АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/616/16
Справа № 640/2851/13-ц Головуючий 1 інст. - Попрас В.О.
Категорія: договірні Доповідач - Трішкова І.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2016 року Судова колегія судової палати по цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Трішкової І.Ю.,

суддів: Кірсанової Л.І., Пилипчук Н.П.,

за участю секретарів - Хороших М.Б., Гребенщикової Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 09 листопада 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи: приватний нотаріус ХМНО Бєсєда Тетяна Дмитрівна, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про визнання недійсним правочину та визнання права власності на частину житлового будинку з надвірними будівлями,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив визнати недійсним договір від 19.05.2008 р. дарування житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_4, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, ОСОБА_2; визнати за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 право спільної сумісної власності на житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 106,8 кв. м., житловою площею 29,0 кв. м., з надвірними будівлями та спорудами: сараї літ. «Д», «З», гараж літ. «Е», погріб літ. «В1», літня кухня літ. «Л», навіс літ. «Ж», відкрита веранда літ. «а3», ґанок літ. «а4», підпірна стіна літ. «К», колодязь № 5, водопровід № 6, свердловина № 7, огорожі № 2-4, замощення № 8, 9, які розташовано за адресою: АДРЕСА_4 Також просив визнати за ОСОБА_4 право власності на 55/100 часток вищезазначеного житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель та споруд.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що з 25.08.2000 р. він та відповідачка ОСОБА_3 проживали однією сім'єю та вели спільне господарство, а 24.01.2003 р. зареєстрували шлюб. 25.12.2012 р. шлюб було розірвано. Весь цей час вони разом проживали в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_4, право власності яке було зареєстровано за ОСОБА_3. Коли позивач та відповідачка ОСОБА_3 стали проживати однією сім'єю, на території домоволодіння знаходились житловий будинок літ. «А-1» 1962/1992 р. побудови із шлакобетону, обкладений червоною цеглою з прибудовою літ. «а2» 1992 р. побудови з червоної цегли, загальною площею 67,5 кв. м., житловою площею 29,0 кв. м.; погріб із шлакобетону 1965 р. побудови літ. «В1»; дерев'яний сарай літ. «В» 1965 р. побудови; дерев'яний туалет літ. «Г» 1972 р. побудови; трубчатий колодязь № 5; замощення І; свердловина № 6; дерев'яна огорожа. Всі ці будівлі знаходилися в незадовільному стані, потребували реконструкції, капітального ремонту та добудови. Позивач мав намір одружитися та проживати разом з ОСОБА_3 однією сім'єю, тому став приводити домоволодіння в належний стан. Разом з ними також проживав син ОСОБА_3 - ОСОБА_2, дочка ОСОБА_3 - ОСОБА_1 зі своїм чоловіком та дітьми постійно проживали та до теперішнього часу проживають у трикімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_1, а зареєстровані за адресою: АДРЕСА_5. В період з жовтня по грудень 2000 року ОСОБА_4 з ОСОБА_3 на спільні кошти та власною працею пробили свердловину №7 і провели в будинок від свердловини № 6 водопровід, встановили систему автоматизованої подачі холодної води в будинок та газову колонку для підігріву гарячої води, подачу холодної та гарячої води провели на кухню (приміщення 1-3), в ванну кімнату та туалет (приміщення 1-7). У квітні 2001 року на спільні кошти та власною працею ОСОБА_4 з ОСОБА_3 збудували нові металеві ворота №3, металеву хвіртку №4, шиферну огорожу №2. У 2002 році син ОСОБА_3 - відповідач ОСОБА_2 закінчив інститут, одружився та виїхав на постійне місце проживання до Німеччини, після чого ОСОБА_4 та ОСОБА_3 стали проживати вдвох. 24.01.2003 р. зареєстрували шлюб. На той час ОСОБА_3 запропонувала позивачу ОСОБА_4 продати однокімнатну квартиру, що належала йому, а виручені кошти витратити на будівництво та ремонт домоволодіння, яке за її словами стане їх спільним майном. Позивач погодився з пропозицією ОСОБА_3 та за договором купівлі-продажу від 26.12.2002 р. продав свою однокімнатну квартиру, що знаходилась за адресою: АДРЕСА_2 за 7000 доларів США, що еквівалентно 38000 грн. Крім того, в той же час позивач продав наявний у нього згідно генеральної довіреності автомобіль ВАЗ-21013 за 700 доларів США, що еквівалентно 3800 грн. На виручені кошти було куплено 09.01.2003 р. автомобіль ГАЗ-З1029 «Волга» за 2000 доларів США, що еквівалентно 11000 грн. Всі інші кошти, які залишились від продажі квартири ОСОБА_4 в сумі 5700 доларів США, що еквівалентно 30800 грн., були витрачені ОСОБА_4 на будівництво та ремонт вищевказаного домоволодіння. Так, за згодою та взаємною домовленістю з ОСОБА_3 на виручені від продажі квартири ОСОБА_4 кошти, власною працею та з залученням найманих працівників будівельників ОСОБА_4 побудував на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 у 2003 році: гараж літ. «Е», літню кухню літ. «І», сарай літ. «Д», навіс літ. «Ж», відкриту веранду літ. «а3», ґанок літ. «а4», підпірну стіну літ. «К». В будівництві зазначених будівель ОСОБА_3 коштами та власною працею участі не приймала. На будівництво зазначених будівель та споруд ніякі інші кошти, окрім виручених ОСОБА_4 від продажі його квартири, не залучались, тому зведені споруди позивач вважає його особистою власністю, оскільки це майно набуте ним за час шлюбу, але на кошти, які належали йому особисто. На вказане будівництво позивач витратив особисті кошти в сумі 15000 грн. Частина особистих коштів, що залишилася від продажі квартири, в сумі 15800 грн. була витрачена на внутрішній ремонт будинку, а також на придбання меблів та побутової техніки. У 2005 році в будинок був проведений міський телефонний зв'язок ВАТ «Укртелеком». 28.02.2005 р. позивач звільнився на пенсію з органів МВС та при звільненні отримав одноразову грошову допомогу в розмірі 19593,75 грн., а також страхову суму по обов'язковому страхуванню працівників МВС в страховій компанії «Оранта» в сумі 3500 грн. За вказані кошти у 2006 році позивач провів капітальний ремонт спірного житлового будинку літ. «А-1». Всі будівельні роботи були виконані власною працею позивача із залученням робітників будівельників та на особисті кошти ОСОБА_4, а саме: на отриману страховку та одноразову грошову допомогу. Тому позивач вважає, що створене в результаті проведених ремонтних робіт майно належить особисто ОСОБА_4 та не являється спільною сумісною власністю подружжя, оскільки ніякі інші кошти на ці роботи не залучались. У 2007 році на території домоволодіння особистою працею позивача та за його власні кошти було побудовано сарай літ. «З». Цей сарай було побудовано з залишків будівельних матеріалів, які використовувались під час будівництва у 2003 році та при проведенні капітального ремонту житлового будинку у 2006 році, що були придбані за особисті кошти позивача, тому позивач вважає, що вказаний сарай є його особистою власністю та не є спільною власністю подружжя. В 2007 році на спільні кошти подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 територію подвір'я було вимощено тротуарною плиткою - замощення № 9 з облаштуванням трьох клумб. Також за період подружнього життя з ОСОБА_3 на спільні кошти та власною працею ними були проведені ремонтні та відновлювальні роботи в житловому будинку. В результаті всіх будівельних та ремонтних робіт стан житлового будинку літ. «А-1» значно покращився, його загальна площа з 67,5 кв.м. збільшилась до 106,8 кв.м., якісні характеристики житлового будинку та його вартість збільшилися в рази. Крім того, було збудовано 12 нових господарських будівель та споруд на території спірного домоволодіння, що свідчить про створення фактично нового домоволодіння з абсолютно новими якісними, кількісними та вартісними характеристиками. Таким чином, на думку позивача житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який належав ОСОБА_3 станом на 25.08.2000 р., істотно збільшились в розмірі, в кількості та вартості саме в результаті особистих трудових та грошових затрат позивача по розбудові та ремонту спірного домоволодіння, яке проведено власною працею ОСОБА_4 та на його особисті кошти, а також частково, в незначній мірі, за спільні кошти з ОСОБА_3, тому воно є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Крім того, вважав, що договір дарування від 19.05.2008 року, посвідчений нотаріусом Бєсєдою Т.Д., повинен бути визнаний недійсним, оскільки порушує особисті права позивача. Про його існування він дізнався лише під час розгляду зазначеної справи у суді, вважав, що ним не пропущено строк позовної давності по захисту своїх прав.

Вартість частки спірного нерухомого майна, що розташоване за адресою: АДРЕСА_4, яке створене (збудоване) особисто позивачем та на його особисті кошти складає 247685,50 грн., що визначає частку позивача в розмірі 55/100, а вартість частки спірного нерухомого майна ОСОБА_3 складає 200505,50 грн., що визначає її частку в розмірі 45/100. Для захисту своїх порушених прав позивач вимушено, з вини відповідачів по справі, поніс матеріальні затрати, а саме: сплатив судовий збір, сплатив за проведення інвентаризації і виготовлення технічного паспорту, а також за проведення експертизи, які просив стягнути з відповідачів.

Відповідач ОСОБА_3, відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позов ОСОБА_4 не визнали, посилаючись на те, що гараж літ. «Е», веранда літ. «а3», сарай літ. «Д», підпірна стіна літ. «К» були побудовані у 2000 році за грошові кошти ОСОБА_3 до укладання шлюбу з ОСОБА_4 Всі будівельні та ремонтні роботи по домоволодінню виконані на кошти ОСОБА_3 та її дітей, які складалися із заробітної плати, кредиту банку, договору займу, доходів, отриманих від продажу овочів та квітів, вирощених власною працею. Надані позивачем квитанції на придбання будівельних матеріалів підтасовані та підроблені, оскільки квитанції, накладні, товарні чеки оплачувала ОСОБА_3, а документи ОСОБА_4 оформляв на себе та в деяких з них дописки зроблені іншим почерком. Крім того, замощення № 9 було збудовано у 2008 році, літня кухня літ. «Л» збудована у 2012 році, зливна яма - у 2014 році новими власниками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Відповідачі не погоджуються з технічним паспортом, виготовленим ТОВ «Капитель - Буд» та висновком судової будівельно-технічної експертизи № 8756 від 29.10.2014 р., проведеної експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса, оскільки технічний паспорт не відповідає вимогам закону, в ньому вказані недостовірні дані про кількість побудов та рік, а експерт не правильно визначила вартість спірного житлового будинку та будівель.

Вважають, спірний договір дарування не може бути визнаний недійсним, оскільки визнання права власності є наслідком недійсності договору дарування. Також подали письмову заяву про застосування строку позовної давності, оскільки про укладання спірного договору дарування позивачу ОСОБА_4 було відомо з 2008 року, коли укладався договір.

Представник третьої особи приватного нотаріуса ХМНО Бєсєди Т.Д. - Бєсєда Д.С. вважав, що позов ОСОБА_4 задоволенню не підлягає, оскільки договір від 19.05.2008 р. дарування житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_4, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, ОСОБА_2 був посвідчений нотаріусом Бєсєдою Т.Д., яка діяла у відповідності до вимог ст.ст. 203, 215, 224, 717 ЦК України, ст.55 Закону України «Про нотаріат» та Інструкції Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради повідомлені належним чином про місце і час судового розгляду справи в судове засідання повторно не з'явились.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 09 листопада 2015 року позов задоволений частково.

Визнаний недійсним договір від 19 травня 2008 року дарування житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_4, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, ОСОБА_2.

За ОСОБА_4 визнано право власності на 33/100 частини житлового будинку літ. «А-1» загальною площею 106,8 кв. м., житловою площею 29,0 кв. м. з надвірними будівлями та спорудами: сарай літ. «Д», гараж літ. «Е», погріб літ. «В», літня кухня літ. «І», сарай літ. «З», навіс літ. «Ж», відкрита веранда літ. «а3», ґанок літ. «а4», підпірна стіна літ. «К», колодязь №5, водопровід №6, свердловина №7, огорожі № 2-4, замощення №№ 8, 9, які розташовані за адресою: АДРЕСА_3

За ОСОБА_3 визнано право власності на 67/100 частини житлового будинку літ. «А-1» загальною площею 106,8 кв. м., житловою площею 29,0 кв. м. з надвірними будівлями та спорудами: сарай літ. «Д», гараж літ. «Е», погріб літ. «В», літня кухня літ. «І», сарай літ. «З», навіс літ. «Ж», відкрита веранда літ. «а3», ґанок літ. «а4», підпірна стіна літ. «К», колодязь №5, водопровід №6, свердловина №7, огорожі № 2-4, замощення №№ 8, 9, які розташовані за АДРЕСА_3

В іншій частині в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

З ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_2 стягнуто з кожного на користь ОСОБА_4 понесені ним судові витрати у розмірі 3094 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на незаконність рішення суду, яке ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права; висновки суду не відповідають обставинам справи; неправильна оцінка наданих суду доказів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, яка діє від свого імені та від імені ОСОБА_2, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на незаконність рішення суду, яке ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права; висновки суду не відповідають обставинам справи; неправильна оцінка наданих суду доказів.

ОСОБА_4 рішення суду не оскаржив.

Судова колегія вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що спірним є житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_3 який згідно договору безстрокового користування земельною ділянкою для будівництва житлового будинку від 23.07.1992 року та акту прийняття будинку в експлуатацію від 27.04.1993року належав ОСОБА_3

24.01.2003 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 уклали шлюб, який розірвано 25.12.2012 року.

19.05.2008 року ОСОБА_3 подарувала спірний будинок своїм дітям ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання за ним права власності на спірний будинок, суд першої інстанції виходив з того, що майно ОСОБА_3 за час спільного проживання з ОСОБА_4 істотно збільшилось у вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат, тому суд прийшов до висновку про те, що спірний будинок є спільною сумісною власністю подружжя.

Судова колегія не погоджується з таким висновком суду.

Згідно з п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року №11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою ( шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилась внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Для застосування передбачених нормою ст.62 СК України правил збільшення вартості майна повинно відбуватися якраз внаслідок затрат подружжя незалежно від інших факторів ( зокрема, тенденцій до загального подорожчання конкретного майна) і суттєвою ознакою повинно бути істотне збільшення вартості майна як об'єкта, його якісних характеристик.

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягають з'ясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості об'єкта в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначена на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не є тим фактором, який безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об'єкта.

При визначенні збільшення вартості майна суд виходив з пояснень сторін, наданих суду квитанцій та чеків, пояснень свідків а також висновків судової будівельно-технічної експертизи №8756 від 29.10 2014 року.

Суд зазначив, що у 2000 році сторони за спільні кошти пробили свердловину №7, провели від свердловини №6 водопровід, встановили систему автоматизованої подачі холодної води в будинок, встановили газову колонку для підігріву гарячої води, подачу холодної та гарячої води провели на кухню, в ванну кімнату та туалет. В квітні 2001 року сторони встановили нові металеві ворота №3, металеву хвіртку№4, шиферну огорожу №2.

Також суд послався на те, що 26.12.2002 року ОСОБА_4 продав належну йому квартиру за адресою: АДРЕСА_3. Отримані кошти ОСОБА_4 витратив на будівництво.

При цьому суд не звернув уваги на те, що сторони зареєстрували шлюб 24.01.2003 року.

Чинний на той час Кодекс про шлюб та сім'ю України ( в ред.1969 року) не передбачав виникнення спільної сумісної власності осіб, які не перебували між собою у зареєстрованому шлюбі.

Виникнення права власності сторін на той час регулювалось Законом України «Про власність» та Цивільним кодексом України в редакції 1963 року.

Як зазначено в роз'ясненнях, викладених у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.91 р. із змінами, статтями 17 Земельного Кодексу України і ст.14 Закону України «Про власність» земельна ділянка для будівництва жилого будинку і господарських будівель надається громадянину у приватну власність, участь інших осіб у будівництві не створює для них права власності на жилий будинок. Особи, які приймали участь у будівництві жилого будинку не на підставі угоди про створення спільної власності, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво.

Таке ж право за цих умов належать членам сім'ї власника жилого будинку, якщо вони приймали участь лише у будівництві підсобних будівель ( літньої кухні, сараю, тощо) і підсобних приміщень.

Статтею 62 Сімейного кодексу України, який набрав чинності у 2004 році, передбачено, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 8756 від 29.10.2014року залишкова вартість заміщення житлового будинку літ А-1, погребу літ.В1, колодязю №5, замощення 1 в цінах 2014 року складає 141154 грн.

Вартість житлового будинку збільшилась у результаті будівельних робіт на 35334 грн. та 46607 грн. відповідно. При цьому експерт зазначає, що зазначені суми є вартістю будівельних робіт, які підтверджені кошторисом.

Суд першої інстанції самостійно визначив вартість житлового будинку як 448191 грн.( 153396 грн. вартість житлового будинку станом на 25.08.2000 р. + 294795 грн. вартість відкритої веранди літ "а3", ганку літ а4, гаражу літ Е, літньої кухні літ 1, сараїв літ. Д, З. навісу літ Ж., підпірної стіни літ.К. свердловини №7, огорожі №2, воріт №3, хвіртки №4, вимощення №9, а також вартість ремонтно-будівельних робіт).

При цьому суд не звернув уваги на те, що навіть позивач не заперечував, що частина цих робіт проводилась до реєстрації шлюбу з відповідачкою.

Крім того, суд виключив з вартості житлового будинку та надвірних будівель вартість літньої кухні літ.Л, посилаючись на те, що зазначена будівля фактично є недобудованим жилим будинком.

Але зазначені обставини спростовуються матеріалами інвентарної справи №2354 на житловий будинок по АДРЕСА_3

З акту поточних змін, який міститься в матеріалах зазначеної справи, вбачається, що в будинку літ.А-1 станом на 2008 рік в прим.1-7 встановлено сантехнічне обладнання, в приміщенні 1-3 встановлена газова плита, колонка, мийка; побудована відкрита веранда. Побудовані гараж, сараї літ.Е. З, Д. Інші зміни не встановлені.

З акту поточних змін станом на 2012 рік встановлено, що заінвентарізована літня кухня літ.Л. Даних про те, що це є недобудованим жилим будинком матеріали інвентарної справи не містять.

Таким чином, у суду не було підстав для виключення зазначеної побудови з загальної вартості житлового будинку з надвірними будівлями.

Також в матеріалах інвентарної справи відсутні дані про наявність підпірної стіни літ.К, вартість якої експертом визначена у розмірі 7539 грн.

З огляду на наведене, судова колегія вважає, що судом першої інстанції неправильно встановлена вартість житлового будинку з надвірними будівлями на час розлучення сторін, а також розмір збільшення вартості будинку за час перебування сторін у шлюбі.

Під час розгляду справи була проведена ще одна судова будівельно-технічна експертиза №055 від 14.07.2015 року, де в пункті 5 висновку експерт ОСОБА_8 зазначила, що роботи, виконані в жилому будинку з прибудовами по АДРЕСА_3 в період з 2003 по 2007 рік відносяться до поточного ремонту для своєчасного підтримання експлуатаційних якостей та попередження передчасного зносу конструкцій і інженерного обладнання будинку з прибудовами.

Зазначений висновок експерта матеріалами справи не спростований.

Згідно з п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року №11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою ( шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилась внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Для застосування передбачених нормою ст.62 СК України правил збільшення вартості майна повинно відбуватися якраз внаслідок затрат подружжя незалежно від інших факторів ( зокрема, тенденцій до загального подорожчання конкретного майна) і суттєвою ознакою повинно бути істотне збільшення вартості майна як об'єкта, його якісних характеристик.

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягають з'ясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості об'єкта в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначена на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не є тим фактором, який безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об'єкта.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судова колегія вважає, що позивачем доведена участь у проведенні ремонтних робіт. Доказів того, що вартість спірного будинку збільшилась істотно саме внаслідок затрат подружжя і в якому розмірі, суду не надано.

Оскільки, на думку судової колегії, ОСОБА_4 не має права на частину житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_3, то укладання договору дарування зазначеного житлового будинку між ОСОБА_3 та її дітьми ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не порушує його прав, а тому відсутні підстави для визнання такого договору недійсним.

З огляду на наведене, судова колегія скасовує рішення суду першої інстанції з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Керуючись ст.ст .303,307,309,314, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати з цивільних справ,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 09 листопада 2015 року скасувати.

ОСОБА_4 в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Рішення судової колегії набирає чинності негайно, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий: І.Ю. Трішкова

Судді: Л.І. Кірсанова

Н.П. Пилипчук