Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

18 березня 2016 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді -Зарицької Ю. Л. ,

при секретарі - Демченко Л. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з зазначеним вище позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що між ним та ОСОБА_2 06.11.2013 було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу грошові кошти в розмірі 3500 грн., а відповідач зобов'язався повернути кошти в строк до 31.12.2013. Позивач вказав, що відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав та не повернув борг. У зв'язку з зазначеним, тим, що відповідач зобов'язання не виконав, позивач звернувся до суду та просив стягнути з відповідача борг в розмірі 3500,67 грн., проценти - 1217,06 грн., 3 % річних - 201,98 грн., витрати з урахуванням індексу інфляції - 2597,90 грн. Також позивач просив судові витрати покласти на відповідача.

До початку судового засідання від представника позивача ОСОБА_3 надійшла заява, в якій він просив розглянути справу в його відсутності, проти постановлення заочного рішення не заперечував.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, з заявою про відкладення розгляду справи - не звертався.

У разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи (ч. 4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України).

З урахуванням зазначеного вище, того, що правом участі в судовому засіданні відповідач розпорядився на власний розсуд, суд приходить до висновку про можливість розгляду позову у відсутності сторін та постановлення заочного рішення по справі.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову з наступних підстав.

З розписки від 06.11.2013 вбачається, що ОСОБА_2, проживаючий в АДРЕСА_1, позичив гроші у ОСОБА_1 в сумі 3500 грн. та зобов'язався повернути до 31.12.2013 (а.с. 6).

Позивачем було виконано зобов'язання за договором.

Відповідачем зобов'язання не виконуються.

Статті 10, 60 ЦПК України, передбачають, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до змісту ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Ст. 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідачем не було надано доказів на спростування позовних вимог.

З урахуванням зазначеного вище, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача ґрунтуються на чинному законодавстві, знайшли своє доведення та підлягають задоволенню, а саме з відповідача підлягає стягненню борг в сумі 3500,67 грн., проценти - 1217,06 грн., 3 % річних - 201,98 грн., витрати з урахуванням індексу інфляції - 2597,90 грн. Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 487 гривень 20 копійок.

На підставі ст. ст. 207, 525, 526, 610, 612, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215, 218, 224-226 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1:

- 3500 гривень 67 копійок - борг, 1217 гривень 06 копійок - проценти, 201 гривню 98 копійок - 3 % річних, 2597 гривень 90 копійок - витрати з урахуванням індексу інфляції, 487 гривень 20 копійок - судовий збір, а всього стягнути 8 004 (вісім тисяч чотири) гривні 81 (вісімдесят одну) копійку.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Ю. Л. Зарицька