ні відповідачами суду не надані.

Суд першої інстанції не звернув уваги на вищевикладене при розгляді даної справи по суті та не залучив до участі по справі в якості належного відповідача державу в особі уповноваженого органу в порядку, визначеному вимогами ст. 33 ЦПК України.

Згідно до вимог ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. При цьому, цивільно - процесуальний закон не передбачає права суду на стадії апеляційного провадження залучати до участі по справі осіб, які не брали участі в розгляді справи в суді першої інстанції, в тому числі і в якості співвідповідачів.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення по справі, які суд вважав доведеними, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладені вище фактичні обставини справи та норми законодавства, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає до скасування, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, також судом було неправильно застосовано норми процесуального (ст. 213 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду) права.

У справі належить ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити за безпідставністю вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу - задовольнити частково.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 лютого 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до Смілянської міської ради Черкаської області, житлово-будівельного кооперативу № 7 «Тясмин» та обслуговуючого кооперативу «Сміла» про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до Смілянської міської ради Черкаської області, житлово-будівельного кооперативу № 7 «Тясмин» та обслуговуючого кооперативу «Сміла» про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :