Справа № 458/582/16 Головуючий у 1 інстанції: Федитник І.Д.
Провадження № 22-ц/783/6086/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. Ф.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого Павлишина О.Ф.,

суддів Мікуш Ю.Р., Ніткевича А.В.,

секретар Бохонко Е.Р.,

з участю прокурора Панькевича Р.В., Дяківнича М.С., його представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою прокуратури Львівської області на рішення Турківського районного суду Львівської області від 11 серпня 2016 року у справі за позовом Самбірської місцевої прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі Риківської сільської ради Турківського району Львівської області до ОСОБА_3 та співвідповідача державного підприємства «Турківське лісове господарство» про відшкодування шкоди в розмірі 212715 грн. 74 коп. заподіяної злочином,-

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2016 року керівник Самбірської місцевої прокуратури Львівської області звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, та посилаючись на те, що вироком Турківського районного суду Львівської області від 08.05.2014 року встановлено, що останній, працюючи на посаді майстра лісу Ільницького лісництва державного підприємства ,,Турківське лісове господарство", як член лісової охорони, основним завданням якого є забезпечення охорони лісів від незаконних порубок, всупереч вимог ст.ст.86, 89 Лісового кодексу України, які передбачають здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісових ресурсів від незаконних порубок та здійснення охорони і захисту лісу лісовою охороною постійних лісокористувачів, а також всупереч посадової інструкції майстра лісу, з якою він ознайомлений під розписку, як службова особа, неналежно виконував свої службові обов'язки через несумлінне ставлення до них, а саме в період часу з 05.11.2013 року по 17.02.2014 року, у ввіреному йому під охорону обході №3 Ільницького лісництва ДП ,,Турківське лісове господарство" не вживав заходів до заборони незаконної порубки лісу, не виявляв, не затримував та не складав протоколів про лісопорушення на осіб, які вчинили незаконні рубки лісу та не доповідав керівництву Ільницького лісництва ДП ,,Турківське лісове господарство" про незаконні рубки, які мали місце у ввіреному йому під охорону кварталах №21, №22 обходу №3, внаслідок чого спричинено тяжкі наслідки від самовільної порубки 90 дерев породи ,,ялиця" та ,,смерека", чим заподіяно шкоду в розмірі 212715,74 грн.

Оскаржуваним рішенням суду в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила прокуратура Львівської області. В апеляційній скарзі стверджує, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Стверджує, що судом не взято до уваги факт допущення службової недбалості відповідачем ОСОБА_3, що встановлено у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України. Звертає увагу на те, що суд безпідставно в рішенні зазначив, що відповідача засуджено за ст. 246 КК України та на власний розсуд надав оцінку фактам, встановленим вироком суду від 08.05.2014 року у кримінальному провадженні по обвинуваченню відповідача, чим порушив вимоги ст. 124 Конституції України, ч. 4 ст. 61 ЦПК України щодо обовязковості судових рішень. Зазначає, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки в позовній заяві відсутня вимога про стягнення шкоди з ДП «Турківське лісове господарство». Вважає, що суд неправомірно, відхиляючи заперечення позивача, 02.08.2016 року залучив в якості співвідповідача ДП «Турківське лісове господарство». Просить рішення суду скасувати та ухвали нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора Панькевича Р.В. на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_3, його представника ОСОБА_2 про заперечення вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов предявлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Матеріалами справи стверджується, що суд в порушення вимог ст.33 ЦПК України без клопотання позивача залучив як співвідповідача ДП «Турківське лісове господарство» та ухвалив рішення щодо останнього. (а.с.27, 43-45)

Крім того, відповідно до частини 1 статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України слідує, що законодавець розрізняє поняття "особа, яка завдала шкоду" та "особа, яка відповідає за шкоду". За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Така конструкція цивільно-правової відповідальності надає потерпілому можливість більш ефективно та оперативно захистити свої права та інтереси.

У ч. 1 ст. 1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини.

Тобто, ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди і серед інших, наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Аналіз положень ст. ст.1166, 1167, 1172 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т.ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними субєктами, у спеціальний спосіб тощо).

Правило генерального делікту закріплено у ст. 1166 ЦК України стосовно майнової шкоди та у ст. 1167 ЦК України стосовно моральної шкоди.

Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв'язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача.

За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача.

Стаття 1172 ЦК України відноситься до спеціального делікту, який передбачає особливості субєктного складу відповідальних осіб, коли обовязок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу працедавця.

Так, ст.1172 ЦК України встановлює особливого субєкта, відповідального за завдання шкоди працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обо-в'язків.

Згідно з ст.1172 ЦК України таким субєктом є юридична або фізична особа, працівником якої під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків завдано шкоду.

Не є таким субєктом і не несе відповідальності перед потерпілим за завдану шкоду особа, яка її завдала у звязку з виконанням своїх трудових (службових) обовязків на підставі трудового договору (контракту).

Зазначені положення закону залишились поза увагою суду, що призвело до помилкового висновку про відмову в задоволенні позову у зв»язку з проханням позивача про відшкодування шкоди тільки з ОСОБА_3 та відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України і не представлення сторонами доказів у судовому засіданні про те, що шкоду заподіяно на території Риківської сільської ради Турківського району Львівської області.

А відтак, враховуючи вище вказані порушення норм процесуального і матеріального права колегія суддів вважає, що рішення суду слід скасувати з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову до ОСОБА_3

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309, ст.316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу прокуратури Львівської області задовольнити частково.

Рішення Турківського районного суду Львівської області від 11 серпня 2016 року скасувати. Ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову Самбірської місцевої прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі Риківської сільської ради Турківського району Львівської області до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди в розмірі 212715 грн. 74 коп., заподіяної злочином.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Павлишин О.Ф.

Судді: Мікуш Ю.Р.

ОСОБА_4