Справа № 316/1961/15-ц
Провадження № 2/316/32/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2016 р. м.Енергодар

Енергодарський міський суд

Запорізької області у складі:

головуючого судді: Куценка М. О.;

при секретарі: Рябухі О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Енергодар цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ПАО «Укрсоцбанк» про встановлення факту сумісного проживання та поділ сумісно набутого майна,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому, після уточнення вимог, просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт проживання однією сімєю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з вересня 2006 року по 05 квітня 2010 року без реєстрації шлюбу; визнати обєктами права спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 майно, а саме: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 та 17/20 частки автомобіля Skoda octavia TOUR 1.9TDI, 2007 року випуску, державний номер АР 1229АХ; визнати право спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 в рівних частках, тобто, по 1/2 частці кожному; визнати право спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на 17/20 частки автомобіля Skoda octavia TOUR 1.9TDI, 2007 року випуску, державний номер АР 1229АХ в рівних частках, тобто, по 17/40 частки кожному; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 ОСОБА_3 судові витрати, понесені нею при розгляді справи в розмірі 3654,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що в 2005 році вона познайомилась з ОСОБА_2 Деякий час вони зустрічались. У вересні 2006 року ОСОБА_1 переїхала мешкати до ОСОБА_2 в квартиру № 24, корпус 2 в будинку № 27 по вулиці Комсомольська в місті Енергодар, яку він винаймав та мешкав разом із сином від першого шлюбу, і вони стали проживати разом однією сімєю без реєстрації шлюбу. З того часу вони все робили спільно, були повязані спільним побутом, вели спільне господарство, вона брала участь у вихованні його сина від першого шлюбу Гліба, який мешкав з ними, робили ремонт в квартирі. Відповідач вважав її дружиною, а вона його - чоловіком. Наприкінці 2006 року вони вирішили придбати власну квартиру. Їх вибір зупинився на квартирі АДРЕСА_1. Договір купівлі-продажу квартири було укладено на імя відповідача. Вартість квартири становила 28000,00 доларів США. 5% вартості квартири вони сплатили відразу. А решту суми 23800,00 доларів США було взято в кредит в ПАТ «Укрсоцбанк». Кредитний договір, який було укладено в лютому 2007 року, було теж оформлено на імя ОСОБА_2 Продавці спірної квартири за додаткову оплату залишили їм свій кухонний гарнітур та диван.

В травні 2007 року ними був взятий кредит в АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» на покупку автомобіля Skoda Octavia. При цьому вона разом із відповідачем їздила до м. Запоріжжя, де вони разом ходили по різним автосалонам та вибирали авто. Вартість автомобіля Skoda octavia становила 22433,66 доларів США. Відповідач продав свій автомобіль ВАЗ 21011 та за рахунок його продажу вніс 15% вартості за новий. Автомобіль і договір кредиту було оформлено на імя відповідача.

06 квітня 2010 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 офіційно зареєстрували свої стосунки, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області в книзі реєстрації шлюбів було зроблено відповідний актовий запис за № 57. 05 листопада 2011 року у них народився син ОСОБА_4. 03 грудня 2013 року їх шлюб було розірвано, про що було винесено Енергодарським міським судом відповідне рішення. Ініціатором розлучення був відповідач. Він і подавав позов до Енергодарського міського суду.

Оскільки вони розірвали сімейні стосунки, то у них виник спір щодо поділу майна, набутого за час спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу та за час проживання в офіційному шлюбі. Відповідач її прав категорично не визнає, тому за вирішенням цього спору вона вимушена звернутись до суду.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 зявився, пояснила, що з вересня 2006 року мешкала разом з відповідачем спочатку на зйомній квартирі, а потім придбали власну квартиру. При цьому вони разом вибирали квартиру та машину. Кредит погашав спочатку відповідач самостійно, а з кінця 2009 року та до припинення шлюбних відносин вони погашали його разом. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник позивача у судове засідання зявилася, підтримала вимоги, викладені в позові і просила суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання з'явився, проти задоволення позову заперечував, стверджуючи, що разом з позивачкою він став мешкати тільки з дати укладення шлюбу. А придбання квартири та автомобіля було лише його власним рішенням. Надав письмові заперечення.

Представник відповідача в судові засідання зявився, проти задоволення позову заперечував.

Представник третьої особи ПАТ «Укрсоцбанк» в судові засідання не зявився, надав суду письмові заперечення проти позову, в яких просить відмовити позивачу в задоволенні позову, оскільки при укладенні кредитних договорів інформація щодо перебування відповідача у шлюбі чи проживання з кимось у банка відсутня та задоволення позовних вимог може вплинути на своєчасне виконання відповідачем в подальшому кредитних зобовязань.

Заслухавши сторони по справі, всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилався позивач та його представник, як на підставу вимог, та відповідач, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України). Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Так, статтею ст.74 СК України передбачено, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

У п. 20 постанови пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 роз'яснено: під час застосування ст.74 СК України, яка регулює поділ майна осіб, що проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно врахувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

З урахуванням зазначеного, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім'єю; спільний побут; взаємні права та обов'язки (ст. ст. 3, 74 СК України).

Свідки сторони позивача ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_1 в судовому засіданні фактично підтверджували, що позивач та відповідач проживали однією сімєю з часу зазначеного позивачем.

Допитані у судовому засіданні у якості свідків з боку відповідача ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 в судовому засіданні категорично заперечували проти факту спільного проживання відповідача з позивачкою, до укладення шлюбу в той же час з самою позивачкою знайомі та не заперечують проти того факту, що вона була його нареченою, чи потенційною дружиною.

Оцінюючи покази свідків надані в судовому засіданні, суд не може прийняти до уваги, при прийнятті рішення, як свідчення свідків сторони позивача так і свідків відповідача, оскільки надані покази є протилежними, суперечливими та взаємовиключними, а отже не дозволяють суду зробити законний висновок про характер відносин між позивачем та відповідачем протягом спірного періоду, до того ж надані свідчення обєктивно не підтверджуються іншими доказами дослідженими в судовому засіданні. Тому суд відноситься критично до показань зазначених осіб та не може посилатись на них як на достовірні та допустимі докази при прийнятті рішення.

Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

Згідно ч.1 ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 59 ЦПК України - суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Так, суд не може прийняти до уваги, як належні докази фотознімки надані сторонами, оскільки вони обєктивно не підтверджують ні позовних вимог, а ні заперечень. З наданих фотознімків (окрім як з пояснень сторін заінтересованих в результатах розгляду справи), не можливо встановити дату здійснення зйомки, за яких обставин та ким вони зроблені. Крім того, надані фотознімки не є належним доказом, який обґрунтовує чи спростовує факт сумісного проживання в розумінні положень ст.. 74 Сімейного кодексу України.

Інші докази дослідженими в судовому засіданні також обєктивно не підтверджують заявлені позовні вимоги.

Так, позивачем не доведено належними доказами ведення спільного господарства, побуту та бюджету.

В ході розгляду справи, суд не знайшло підтвердження обєктивними доказами твердження позивача стосовно спільної сплати кредиту за майно в період з моменту укладення кредитних договорів по момент укладення шлюбу.

Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до ч. 3 ст.10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановленим цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виник спір.

Відповідно до положень ч.1 ст. 213 ЦПК України - рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на обґрунтування вимоги щодо встановлення факту проживання однією сімєю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з вересня 2006 року по 05 квітня 2010 року без реєстрації шлюбу в розумінні положень ст.. 74 СК України, зазначена вимога не може бути задоволеною.

Стосовно позовних вимог про поділ та визнання за позивачем права власності на частку в квартирі АДРЕСА_2 та частку в автомобілі Skoda Octavia, суд вважає, що вони також не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 21 лютого 2007 року ОСОБА_2 купив квартиру АДРЕСА_3. Договір купівлі-продажу було посвідчено приватним нотаріусом Енергодарського міського нотаріального округу ОСОБА_15 (т. 1 а.с. 57).

21 лютого 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір кредиту №31207Ж010-К, згідно якого ОСОБА_2 було надано у тимчасове користування грошові кошти в розмірі 23800,00 доларів США, зі сплатою 12,5% річних для придбання нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 строком до 20.02.2022 року (т.2 а.с. 13-22).

В якості забезпечення зобовязань ОСОБА_2 за вищевказаним договором кредиту 21.02.2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Енергодарського міського нотаріального округу ОСОБА_15 та зареєстрованого в реєстрі за № 239. Відповідно до вищеназваного договору в іпотеку ПАТ «Укрінбанк» передано квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2 (т.2 а.с. 25-29).

21 травня 2007 року між ТОВ фірма «Альфа-Плюс» та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу нового автомобіля марки Skoda Octavia комплектація TOUR двигун 1.9TDI сірого кольору (т.1 а.с. 68-69).

25 травня 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір кредиту №31207А023-К, згідно якого ОСОБА_2 було надано в тимчасове користування грошові кошти в розмірі 19000,00 доларів США, зі сплатою 13% річних та кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 24.05.2014 року для придбання автомобіля марки Skoda Octavia 2007 року випуску сірого кольору. Кредит повністю погашено 24 травня 2014 року (т.2 а.с. 6-12).

Як встановлено в судовому засіданні та не заперечувалось сторонами, на час придбання спірного майна та в подальшому відповідач мав потрібну суму грошей для сплати першого внеску для придбання майна та мав заробіток, який дозволяв йому сплачувати внески за кредитними зобовязаннями.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.04.2010 року.

15.11.2011 року у позивача з відповідачем народився син ОСОБА_4 (т.1 а.с. 53).

Рішенням Енергодарського міського суду від 03.12.2013 року, яке набрало законної сили 14.12.2013 року, вказаний шлюб було розірвано (т.1 а.с. 54).

Отже, позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 06.04.2010 року по 14.12.2013 р., що не заперечується сторонами в судовому засіданні.

За змістом ст.3 СК України, сімя визначається як первинна та основна складова суспільства, ознаками якої є сумісне проживання осіб, повязаних спільним побутом, що мають взаємні права та обовязки.

Сімї притаманні біологічна, господарська та ідеологічна функції, які спрямовані на народження дітей, спільне споживання доходів, ведення сумісного домашнього господарства, бізнесу, утримання та виховання дітей в любові, взаємній повазі, довірі.

Згідно ст.7 СК України,чоловік та жінка мають рівні права та обовязки у сімейних відносинах.

Відповідно до положень ст.. 60 СК України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до положень ст.. 65 СК України - при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

На час придбання спірного майна відповідач не перебував в зареєстрованому шлюбі, тому на думку суду, заслуговують на увагу твердження сторони відповідача про прийняття відповідачем самостійних рішень щодо придбання спірного майна, що також підтверджується копіями відповідних договорів наявних в матеріалах справи.

Відповідно до положень ч.1 ст. 69 СК України - дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Як роз'яснив пленум Верховного Суду України у п. 24 постанови №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу.

Як встановлено в судовому засіданні, спірне майно відповідач придбав до укладення шлюбу з позивачкою та набув права особистої приватної власності щодо нього, а отже, з врахуванням прийнятого рішення щодо позовної вимоги про встановлення факту сумісного проживання однією сімєю, зазначене майно не може бути обєктом спільної сумісної власності позивача та відповідача, та на нього не розповсюджується положення глави 8 Сімейного кодексу України.

Крім того, предмет та підстави позову протягом всього часу розгляду справи в суді не змінювалися, та сторона позивача наполягає на підставах, які викладені в позові. З огляду на викладене, суд розглядає справу в рамках предмету та підстав заявлених в позовній заяві.

Так, судом встановлено, що в силу вимог діючого законодавства та обставин встановлених в судовому засіданні спірне майно не є обєктом спільної сумісної власності позивача та відповідача. На час укладення сторонами шлюбу та в період шлюбу у відповідача з третьою особою (ПАО «Укрсоцбанк») існували зобовязальні відносини. Стосовно сплати кредитних коштів за наявними зобовязаннями в період перебування позивача та відповідача в зареєстрованому шлюбі, суд вважає, що оскільки позивачем не заявлялись вимоги щодо стягнення сплачених коштів з відповідача, це не є предметом судового розгляду, тому розглядає справу лише в рамках предмету та підстав заявлених в позовній заяві.

З огляду на вищевикладене, суд вважає. що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись частиною 1 ст.60, ст. 65, ст.69, частиною 1 ст.70, частиною 1 ст.71, ст. 74 Сімейного кодексу України, ст. ст. 10, 57-60,88,209-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ПАО «Укрсоцбанк» про встановлення факту сумісного проживання та поділ сумісно набутого майна - відмовити.

Рішення в повному обсязі буде виготовлено через пять днів відповідно положень ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: М. О. Куценко