У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Кадєтової О.В., Карпенко С.О.,

Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бондар Ірини Михайлівни про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 5 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом. Зазначав, що 19 серпня 2014 року на його адресу надійшла постанова Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ про відкриття виконавчого провадження від 11 серпня 2014 року на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського МУЮ Бондар І.М. від 17 лютого 2014 року. Посилаючись на те, що виконавчий напис нотаріуса вчинено з порушенням норм чинного законодавства, просив задовольнити позов.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 5 серпня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_3 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить оскаржувані рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами встановлено, що 14 січня 2014 року на адресу ОСОБА_3 ПАТ КБ «Надра» цінним листом направлена письмова вимога про усунення порушень за кредитним договором № 8/2005/840-К/122-Н від 26 вересня 2005 року, зокрема, сплати заборгованості, яка станом на 24 грудня 2013 року складає 45935 доларів США 58 центів і 782496 грн 7 коп., роз'яснено, що у разі невиконання позичальником вимоги банку щодо дострокового повернення кредиту, банк буде змушений почати примусове стягнення заборгованості за кредитним договором.

17 лютого 2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО Бондар І.М. вчинено виконавчий напис за реєстровим № 559, яким у рахунок погашення вимог ПАТ КБ «Надра» про стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 30604 долара США 70 центів, заборгованості зі сплати відсотків у розмірі 15330 доларів США 88 центів, яка складає 45935 доларів США 58 центів, що у гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 17 лютого 2014 року складає 396906 грн 38 коп., та суми пені за прострочення сплати кредиту у розмірі 700388 грн 38 коп., суми штрафу в розмірі 26376 грн 90 коп., суми комісії в розмірі 55730 грн 79 коп., що складає 782496 грн 7 коп., запропоновано звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1.

Постановою заступника начальника Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ від 18 серпня 2014 року відкрито виконавче провадження з виконання вказаного виконавчого напису.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що виконавчий напис вчинено правомірно, з дотриманням вимог законодавства.

З такими висновками судів погодитися не можна.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертаючись до суду з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, як на підставу позову вказував на недотримання про його вчиненні положень ст. 88 Закону України «Про нотаріат» від 2 вересня 1993 року № 3425-XII ( далі - Закон).

Відповідно до ст. 88 цього Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Суди при вирішенні спору доводів позивача щодо часу виникнення права вимоги в частині розміру заборгованості, на погашення якої звернуто стягнення на предмет іпотеки, не перевірили.

Згідно п. 3. 3. 2. кредитного договору щомісячна саму мінімально необхідного платежу складає 436,50 доларів США.

Позичальник вносить черговий платіж, визначений у п. 3. 3. 2 цього договору щомісячно до 20 числа поточного місяця (п. 3. 3. 3 договору).

Оскільки стягнення зверталось на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором та зазначено її суму, суди мали з'ясувати за який період вона виникла, чи не визначено її розмір і щодо платежів, строки давності на стягнення заборгованості по яких пропущено.

Про пропуск строку, зазначеного у вказаній статті, може свідчити наданий кредитором розрахунок заборгованості за договором станом на 24 грудня 2013 року (а. с. 32), відповідно до якого тіло кредиту не погашається з 22 грудня 2008 року, проценти - з 22 липня 2009 року, комісія - з 10 березня 2009 року і кошти, які підлягали стягненню в ці періоди, включені в заборгованість, погашення якої має бути здійснено шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за виконавчим написом.

Згідно розрахунку і виконавчого напису пеня визначена за період, що перевищує один рік до його вчинення (а. с. 32-33).

Ніяких висновків з приводу цих обставин судові рішення не містять, хоча від їх встановлення залежить вирішення спору.

Такі порушення судами норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) та неправильне застосування норм матеріального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, тому ухвалені рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню, а справа направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 5 серпня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: О.В. Кадєтова С.О. Карпенко Г.І. Мостова М.І. Наумчук