АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №754/867/15-ц Головуючий у 1 - й інстанції: Бабко В.В.
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду місті Києва в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Соколової В.В.

при секретарі - Меженко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 на заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 квітня 2015 року та додаткове рішення Деснянського районного суду м. Києва від 01 липня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 14 квітня 2015 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» кошти в розмірі 464 617,85грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» судові витрати у сумі 1827 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» судові витрати у сумі 1827 грн.

Додатковим рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 01 липня 2015 року стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» кошти в розмірі 323430,30 грн.

Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 21 січня 2016 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 квітня 2015 року та додаткового рішення Деснянського районного суду м. Києва від 01 липня 2015 року залишено без задоволення.

Не погоджуючись з заочним та додатковим рішенням суду 1-ї інстанції, представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 квітня 2015 року та додаткове рішення Деснянського районного суду м. Києва від 01 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду 1-ї інстанції є незаконним, необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм процесуального права та при неправильному застосуванні норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню. Задовольняючи позов, суд 1-ї інстанції не взяв до уваги той факт, що рамкова угода №FW104.664 та кредитний договір про надання траншу №104.43417/FW104.664 від 19.03.2013 року, на підставі яких між сторонами виникли спірні правовідносини, укладено між Публічним акціонерним товариством «ПроКредит Банк» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5, а тому між сторонами склались господарські правовідносини і даний спір підвідомчий Господарському суду міста Києва. В порушенні вимог ЦПК України, суд 1-ї інстанції розглянув дану справу з недотриманням правил підвідомчості. При вирішенні спору в частині нарахування штрафних санкцій, суд 1-ї інстанції не врахував вимоги ст.232 ГК України, якою встановлено, що нарахування штрафних санкції припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, та стягнув з відповідача штрафні санкції нараховані поза межами шестимісячного строку. Розглянувши справу без участі відповідача та, ухваливши заочне рішення, суд 1-ї інстанції позбавив відповідача можливості скористатися своїм законним правом та заявити клопотання про застосування строків позовної давності. Судом також не було враховано, що посилання позивача на розрахунок заборгованості, як на доказ розміру заборгованості за кредитним договором, є безпідставним, оскільки позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів, передбачених Законом України «Про бухгалтерський облік» та Інструкцією про касові операції в банках України (платіжних доручень, меморіальних ордерів, чеків тощо) щодо видачі позичальнику кредиту за кредитним договором про надання траншу №104.43417/FW104.664 від 19.03.2013 року.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_4повністю підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Представник Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» ОСОБА_6 проти доводів апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на те, що вони є безпідставними, а рішення суду першої інстанції повністю відповідає вимогам закону.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з слідуючих підстав.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова, установа зобов'язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 19 березня 2013 року між Публічним акціонерним товариства «ПроКредит Банк» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 було укладено рамкову угоду №FW104.664, відповідно до умов якої кредитор на підставі угоди зобов'язується здійснювати кредитування позичальника у межах лімітів кредитування в сумі 600 000 грн., зі сплатою 40% річних і погашенням згідно умов вказаного договору. Ліміт строку кредитування 180 місяців.

Цього ж дня, 19 березня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «ПроКредит Банк» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 було укладено договір про надання траншу №104.43417/FW104.664, відповідно до умов якого, кредитор на підставі та умовах рамкової угоди №FW104.664 від 19 березня 2013 року та умовах даного договору зобов'язується надати позичальнику кредит в сумі 40 000 доларів США, зі сплатою 9,5% річних і погашенням згідно умов вказаного договору. Строк кредитування 24 місяці. Цільове призначення кредиту - для поповнення обігових коштів.

Для забезпечення виконання зобов'язань за рамковою угодою №FW104.664, 19 березня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «ПроКредит Банк» та ОСОБА_3було укладено договір поруки №FIL.115534-ДП1, відповідно до умов якого, ОСОБА_3зобов'язується солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язання фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 за рамковою угодою №FW104.664 від 19 березня 2013 року та за всіма укладеними на її підставі кредитними договорами.

З наявної в матеріалах справи банківської виписки вбачається, що 20.03.2013 року, на виконання умов договору про надання траншу №104.43417/FW104.664 від 19 березня 2013 року, банком було перераховано кошти в сумі 40 000 доларів США, що станом на 20.03.2013 року еквівалентно 319 503,52 грн.

11 листопада 2014 року Публічним акціонерним товариством «ПроКредит Банк» на ім'я ОСОБА_5 та ОСОБА_3було направлено вимоги про дострокове повернення кредиту за рамковою угодою №FW104.664 та кредитним договором про надання траншу №104.43417/FW104.664 від 19.03.2013 року, у зв'язку з прострочення сплати чергових платежів

21 січня 2015 року Публічне акціонерне товариство «ПроКредит Банк»звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_3 та, з урахуванням зави про збільшення позовних вимог, просило суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором на загальну суму 788 048, 15 грн., з яких: 488 683,61 грн. - заборгованість по капіталу; 22684 грн. - заборгованість по процентам; 14683,83 грн. - заборгованість по процентам за неправомірне користування кредитом; 261 996,71 грн. - пеня.

Задовольняючи позовні вимоги та, стягуючи солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» заборгованість по кредиту на загальну суму 788 048, 15 грн., суд 1-ї інстанції посилався на те, що з досліджених судом доказів достовірно встановлено, що відповідачі, як боржник та поручитель, свої зобов'язання за рамковою угодою №FW104.664 та кредитним договором про надання траншу №104.43417/FW104.664 від 19.03.2013 рокуналежним не виконували, що призвело до виникнення заборгованості, а тому позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПроКредит Банк» є обґрунтованими.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів в повній мірі погодитись не може з наступних підстав.

Відповідно до ст.16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч.2 ст.118 ЦПК України позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою.

Відповідно до роз'яснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12 червня 2009 року, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за КАС України (стаття 17) або ГПК України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Абзацом 3 пункту 15 даної постанови Пленуму Верховного Суду України роз'яснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об'єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов'язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об'єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України у справі №6-745цс15 від 01 липня 2015 року.

З матеріалів справи вбачається, що рамкову угоду №FW104.664 та кредитний договір про надання траншу №104.43417/FW104.664 від 19.03.2013 року було укладено між Публічним акціонерним товариства «ПроКредит Банк» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5.

У зв'язку з чим, колегія суддів вважає, що між Публічним акціонерним товариством «ПроКредит Банк» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 склались господарські правовідносини, а тому спір між даними сторонами щодо заборгованості, яка виникла на підставі рамкової угоди №FW104.664 та кредитного договору про надання траншу №104.43417/FW104.664 від 19.03.2013 року, має розглядатися за правилами господарського судочинства.

Проте, вказані обставини справи та норми процесуального права, судом першої інстанції не взято до уваги, помилково відкрито провадження у справі в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до ОСОБА_5 про стягнення кредитної заборгованості, що призвело до ухвалення незаконного рішення в цій частині.

Згідно з ч.1 ст.310 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених статтями 205 та 207 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 1 статті 205 ЦПК України визначено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 квітня 2015 року та додаткове рішення Деснянського районного суду м. Києва від 01 липня 2015 року про солідарне стягнення з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» на загальну суму 788 048, 15 грн. підлягають скасуванню, а провадження у справі в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до ОСОБА_5 про стягнення кредитної заборгованостіпідлягає закриттю, оскільки розгляд даних позовних вимог віднесено до юрисдикції господарського суду.

Щодо рішення суду в частині задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості, то колегія суддів вважає його законним та обґрунтованим, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно зі ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог ст.554 ЦК України, в разі невиконання зобов'язання боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає в тому ж обсязі, як і боржник, зокрема, відповідає за сплату основного боргу і процентів, за відшкодування збитків, за сплату неустойки, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Пунктом 7.1 рамкової угоди №FW104.664 від 19.03.2013 року встановлено, що погашення грошових зобов'язань здійснюється у строк, порядку, черговості, валюті та розмірі, встановлені в угодою та кредитними договорами, шляхом зарахування коштів на визначений кредитором рахунок. Строк зобов'язань по сплаті процентів, неустойки, комісії, витрат пов'язаних з укладенням, виконанням, припиненням договорів та погашення заборгованості вважається таким, що настав з моменту їх нарахування.

Судом достовірно встановлено, що ОСОБА_3, як поручитель, свої обов'язки за рамковою угодою №FW104.664 та кредитним договором про надання траншу №104.43417/FW104.664 від 19.03.2013 рокуналежним чином не виконував, що призвело до виникнення заборгованості.

Станом на 12.03.2015 року заборгованість за кредитним договором про надання траншу №104.43417/FW104.664 від 19.03.2013 рокускладає 788 048, 15 грн., з яких: 488 683,61 грн. - заборгованість по капіталу; 22684 грн. - заборгованість по процентам; 14683,83 грн. - заборгованість по процентам за неправомірне користування кредитом; 261 996,71 грн. - пеня.

Згідно ст.543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Оскільки факт невиконання ОСОБА_3, як поручителем, взятих на себе зобов'язань за рамковою угодою №FW104.664 та кредитним договором про надання траншу №104.43417/FW104.664 від 19.03.2013 року достовірно встановлений, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по кредиту з поручителя ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» на загальну суму 788 048, 15 грн., з яких: 488 683,61 грн. - заборгованість по капіталу; 22684 грн. - заборгованість по процентам; 14683,83 грн. - заборгованість по процентам за неправомірне користування кредитом; 261 996,71 грн. - пеня.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про недоведеність існування заборгованості за кредитом, так як позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів, встановлених Законом України «Про бухгалтерський облік» та Інструкцією про касові операції в банках України (платіжних доручень, меморіальних ордерів, чеків тощо) щодо видачі позичальнику кредиту за кредитним договором про надання траншу №104.43417/FW104.664 від 19.03.2013 року, з огляду на наступне.

В силу вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Розпорядившись своїми правами на власний розсуд, відповідач не надав ні суду 1-ї інстанції, ні суду апеляційної інстанції жодного доказу на підтвердження неправильності наданого банком розрахунку заборгованості, або ж власного розрахунку з його обґрунтуванням, зазначивши лише, що наданий розрахунок є неправильним.

Крім того, з дослідженої судом виписки банку чітко вбачається, що 20.03.2013 року, на виконання умов договору про надання траншу №104.43417/FW104.664 від 19 березня 2013 року, на розрахунковий рахунок ОСОБА_5 банком було перераховано кошти в сумі 40 000 доларів США, що станом на 20.03.2013 року було еквівалентно 319 503,52 грн.

З урахуванням наведеного, підстав вважати, що банком не доведено суду факту видачі позичальнику кредиту за договором про надання траншу №104.43417/FW104.664 від 19 березня 2013 року, немає.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості пред'явлено з пропуском строків позовної давності, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство встановлює два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина 2 статті 258 ЦК України встановлює, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 788 048, 15 грн., з яких: 488 683,61 грн. - заборгованість по капіталу; 22684 грн. - заборгованість по процентах; 14683,83 грн. - заборгованість по процентах за неправомірне користування кредитом; 261 996,71 грн. - пеня. Банком розрахунок заборгованості здійснено за період з 22.04.2014 року по 12.03.2015 року.

До суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості Публічне акціонерне товариство «ПроКредит Банк» звернулося 21 січня 2015 року, тобто, в межах загальної і спеціальної позовної давності.

Твердження апелянта про те, що оскільки між банком та позичальником виникли господарські правовідносини, то і до відносин між банком та поручителем, як фізичною особою, підлягає застосуванню ст.232 ГК України, якою встановлено, що нарахування штрафних санкції припиняється через шість місяців від дня коли зобов'язання мало бути виконано, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на таке.

Так, статтею 1 ГК України встановлено, що цей Кодекс визначає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб'єктами господарювання, а також між цими суб'єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.

Згідно зі ст.4 ГК України не є предметом регулювання цього Кодексу, зокрема, майнові та особисті немайнові відносини, що регулюються Цивільним кодексом України.

З матеріалів справи вбачається, що між фізичною особою ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством «ПроКредит Банк» виникли правовідносини, які випливають з договору поруки №FIL.115534-ДП1 від 19 березня 2013 року та регулюються Цивільним кодексом України.

Отже, оскільки правовідносини, які випливають з договору поруки №FIL.115534-ДП1 від 19 березня 2013 року укладеного між Публічним акціонерним товариством «ПроКредит Банк» та фізичною особою ОСОБА_3 врегульовано окремими нормами цивільного законодавства, то суд не може вдаватися до аналогії закону і застосовувати норми господарського законодавства, які регулюють підстави припинення нарахування штрафних санкцій, - незалежно від ступеню їх подібності.

Оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів прийшла до висновку, що заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 квітня 2015 року та додаткове рішення Деснянського районного суду м. Києва від 01 липня 2015 року ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягають скасуванню з закриттям провадження в цивільній справі в частині позовних вимогПублічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до ОСОБА_5 про стягнення кредитної заборгованості та ухваленням нового рішення про стягнення з поручителя ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» заборгованості за кредитним договором на загальну суму788 048, 15 грн., з яких: 488 683,61 грн. - заборгованість по капіталу; 22684 грн. - заборгованість по процентам; 14683,83 грн. - заборгованість по процентам за неправомірне користування кредитом; 261 996,71 грн. - пеня.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору сумі 3654 грн.

Керуючись ст.ст. 526,530, 543, 554, 1050 ЦК України, ст.ст. 16, 118, 205, 310, 303, 307, 309, 313, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 задовольнити частково.

Заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 квітня 2015 року та додаткове рішення Деснянського районного суду м. Києва від 01 липня 2015 року скасувати.

Провадження в цивільній справі в частині позовних вимогПублічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до ОСОБА_5 про стягнення кредитної заборгованості закрити.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» () заборгованість за кредитним договором на загальну суму 788 048, 15 грн., з яких: 488 683,61 грн. - заборгованість по капіталу; 22684 грн. - заборгованість по процентам; 14683,83 грн. - заборгованість по процентам за неправомірне користування кредитом; 261 996,71 грн. - пеня.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» () витрати по сплаті судового збору в сумі 3654 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: