Справа № 536/2694/15-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2016 року

Кременчуцький районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Степаненка Ю.І.,

з секретарем судового засідання Левицькою І.П.,

заявника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кременчуці в режимі відеоконференції скаргу заявника ОСОБА_1, який діє по довіреності в інтересах ОСОБА_2 на постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_3 про відмову у відкритті виконавчого провадження,

В С Т А Н О В И В :

29 грудня 2015 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області із скаргою на постанову державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження в порядку статті 383 ЦПК України звернувся заявник ОСОБА_1, який діє по довіреності в інтересах стягувача ОСОБА_2 та просив суд зобовязати відділ ДВС Головного територіального управління юстиції у Полтавській області скасувати постанову державного виконавця та зобовязати відділ ДВС Головного територіального управління юстиції у Полтавській області відкрити виконавче провадження за виконавчим листом №536/1571/15-ц та забезпечити виконання рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 30 липня 2015 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 загальної суми боргу за договором позики 5 643 758 гривень 51 копійок, яка складається з суми основного боргу 961 458 гривень 05 копійок та штрафу 4 682 300 гривень 46 копійок та стягнуто судові витрати в сумі 3 654 гривень, а всього 5 647 412 гривень 51 копійок.

Заявник обґрунтовував свою скаргу тим, що 30 липня 2015 року Кременчуцьким районним судом Полтавської області видано виконавчий лист по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення з останнього боргу за договором позики. Згідно вказаною рішення суд стягнув з ОСОБА_4 загальну суму боргу в розмірі 5 643 758 гривень 51 копійок.

10 грудня 2015 року вказаний виконавчий лист особисто ним був наданий для виконання у ВДВС Головного територіального управління юстиції у Полтавській області.

22 грудня 2015 року на адресу стягувача надійшла постанова державного виконавця Запорожець Т.Ю. вищезазначеного ВДВС від 14 грудня 2015 року про відмову у відкритті виконавчого провадження. Вказана постанова на його думку прийнята з порушенням вимог чинного законодавства та підлягає скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.1 ч.1 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Державний виконавець зобовязаний був прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення виконавчого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам, передбаченим Законом України "Про виконавче провадження" та предявлений до виконання до органу державної виконавчої служби за належним місцем виконання рішення.

Приймаючи постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження, державний виконавець зазначив, що до заяви про відкриття виконавчого провадження додано світлокопію довіреності, яка не відповідає вимогам чинного законодавства та не надано ідентифікаційний номер боржника.

Він заперечує проти вищевикладеного, оскільки ним було надано завірену копію довіреності про представлення інтересів довірителя, крім того ним було надано для ознайомлення і для підтвердження оригінал довіреності, що підтверджували його повноваження. Крім того, державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Також, державним виконавцем безпідставно було вказано про відсутність ідентифікаційного номеру боржника, оскільки відповідно до п.3 ч.1 ст. 18 Закону «Про виконавче провадження» в виконавчому документі зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб, ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо;

Також в обґрунтування скарги заявник посилається на розяснення постанови Пленуму ВССУ № 6 від 07.02.2014 року, норми ЦПК України та на інші норми Закону України «Про виконавче провадження».

Представник стягувача ОСОБА_2 по довіреності ОСОБА_1 в судовому засіданні свою скаргу уточнив та просив суд визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_3 та зобовязати відділ ДВС Головного територіального управління юстиції у Полтавській області відкрити виконавче провадження за вказаним виконавчим листом, від решти вимог скарги відмовився, в її обґрунтування пояснив так, як викладено в описовій частині ухвали.

Державний виконавець Запорожець Т.Ю. або інша посадова особа УДВС ГТУЮ в Полтавській області у судове засідання не зявилися, від представника управління ДВС Головного територіального управління юстиції ОСОБА_5 надійшло письмове заперечення, в якій він не погодився зі скаргою та вважав вимоги представника стягувача ОСОБА_1 необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню та зазначив, що державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Полтавській області від 10 грудня 2015 року отримано заяву ОСОБА_2 про прийняття до примусового виконання виконавчого документа та оригінал виконавчого листа по справі №536/1571/15/ц, виданого 10 грудня 2015 року Кременчуцьким районним судом Полтавської області. За результатами розгляду вищевказаної заяви державним виконавцем 14 грудня 2015 року винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження, оскільки до заяви про відкриття виконавчого провадження додано світлокопію довіреності, яка не відповідає вимогам чинного законодавства, тобто заява про відкриття виконавчого провадження подана особою, повноваження якої не підтверджені належним чином завіреною довіреністю. Тому вказана обставина виключає можливість здійснення виконавчого провадження. За таких обставин державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Полтавській області було відмовлено у відкритті виконавчого провадження на підставі п.6, п.8 статті 26 Закону «Про виконавче провадження», а саме: невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону та наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження. Тому просив суд у задоволенні скарги відмовити.

Вислухавши пояснення заявника, дослідивши письмові докази скарги та матеріали цивільної справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до статті 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ч.1 статті 6, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Установлено, що на підставі чинного заочного рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 30 липня 2015 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 загальну суму боргу за договором позики 5 643 758 гривень 51 копійок, яка складається з суми основного боргу 961 458 гривень 05 копійок та штрафу 4 682 300 гривень 46 копійок та стягнуто судові витрати в сумі 3 654 гривень, а всього 5 647 412 гривень 51 копійок (а.с.17).

На підставі вищевказаного рішення представнику стягувача ОСОБА_1 10 грудня 2015 року був виданий виконавчий лист №536/1571/15-ц (а.с.23,30,31). В цей же день ним була подана до відділу примусового виконання рішень УВС ГТУЮ у Полтавській області заява про відкриття виконавчого провадження (а.с.53).

14 грудня 2015 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_3 було винесено постанову про відмову у прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №536/1571/15-ц, виданого 10 грудня 2015 року з тих підстав, що до заяви про відкриття виконавчого провадження додано світлокопію довіреності, яка не відповідає вимогам чинного законодавства, тобто заява про відкриття виконавчого провадження подана особою, повноваження якої не підтверджені належним чином завіреною довіреністю. Вказана обставина виключає можливість здійснення виконавчого провадження. Крім того, у порушення п.3 ч.1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» у предявленому на виконання виконавчому документі відсутні ідентифікаційний номер боржника (а.с.28,29).

Згідно довідки Міністерства доходів та зборів від 14 серпня 2015 року надати реєстраційний номер облікової картки ОСОБА_4 не має можливості, оскільки фізичну особу неможливо ідентифікувати (а.с.54).

Згідно статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до вимог частин 1,2 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Згідно частин 1-4 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі:

1) пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання;

2) неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом;

3) якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання;

4) пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення;

5) якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення;

6) невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону;

6-1) офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури;

7) якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів;

8) наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Про відмову у відкритті виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову протягом трьох робочих днів, а за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - не пізніше наступного робочого дня з дня надходження виконавчого документа і не пізніше наступного дня надсилає її заявникові разом з виконавчим документом.

У разі відмови у відкритті виконавчого провадження на підставі пункту 6 частини першої цієї статті державний виконавець роз'яснює заявникові право на звернення до суду чи іншого органу (посадової особи), які видали виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність з вимогами статті 18 цього Закону.

Постанова державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження може бути оскаржена заявником у десятиденний строк з дня її надходження у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо;

4) резолютивна частина рішення;

5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням;

6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

У разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов'язок чи право стягнення є солідарним.

Виконавчий документ повинен бути підписаний уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплений печаткою. Скріплення виконавчого документа гербовою печаткою є обов'язковим у разі, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, за законом зобов'язаний мати печатку із зображенням Державного Герба України.

Законом можуть бути встановлені також інші додаткові вимоги до виконавчих документів.

На час розгляду цивільної справи та під час видачі виконавчого листа суду не були відомі відомості про ідентифікаційний номер боржника ОСОБА_4 Відповідно до пункту 3 ч.1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» закон вимагає зазначення такої інформації для сприяння примусовому виконанню, якщо такі відомості суду відомі.

Пункт 3 ч. 3 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» надає право державному виконавцю при здійсненні виконавчого провадження з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі й конфіденційну.

Відсутність у виконавчому листі ідентифікаційного номера боржника не є підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження.

Цей правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 25 червня 2014 року у справі №6-62цс14, в силу статті 360-7 ЦПК України є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

Згідно ч.1,5 статті 9 Закону України «Про виконавче провадження» сторони можуть реалізовувати свої права і обов'язки у виконавчому провадженні самостійно або через представників. Особиста участь фізичної особи у виконавчому провадженні не позбавляє її права мати представника, крім випадку, коли боржник згідно з рішенням зобов'язаний вчинити певні дії особисто.

Повноваження представника повинні бути підтверджені довіреністю, виданою і оформленою відповідно до вимог закону.

Відповідно до вимог закону стягувач ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_1 поряд з іншим представляти його інтереси в органах державної виконавчої служби, з наданням при цьому усіх прав та обовязків, які передбачені законодавством для стягувача, у тому числі подавати документи для виконання стягнення, що підтверджується нотаріально посвідченою довіреністю (а.с.15).

Копію вказаної довіреності заявник ОСОБА_1 подав у відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області і цей факт підтверджується представником управління ДВС, який в обґрунтування заперечення проти скарги додав ксерокопію довіреності на імя ОСОБА_1 (а.с.55).

Заявник ОСОБА_1 в обґрунтування своєї скарги посилався на те, що крім копії довіреності він безпосередньо надавав у відділ ДВС і оригінал довіреності. Це твердження представником виконавчої служби у запереченні не спростоване.

Видана довіреність відповідає вимогам чинного законодавства.

Згідно розяснень пункту 1, абзацу 1 пункту 3, пункту 19 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07.02.2014 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

При розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).

Судові витрати, пов'язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на відділ державної виконавчої служби, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника (стаття 388 ЦПК). Розподіл таких судових витрат здійснюється судом незалежно від того, чи оскаржуються рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, оскільки відповідно до частини другої статті 4 Закону України "Про державну виконавчу службу" державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом.

Отже, державним виконавцем не використані в повному обсязі надані йому права та обовязки, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», а його посилання у постанові про відмову у відкритті виконавчого провадження на те, що у виконавчому листі не зазначений індивідуальний ідентифікаційний номер боржника та що довіреність не відповідає вимогам чинного законодавства, є неправомірними, оскаржувана постанова була прийнята у порушення вимог закону та з порушенням прав стягувача.

Згідно статті 387 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За таких обставин, суд визнає скаргу заявника ОСОБА_1, який діє по довіреності в інтересах стягувача ОСОБА_2, законною і обґрунтованою, визнає неправомірною та скасовує постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_3 про відмову у прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №536/1571/15-ц, виданого 10 грудня 2015 року Кременчуцьким районним судом Полтавської області та зобовязує відділ примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Полтавській області відкрити виконавче провадження за виконавчим листом №536/1571/15-ц.

Згідно статті 388 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на відділ державної виконавчої служби, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Зважаючи на те, що вимоги заявника задоволені судом повністю, суд з підстав статті 388 ЦПК України, пп.2 п.1 ч.2 статті 4, п.7 статті 6 Закону України «Про судовий збір» стягує з відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Полтавській області в дохід держави судовий збір за ставкою 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, що складає 487 гривень 20 копійок (1218 х 0,4).

На підставі викладеного, керуючись статтями 209,210, 383-388 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Скаргу заявника ОСОБА_1, який діє по довіреності в інтересах стягувача ОСОБА_2, задовольнити.

Визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_3 від 14 грудня 2015 року про відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №536/1571/15-ц, виданого 10 грудня 2015 року Кременчуцьким районним судом Полтавської області та зобовязати державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Полтавській області прийняти до виконання виконавчий лист

№536/1571/15-ц, виданий 10 грудня 2015 року Кременчуцьким районним судом Полтавської області про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 загальної суми боргу за договором позики 5 643 758 гривень 51 копійок, яка складається з суми основного боргу 961 458 гривень 05 копійок та штрафу 4 682 300 гривень 46 копійок та стягнення судових витрат в сумі 3 654 гривень, а всього 5 647 412 гривень 51 копійок та відкрити виконавче провадження відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження».

Стягнути з відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Полтавській області в дохід держави 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок судового збору.

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу протягом п'яти днів з дня її проголошення до Апеляційного суду Полтавської області через Кременчуцький районний суд Полтавської області, у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали

Суддя Ю. І. Степаненко