АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий в 1 інстанції - Гуменюк А.І.
№22-ц/796/1353/2016 Доповідач - Українець Л.Д.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого Українець Л.Д.

суддів Оніщука М.І.,

Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря Троц В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 26 листопада 2015 року в справі за заявою ОСОБА_2 про скасування судового наказу про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію,-

В С Т А Н О В И Л А

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 26 листопада 2015 року заяву ОСОБА_2 про скасування судового наказу про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію залишено без задоволення.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та прийняти рішення про скасування судового наказу.

Зазначає, що було порушене її конституційне право брати участь у судовому засіданні, так як їй не надходило жодного попередження або повідомлення щодо нарахування пені, інфляційної складової боргу.

Вказує, що протягом 1,5 року з моменту відключення електроенергії їй надходили повідомлення, в яких зазначалася сума боргу 955,35 грн. 25.11.2015 року вона сплатила зазначену суму, однак, незважаючи на це, суд не скасував судовий наказ навіть щодо боргу в розмірі 955,35 грн.

Звертає увагу й на те, що крім посилань на ст. 625 ЦК України, що має загальний характер, ні до матеріалів, отриманих нею разом із судовим наказом, ні під час судового засідання стягувачем не було надано документів із зазначенням законів та урядових постанов, на підставі яких було нараховано інфляційну складову, в якому розмірі і з якого моменту її було обчислено.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_3, представника ПАТ «Київенерго», вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Залишаючи заяву без задоволення, суд першої інстанції підставно виходив з її недоведеності та необґрунтованості.

Судом встановлено, що 19 серпня 2015 року ПАТ «Київенерго» звернулося в суд з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 боргу за спожиту електроенергію в розмірі 955,35 грн, 3% річних у розмірі 57,48 грн, інфляційної складової боргу в розмірі 406,38 грн та судового збору в розмірі 121,80 грн (а.с. 1-3).

21 серпня 2015 року Шевченківським районним судом м. Києва видано судовий наказ, згідно якого з ОСОБА_2 стягнуто на користь ПАТ «Київенерго» заборгованість за спожиту електричну енергію в сумі 955,35 грн, з проценти річних у сумі 57,48 грн, інфляційні нарахування у розмірі 406,38 грн, витрати по сплаті судового збору 121,80 грн (а.с. 23).

24 вересня 2015 року ОСОБА_2 подала заяву про скасування судового наказу (а.с.26).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 26 листопада 2015 року заяву ОСОБА_2 про скасування судового наказу про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію залишено без задоволення (а.с. 87-88).

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що було порушене її конституційне право брати участь у судовому засіданні.

Колегія суддів не погоджується з такими доводами апелянта з огляду на таке.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 96 ЦПК України судовий наказ може бути видано, у разі якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості;

За приписами ч. 2 ст. 102 ЦПК України видача судового наказу проводиться без судового засідання і виклику стягувача та боржника для заслуховування їх пояснень.

Відповідно п. 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» №14 23.12.2011 року наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Як убачається з наведених норм, видача судового наказу відбувається без судового засідання та виклику стягувача і боржника, а тому право ОСОБА_2 на участь у судовому засіданні не було порушено.

Крім того, ОСОБА_2 брала участь у судовому засіданні при розгляді заяви про скасування судового наказу (а.с. 85-86).

У п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» №14 23.12.2011 року зазначено, що якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні, телекомунікаційні послуги, послуги телебачення та радіомовлення (пункт 3 частини першої статті 96 ЦПК), судовий наказ може бути видано за наявності відповідних договорів про надання таких послуг, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне надання та отримання таких послуг. Крім того, заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність розрахунків, а також застосування тарифів на відповідні послуги.

Стягувачем до заяви про видачу судового наказу додано копію Договору №3 від 18 квітня 2014 року особова картка ОСОБА_2 із зазначенням періоду, за який нараховується плата за електроенергію, показників використаної електроенергії, тарифами, сумою, нарахованою до сплати, розрахунок боргу за спожиту електроенергію, контрольні обхідні, наряд-допуск з відключення електроенергії.

11 листопада 2015 року ОСОБА_2 на рахунок ПАТ «Київенерго» сплачено борг за спожиту електроенергію у розмірі 955,32 грн, що підтверджується квитанцією №781/з7 від 11.11.2015 року (а.с. 83).

Вказане свідчить, що ОСОБА_2 визнала заборгованість та її розмір, сплативши зазначену суму на рахунок стягувача.

Апеляційна скарга не містить посилання на незаконність чи необґрунтованість заборгованості за надані послуги.

Щодо посилань апелянта на ст. 625 ЦК України та на ненадання стягувачем документів із зазначенням законів та урядових постанов, на підставі яких було нараховано інфляційну складову, в якому розмірі і з якого моменту її було обчислено, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК Україниборжник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» №14 23.12.2011 року також передбачено, що при зверненні з вимогою про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні може бути видано судовий наказ про стягнення не лише суми заборгованості, але й про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості. Для їх стягнення суду має бути додано документи, що чітко підтверджують їх розрахунок (у тому числі й розрахунок щомісячних нарахувань), при цьому визначений розмір не потребує додаткової оцінки та дослідження у сукупності з іншими доказами.

Згідно п. 16 Договору №3 від 18 квітня 2014 року плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця (а.с. 72).

Матеріалами справи підтверджено, зокрема, особовою карткою боржника, що ОСОБА_2 порушувала свої зобов'язання щодо сплати коштів за спожиту електроенергію, а тому ПАТ «Київенерго» має право стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми.

До заяви про видачу судового наказу стягувачем наданий розрахунок боргу за спожиту електричну енергію з урахуванням індексу інфляції та 3% річних (а.с. 4).

У даному розрахунку вказано, період, за який наявна заборгованість, її розмір, кількість днів прострочки, встановлений індекс інфляції, обчислені інфляційні втрати та 3% річних.

Крім того, індекс інфляції є статистичною інформацією, яка щомісячно надається Держкомстатом та публікується в газеті «Урядовий кур'єр» та на офіційному веб-сайті Державного комітету статистики України, тобто є загальнодоступною (лист Верховного суду України від 01.07.2014 року «Аналіз практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві»).

Також колегія суддів зазначає, що розрахунок 3% річних обчислюється за такою формою: rps = s * q * v / d / 100, де s - сума заборгованості, q - кількість днів прострочки, v -відсоток річних (у даному випадку 3), d- кількість днів у році, 100 - 100%, а інфляційні втрати обчислюються з формулою: iv = (s * і / 100 - s) * q / dm, де s - сума заборгованості, і - індекс інфляції, q - кількість днів прострочки, dm - кількість днів у місяці, 100 - 100%.

Апеляційна скарга не містить доводів про неправильність нарахування зазначених сум.

ОСОБА_2 посилається лише на те, що під час судового засідання стягувачем не було надано документів із зазначенням законів та урядових постанов, на підставі яких було нараховано інфляційну складову, в якому розмірі і з якого моменту її було обчислено.

Наведені доводи не ґрунтуються на законі, оскільки ст.98 ЦПК України не містить таких вимог до форми і змісту заяви.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Оскільки ухвалу постановлено з дотриманням норм процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав до її скасування.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і на суть постановленої ухвали не впливають.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 26 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий Українець Л.Д.

Судді Оніщук М.І.

Шебуєва В.А.