АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції: Новак А.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді Шебуєвої В.А.,

суддів Оніщука М.І., Українець Л.Д.,

секретар Майданець К.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє на підставі довіреності від імені та в інтересах ОСОБА_2, на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 вересня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2, в інтересах якої також діє Київська місцева прокуратура № 1, до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів купівлі продажу частини житлового будинку та виселення,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 20 вересня 2016 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2, в інтересах якої також діє Київська місцева прокуратура № 1, до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів купівлі- продажу частини житлового будинку та виселення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Посилається на те, що рішення суду першої інстанції було ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, та не надано належної оцінки доказам, що містяться в справі. Вважає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 через недоведеність, що укладені 21 вересня 2013 року і 22 вересня 2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 договори купівлі-продажу порушують її права та законні інтереси. Зазначає, що будинок АДРЕСА_1, який є предметом вказаних договорів, не існує та фактично є літньою кухнею, яка позначена в плані під літ. «Л», та знаходиться на земельній ділянці ОСОБА_2 Вказані обставини також були встановлені в рішенні Апеляційного суду м. Києва від 08 червня 2011 року.

В апеляційній інстанції представники ОСОБА_2 підтримали апеляційну скаргу та просять її задовольнити.

Представник ОСОБА_3 просить відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

В судове засідання відповідач ОСОБА_4 не з'явилася, повідомлена про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у її відсутність.

Вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 21 вересня 2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., зареєстрований в реєстрі за № 3925, відповідно до якого ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_3 купив Ѕ частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 12-13, т. 1).

22 вересня 2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., зареєстрований в реєстрі за № 3963, відповідно до якого ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_3 купив Ѕ частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 15-16, т. 2).

Відповідно до вказаних договорів купівлі-продажу зазначено, що житловий будинок АДРЕСА_1 належав ОСОБА_4 на підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 січня 2007 року, яким визнано за ОСОБА_4 право власності на нерухоме майно - житловий будинок АДРЕСА_1, зобов'язано Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна повести державну реєстрацію даного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 (а. с. 5-8, т. 1).

Разом з тим, за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 рішенням Апеляційного суду міста Києва від 08 червня 2011 року було скасовано рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 січня 2007 року та ухвалено нове, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 до Голосіївського районної у м. Києві державної адміністрації, Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, третя особа: ОСОБА_6, про визнання права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 (а. с. 9-11, т. 1).

Посилаючись на те, що укладені між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 договори купівлі-продажу порушують її права, ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про визнання їх недійсними. Також ОСОБА_2 просила виселити ОСОБА_3 з літнього будинку літ. «Л», що розташований на земельній ділянці по АДРЕСА_2.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання недійсними договорів купівлі-продажу від 21 вересня 2013 року і 22 вересня 2013 року, укладених між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, суд виходив з того, що позивачкою не було надано доказів на підтвердження того, що укладені договори купівлі-продажу порушують її права.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції.

Згідно з ч. ч. 1, 3, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання на момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_2 і відповідачка ОСОБА_4 є рідними сестрами.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати ОСОБА_2 та ОСОБА_4 - ОСОБА_7

Після смерті ОСОБА_7 залишився житловий будинок площею 41,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2, разом із службовими приміщеннями: сарай під літ. (Б), сарай під літ. (В), вбиральню під літ. (Г), сарай під літ (Д), сарай під літ. (Е), погріб під літ. (Ж).

Також у постійному користуванні спадкодавця ОСОБА_7 знаходилася земельна ділянка 0,15 га. для обслуговування жилого будинку та ведення садівництва, огородництва, що підтверджується архівним витягом з протоколу № 10 поширеного засідання правління колгоспу «Родіна» с Хотів Києво-Святошинського району від 6-10 квітня 1958 року (а. с. 117, т. 1).

ОСОБА_2 прийняла спадщину ОСОБА_7 ОСОБА_4 спадщину ОСОБА_7 не прийняла.

06 березня 1986 року Першою Київської державною нотаріальною конторою ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок та службові приміщення за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 116, т. 1).

Право власності на житловий будинок було зареєстроване за ОСОБА_2 у БТІ м. Києва.

На підставі рішення Київської міської Ради народних депутатів від 08 червня 2000 року № 150-5/871 ОСОБА_2 було видано державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0,1001 га., кадастровий номер 90038002, для обслуговування житлового будинку і господарських будівель (а. с. 118, т. 1).

Сарай під літ. «Б» частково згорів, а його залишки перебудовані у літню кухню, яка в установленому законом порядку не узаконена. У подальшому при отриманні нових технічних паспортів в БТІ м. Києва літери, що позначали житловий будинок і господарсько-побутові приміщення садиби АДРЕСА_2 змінилися у порівнянні з тими, що були у свідоцтві про спадщину за законом, що було видане ОСОБА_2

Відповідно виготовленого станом на 12 січня 2007 року на ім.'я ОСОБА_2 технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_2 перебудована з успадкованого сараю літ. «Б» літня кухня позначена літ. «Л».

12 липня 2012 року Київською міською радою було прийнято рішення №839/8176 про передачу позивачці у власність земельної ділянки площею 0,0485 га., кадастровий номер НОМЕР_1 для ведення індивідуального садівництва.

Порушуючи питання про визнання недійсними укладених між ОСОБА_4 і ОСОБА_8 договорів купівлі-продажу частини будинку, ОСОБА_2 посилалася на відсутність будинку АДРЕСА_1, який є предметом вказаних договорів, фактично є її літньою кухнею, позначеною в плані під літ. «Л» та знаходиться на її земельній ділянці.

Листом № 8837 від 10 липня 2015 року Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого повідомило, що вважає однією і тією самою будівлею проінвентаризований житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 під літерою «А» та літню кухню під літерою «Л», яка про інвентаризована за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 163, т. 2).

Відповідно до листа Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації від 25 червня 2012 року №536-16 жодного питання щодо присвоєння поштової адреси житловому будинку по АДРЕСА_1 не опрацьовувалося (а. с. 121, т. 1).

Заперечуючи проти позову ОСОБА_2, відповідач ОСОБА_3 зазначив, що домоволодіння за АДРЕСА_1 та за АДРЕСА_2 є різними домоволодіннями, які межують одне з одним та знаходяться у користуванні (у власності) різних осіб. Разом з тим відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 не було надано суду будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин.

На спростування тверджень відповідача ОСОБА_3 представником ОСОБА_2 було надано до суду копії витягу технічної документації із землеустрою по земельній ділянці ОСОБА_2 за 2013 рік, в якій є викопіювання із належної позивачці земельної ділянки з описанням її межі та межі сусідніх земельних ділянок з вказівками прізвищ осіб, кому вони належать. У викопіюванні відсутня земельна ділянка, яка належить ОСОБА_3 чи ОСОБА_4 (а. с. 189-208, т. 1).

Оспорювані ОСОБА_2 договори купівлі-продажу не містять посилання на земельну ділянку, на якій знаходиться житловий будинок за договором.

Відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позвича ОСОБА_2 надала суду копію рішення Апеляційного суду міста Києва від 08 червня 2011 року, яким скасовано рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 16 січня 2008 року про визнання за ОСОБА_4 права власності на житловий будинок АДРЕСА_1. За висновком суду апеляційної інстанції суд першої інстанції визнав за ОСОБА_4 право власності на нежитлове приміщення, яке відповідно до технічного паспорта є господарською будівлею домоволодіння по АДРЕСА_2 та відповідно до свідоцтва про право на спадщину належить ОСОБА_2

Частиною 3 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що укладені між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 договори купівлі-продажу від 21 вересня 2013 року і 22 вересня 2013 року не зачіпають права ОСОБА_2 Визначений у договорах об'єкт продажу є фактично господарською будівлею, яка знаходиться на земельній ділянці, яка перебувала в користуванні позивачки, а в подальшому, була нею приватизована.

Підставою для реєстрації права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 було рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 16 січня 2008 року, яке скасовано рішенням Апеляційного суду міста Києва від 08 червня 2011 року за апеляційною скаргою ОСОБА_2

Відтак, оспорювані ОСОБА_2 договори не відповідають вимогам чинного законодавства та підлягають визнанню недійсними.

Представник ОСОБА_3 не заперечував, що ОСОБА_3 проживає у приміщенні літнього будинку літ. «Л», що розташований на земельній ділянці по АДРЕСА_2, що також підтверджується матеріалами справи.

Відтак, позовні вимоги ОСОБА_2 про виселення ОСОБА_3 з літнього будинку літ. «Л», що розташований на земельній ділянці по АДРЕСА_2 також підлягають задоволенню.

Помилкове рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 вересня 2016 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову ОСОБА_2

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підлягає стягненню в дохід держави 243,60 грн. судового збору по 121,80 грн. з кожного.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-315 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє на підставі довіреності від імені та в інтересах ОСОБА_2, задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 вересня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Задовольнити позов ОСОБА_2, в інтересах якої також діє Київська місцева прокуратура № 1, до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів купівлі продажу частини житлового будинку та виселення.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу Ѕ частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 від 21 вересня 2013 року укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., зареєстрований в реєстрі за № 3925.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу Ѕ частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 від 22 вересня 2013 року укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., зареєстрований в реєстрі за № 3963.

Виселити ОСОБА_3 із літнього будинку літ. «Л», який розташований на земельній ділянці по АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_2 розміром 0,0485 га, що знаходиться у приватній власності ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави 121,80 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави 121,80 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді