Провадження № 2/219/802/2016
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 лютого 2016 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі: головуючого судді Фролової Н.М., при секретарі Соколовій О.А., за участю позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Артемівську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
Позивач звернулася до суду з позовом в якому просить визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1, посилаючись на те, що їй на праві приватної власності належить зазначена квартира, в якій на даний час зареєстрований відповідач, з яким вона перебувала в шлюбі з 25.09.1993 р. по 18.01.2012 р. Після розірвання шлюбу, в 2012 році відповідач виїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації, з чого часу вона з ним не спілкувалася, місцезнаходження його не відоме, всі особисті речі відповідач забрав із собою. У звязку з реєстрацією відповідача в її будинку вона вимушена нести додаткові витрати з оплати житлово-комунальних послуг та на даний час не має можливості оформити субсидію.
Позивач ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги з підстав наведених у позовній заяві, просила позов задовольнити, оскільки відповідач не проживає за місцем своєї реєстрації більше трьох років, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився, про місце і час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заперечень проти позову не надав, тому на підставі ч.4 ст.169 ЦПК України суд вирішує справу за його відсутності, у заочному порядку.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав:
Судом установлено, що АДРЕСА_2 належить позивачу, що підтверджується копією договору дарування від 05.09.1995 року (а.с.8).
Відповідно до ч. 1 ст.156 Житлового кодексу Української РСР з урахуванням положень ч.1 ст.405 Цивільного кодексу України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.
Частиною 2 ст.405 Цивільного кодексу України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Як убачається з довідки Соледарського комунального виробничого ремонтно-житлового підприємства «Ремонтник» від 11.12.2015 року в АДРЕСА_2 зареєстрований також відповідач ОСОБА_3 (а.с.10).
Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії VI-HO № 374294, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 уклала шлюб з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, після реєстрації шлюбу її прізвище ОСОБА_3 (а.с.29).
Згідно рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18.01.2012 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано (а.с.9).
Згідно з актом Соледарського комунального виробничого ремонтно-житлового підприємства «Ремонтник», складеним комісією у складі майстра по утриманню та експлуатації житла ОСОБА_5, майстра домогосподарства ОСОБА_6, сусідів ОСОБА_7, ОСОБА_8 від 11.12.2015 року (а.с.11), ОСОБА_3 не проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3. Знаходиться в Росії більше двох років. Комунальними послугами не користується і не оплачує їх.
Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні надала показання про те, що відповідач ОСОБА_3 її колишній зять, він вже три роки не проживає за місцем своєї реєстрації. Більше року відповідач не спілкується зі своєю донькою, на звязок не виходить. Зазначила, що речей, які б належали відповідачу ОСОБА_3 в квартирі не залишилося. Комунальні послуги оплачує ОСОБА_1
Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні надав показання про те, що відповідач ОСОБА_3 його колишній зять, більше трьох років він не проживає за місцем своєї реєстрації. Більше року відповідач не спілкується зі своєю донькою. Зазначив, що йому не відомо, чи є речі в квартирі, які б належали відповідачу ОСОБА_3
Оцінюючи докази у їх сукупності, в тому числі показання свідків, які повідомили про відомі їм обставини, що мають значення для справи, оскільки відповідач не проживає за місцем реєстрації понад один рік без поважних причин, іншої домовленості між ними та власниками житла не встановлено, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 214, 215-218, 224 Цивільного процесуального кодексу України, ст.156 Житлового кодексу Української РСР, ст.405 Цивільного кодексу України, суд
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.
Встановити строк для ознайомлення з повним рішенням суду 8 лютого 2016 року.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя Н.М.Фролова