Справа № 139/876/15-ц Провадження № 22-ц/772/552/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 27Доповідач Пащенко Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Пащенко Л.В.

Суддів: Медяного В.М., Ковальчука О.В.

При секретарі: Агеєвій Г.В.

розглянувши у відкритому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк»

на рішення Мурованокуриловецького районного суду від 14 грудня 2015 року

по справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В заяві посилалось на те, що 25.01.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитно-заставний договір №VIW3АК08140111, згідно умов якого позивач надав відповідачеві кредит у розмірі 53079 грн. на засадах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, а відповідач мав повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі відповідно до умов Договору. Дата погашення кредиту визначена сторонами 23.01.2015 року. Метою кредиту було придбання автомобіля CHERY A15 AMULET, 2008 року випуску. Для забезпечення повного і своєчасного виконання зобовязань за цим договором кредиту, відповідач ОСОБА_2 надав у заставу Банку-позивачу придбаний автомобіль.

Позивач вказав, що у звязку з неналежним виконанням зобовязань за кредитним договором у відповідача станом на 25.09.2015 року утворилася заборгованість в сумі 276720,90 грн., яка складається з: 55355,10 грн. - заборгованість за кредитом, 36575,90 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом, 2727,53 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 168647,09 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 250 грн. - штраф (фіксована частина) та 13165,28 грн. - штраф (процентна складова).

Тому позивач просив стягнути з відповідача вищевказану суму заборгованості за кредитно-заставним договором №VIW3АК08140111 від 25.01.2008 року та судові витрати.

Рішенням Мурованокуриловецького районного суду від 14 грудня 2015 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду, як постановлене з порушенням вимог закону, скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення по слідуючих підставах.

Судом встановлено, що 25.01.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.21), та ОСОБА_2 укладено кредитно-заставний договір №VIW3АКО8140111 (а.с.7-15).

Предметом цього Договору є кредит в сумі 53079 грн. (п.17.1.1), а також застава - автомобіль CHERY A15 AMULET, 2008 року випуску (п.17.8). Кредит надавався на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. Предмет застави ОСОБА_2 передав Банку в заставу для забезпечення повного і своєчасного виконання ним грошових зобовязань за Договором.

Суд встановив, що згідно умов Договору (п.п.6.2.2.,6.2.3.,6.2.4.,17.1.5.,17.1.6.,17.1.8.), відповідач ОСОБА_2 зобовязувався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 15,48 річних, винагороди з кінцевим терміном повернення 23.01.2015 року. Відповідно до п.17.8 Договору щомісяця в період сплати (з 24 по 28 число) ОСОБА_2 зобовязувався сплатити щомісячний платіж в розмірі 1108,25 грн. для погашення заборгованості за Кредитом, винагород та процентів.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

З матеріалів справи, зокрема, з розрахунку заборгованості за вказаним кредитно-заставним договором, вбачається, що відповідач - позичальник з 25.05.2010 року не виконував свої зобовязання по кредитному договору. Станом на 25.09.2015 року позивач нарахував ОСОБА_2 заборгованість на загальну суму 276720,90 грн. (а.с.4-6).

Відповідно до п.12.1. Кредитного договору, затримання Позичальником сплати частини Кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, вважається подією дефолту.

У разі настання події дефолту Банк надає Позичальнику письмове повідомлення про дефолт та реєструє у Державному Реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет застави. Крім іншого, у повідомленні про дефолт Банк ставить вимогу про повернення наданої суми кредиту в повному обсязі, виплати винагороди, процентів за фактичний строк користування наданим кредитом, виконання в повному обсязі усіх інших грошових зобов'язань за Договором (п.12.2.1. Договору).

Пунктом 12.2.2. Договору передбачено, що Позичальник зобовзаний усунути подію дефолту негайно або передати предмет застави у володіння Банку за актом приймання-передачі протягом 30 днів.

Згідно п.12.2.6 Договору у випадку, коли Позичальник протягом 30 днів не усунув подію дефолту, Банк має право за своїм вибором здійснити одну чи декілька дій, в тому числі звернути стягнення на предмет застави в порядку, визначеному ст.13 Договору (пп.«в» п.12.2.6 Договору) чи застосувати будь-який спосіб захисту своїх прав, дозволених законодавством України (пп.«г» п.12.2.6 Договору).

Як видно з матеріалів справи, в провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська (а.с.58,59-60) з жовтня 2012 року перебуває позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави у звязку з правовідносинами за кредитно-заставним договором №VIW3АК08140111 від 25.01.2008 року.

Вимога ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 щодо стягнення заборгованості за вказаним кредитно-заставним договором від 25.01.2008 року предявлена у відповідності до умов цього Договору і не суперечить вимогам цивільного законодавства.

З умов Договору, зокрема з п.13.1 слідує, що після настання події дефолту та спливу тридцяти днів для добровільного погашення забезпечених вимог, предмет застави може бути використаний для задоволення з його вартості всіх забезпечених вимог у їх максимальному розмірі, що визначаються на дату фактичного задоволення таких вимог.

Пунктами 13.2. і 13.9. Договору передбачено позасудове звернення стягнення на предмет застави та звернення стягнення на предмет застави у судовому порядку. Не застосовуючи судових процедур, Банк має право на власний розсуд обрати процедуру позасудового звернення стягнення на предмет застави для задоволення забезпечених вимог, зокрема, передачу предмета застави у власність Банку.

З матеріалів цивільної справи Мурованокуриловецького райсуду №2-44/2011, яка була оглянута судом за клопотанням відповідача (а.с.55), та з документів, що є в даній справі, встановлене наступне.

Згідно постанови від 27.05.2010 року прокурором Мурованокуриловецького району було порушено кримінальну справу по факту привласнення чужого майна за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.191 КК України (а.с.68). В цій постанові, зокрема, зазначено, що ОСОБА_3, працюючи кредитним інспектором ПАТ КБ «ПриватБанк», виконуючи вимоги п.13 кредитно-заставного договору №VIW3АКО8140111 від 25.01.2008 року, укладеного між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2, щодо позасудового звернення стягнення на предмет застави, отримавши 20.02.2010 року заставне майно (автомобіль CHERY A15 AMULET, 2008 року випуску) у своє відання, привласнив його, не доставивши на штрафний майданчик ПАТ КБ «ПриватБанк».

07.06.2010 року до прокуратури Мурованокуриловецького району звернувся директор Вінницького філіалу ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою про притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за зловживання службовим становищем та привласнення чужого майна (а.с.72-73).

Постановою прокурора Мурованокуриловецького району від 15.06.2010 року ОСОБА_2 визнано потерпілим по кримінальній справі (а.с.69).

Постановою від 15.09.2010 року прокурором Мурованокуриловецького району порушено кримінальну справу відносно ОСОБА_3 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.191 КК України (а.с.70).

Згідно відповіді прокуратури Мурованокуриловецького району досудове слідство у кримінальній справі зупинено на підставі п.1 ст.206 КПК України у звязку із розшуком обвинуваченого (а.с.71).

Отже, судом встановлено (і це доведено відповідачем відповідними доказами), що Банк застосував щодо відповідача позасудове звернення на предмет застави. Так, кредитний інспектор Гаджалов М.К., який діяв на підставі договору доручення №6524033 від 19.01.2010 року (а.с.75-77), 20.02.2010 року отримав у ОСОБА_2 для передачі у власність «ПриватБанку» заставне майно, а саме: автомобіль CHERY A15 AMULET, 2008 року випуску (акт передачі заставного майна на відповідальне зберігання-а.с.74).

Зі змісту заяви директора Вінницького філіалу ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.72) вбачається, що 21.02.2010 року ОСОБА_3 (довірена особа Банку), керуючи вилученим у ОСОБА_2 автомобілем CHERY A15 AMULET, потрапив у ДТП, в результаті якої автомобілю було спричинено механічні пошкодження. Із цієї ж заяви слідує, що позивачу-ПАТ КБ «ПриватБанк» не відомо, де знаходиться автомобіль CHERY A15 AMULET, 2008 року випуску, який був придбаний в кредит ОСОБА_2

Згідно ч.1 ст.587 ЦК України особа, яка володіє предметом застави, зобовязана, якщо інше не встановлено договором: 1) вживати заходів, необхідних для збереження предмета застави; 2) утримувати предмет застави належним чином; 3) негайно повідомляти другу сторону договору застави про виникнення загрози знищення або пошкодження предмета застави.

Частиною 3 цієї ж статті передбачено, що заставодержатель, який володіє предметом застави, у разі втрати, псування, пошкодження або знищення заставленого майна з його вини зобовязаний відшкодувати заставодавцю завдані збитки.

Відповідно до ч.1 ст.617 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Під випадком ("casus") в практиці розуміються будь-які діяння, не викликані чиїмось наміром або необережністю, тобто відсутність вини порушника. Випадковою можна визнати обставину, яку не можна передбачити та попередити при застосуванні обовязкової для боржника обачності, хоча вона могла б бути передбачена та попереджена, якщо б боржник віднісся до свого зобовязання з більшою обачністю, ніж та, до якої він був зобовязаний або якщо на місці боржника була б інша особа.

Керуючись правилом ст.617 ЦК України щодо підстав звільнення від відповідальності особи, яка порушила зобовязання, суд врахував і норму ч.1 ст.614 ЦК України, що формулює загальний принцип відповідальності за наявності вини, з якої слідує висновок про те, що на боржника не може бути покладено відповідальність за невиконання чи неналежне виконання свого зобовязання, що сталося також внаслідок дій чи бездіяльності кредитора (в тому числі і таких, що не містять ознаки вини), які потягли за собою неможливість виконання боржником зобовязання.

З огляду на зазначене, суд встановив, що заставне майно - автомобіль CHERY A15 AMULET, 2008 року випуску, вибуло із власності відповідача ОСОБА_2 у власність позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» з волі останнього та у відповідності до умов кредитно-заставного договору №VIW3АКО8140111 від 25.01.2008 року ще в лютому 2010 року. Вартістю цього майна (автомобіля) могли бути усунені наслідки невиконання боржником ОСОБА_2 своїх зобовязань за кредитним договором, або ж боржник ОСОБА_2 міг погасити заборгованість і повернути заставлений автомобіль у свою власність. Однак, внаслідок випадку (неналежного виконання кредитним інспектором ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_3 своїх обовязків чи умисних протиправних дій з його ж боку) предмет кредитно-заставного договору - автомобіль CHERY A15 AMULET, 2008 року випуску, пошкоджено чи знищено, він втратив свою вартість, чим заподіяно збитків, в тому числі і відповідачу ОСОБА_2

Відмовляючи позивачу в позові за його необгрунтованістю, суд, врахувавши вищевказані обставини та вимоги закону, вірно виходив з того, що відповідач ОСОБА_2 в даному випадку має бути звільнений від виконання зобовязання за кредитно-заставним договором №VIW3АКО8140111 від 25.01.2008 року.

Рішення суду відповідає матеріалам справи та вимогам закону.

Посилання позивача в скарзі на те, що судом не взято до уваги заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06.11.2012 року, яким було звернуто стягнення на заставний автомобіль CHERY A15 AMULET, 2008 року випуску, і яке не оскаржувалось і набрало законної сили, є безпідставним, оскільки з матеріалів справи видно, що вищеназване заочне рішення (а.с.59-60) було скасовано ухвалоюІндустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02.12.2013 року за відповідною заявою ОСОБА_2 (а.с.58).

Решта доводів апеляційної скарги теж безпідставні, необґрунтовані і висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Мурованокуриловецького районного суду від 14 грудня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Л.В. Пащенко

Судді: В.М. Медяний

ОСОБА_4

Згідно з оригіналом: /підпис/