Номер провадження: 22-ц/785/154/16
Головуючий у першій інстанції Поліщук І. О.
Доповідач Гончаренко В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі головуючого Гончаренко В.М.

суддів Комаровської Н.В., Короткова В.Д.,

з участю секретаря Джинчарадзе Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в особі законних представників ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участю третіх осіб: Приватного підприємства «ЖКК СГІ», Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про встановлення порядку користування житловим приміщенням, виселення, стягнення грошових коштів за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 серпня 2015 року,-

встановила:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в особі її законних представників ОСОБА_3, ОСОБА_4, про встановлення порядку користування житловим приміщенням, виселення, стягнення коштів, уточнивши позовні вимоги посилається на те, що квартира під АДРЕСА_1 належала йому та його матері, ОСОБА_7 в рівних частках на підставі свідоцтва про право власності на житло.

Після смерті матері він та відповідач ОСОБА_3 прийняли спадщину та стали співвласниками спірної квартири. Йому належить 3/4 частки квартири, а ОСОБА_3 1/4 частка квартири.

Між ним та відповідачами існує спір щодо оплати комунальних послуг, порядку користування квартирою, відповідач перешкоджає нормальному проживанню в квартирі.

Особові рахунки відкриті на його ім'я, комунальні послуги сплачує він.

Вирішити спір у позасудовому порядку позивач вважає неможливим, тому звернувся з даним позовом до суду.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_8 позовні вимоги не визнала.

Справа розглянута у відсутність ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 07 серпня 2015 року позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_8 надала до суду апеляційну скаргу про скасування оскаржуваного рішення з постановленням нового рішення в частині встановлення порядку користування квартирою та стягнення грошових сум та в цій частині позову ОСОБА_2 відмовити.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, законність i обґрунтованість рішення суду першої iнстанцiї та доводiв апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне її задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, квартира під АДРЕСА_1 належала ОСОБА_2 та його матері, ОСОБА_7 в рівних частках.

Після смерті ОСОБА_7, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 успадкували 1/2 частину квартири по 1/4 частині кожному.

Згідно технічної документації, складеної КП «ОМБТІ та РОН» від 06.02.2007 року квартира АДРЕСА_1 складається з 3 кімнат, має загальну площу 53,8 кв.м, житлову - 36,2 кв.м; підсобну - 16,5 кв.м., та включає в себе житлові кімнати площею 10,3 кв.м, 8,5 кв.м та 17,4 кв.м.

ОСОБА_2 є власником ? частини квартири, а ОСОБА_3 -1/4 частини.

Відповідач ОСОБА_3 разом із членами своєї родини (ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4.) займають дві житлові кімнати площею 10,3 кв.м, 8,5 кв.м, позивач ОСОБА_2 займає житлову кімнату площею 17,4 кв.м.

В даній квартирі проживають та зареєстровані 4 особи, ОСОБА_2 з 28.02.1980 року, ОСОБА_3 з 20.09.2004 року, ОСОБА_5 з 20.09.2004 року, ОСОБА_6 з 20.09.2004 року.

ОСОБА_4 фактично проживає в квартирі з 2004 року, але не зареєстрована в ній.

В частині залишення позовних вимог про виселення без задоволення ОСОБА_2 не оскаржується, а тому в цій частині рішення апеляційним судом не перевіряється.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції вірно вирішив питання про встановлення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 виділивши в користування ОСОБА_2 дві кімнати площею 17,4 кв.м, та 8,5 кв.м, у користування ОСОБА_3 - житлову кімнату площею 10,3 кв.м.

Нежитлові приміщення квартири площею 17,6 кв.м суд першої інстанції правильно залишив в загальному користуванні сторін.

1/4 частина житлової площі квартири, яка відповідає ідеальній частині співвласника ОСОБА_3 становить 9,05 кв.м, виходячи з такого розрахунку: 36,2 кв.м/4 = 9,05 кв.м. Таким чином, житлова кімната площею 10,3 кв.м відповідає ідеальній частці власності у квартирі відповідача ОСОБА_3

Позивач, пред'являючи позов про виділення ОСОБА_3 в користування житлової кімнати площею 10,3 кв.м, погодився на виділення відповідачу кімнати з перевищенням площі на 1,25 кв.м.

3/4 частки житлової площі квартири, яка відповідає ідеальній частці співвласника ОСОБА_2 становить 27,15 кв.м, виходячи з такого розрахунку: 36,2 кв.м/4 Х 3 = 27,15 кв.м.

Таким чином, житлові кімнати площею 8,5 кв.м та 17,4 кв.м (загалом 28,9 кв.м) відповідають ідеальній частці власності ОСОБА_2 у вказаній квартирі.

З 2004 року, ще при житті власниці квартири ОСОБА_9 - матері позивача та бабусі відповідача ОСОБА_10, ОСОБА_3 зі своєю сім'єю займав житлову кімнату площею 17, 4 кв.м., яку на теперішній час займає позивач, ОСОБА_9 займала кімнату площею10,3 кв.м, ОСОБА_2 - 8,5 кв.м.

Після смерті ОСОБА_7, у 2007 році позивач та відповідач оформили спадщину, в результаті чого доля ОСОБА_2 в квартирі збільшилася з 1/2 частини до 3/4 частин, а відповідач ОСОБА_3 набув право власності на 1/4 частку спірної квартири.

За змістом ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності» роз'яснив, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

В даному випадку, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем правильно обрано спосіб захисту порушеного права як встановлення порядку користування квартирою, а не її поділ в натурі, оскільки, враховуючи конфігурацію квартири здійснити це неможливо.

У зв»язку з вищенаведеним, на думку колегії суддів, в цій частині судом вірно вирішено спір.

При цьому, задовольняючи позовні вимоги про стягнення грошових коштів, сплачених позивачем в рахунок оплати житлово-комунальних послуг, суд дійшов помилкового висновку, що стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягає 3102, 17 грн., виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 7 зазначених Правил, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08. 10. 1992 р. № 572, в редакції від 14.01.2009 - Правила користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, власник квартири зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

А згідно з п. 10 цих Правил мешканці квартири, в якій проживає два і більше співвласників, розподіляють за узгодженням загальні витрати на оплату житлово-комунальних та інших послуг.

За умови відсутності поквартирного (покімнатного) обліку та відсутності згоди між мешканцями квартири щодо оплати житлово-комунальних та інших послуг плата розподіляється за електроенергію при загальному лічильнику-пропорційно потужності побутового електричного обладнання кожного співвласника; за газ, водопостачання та водовідведення, освітлення підсобних приміщень - за чисельністю членів сім'ї, що проживають у квартирі, та осіб, які проживають у квартирі більше ніж місяць; за послуги з централізованого опалення, з утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій - за встановленими тарифами відповідно до опалюваної та загальної площі приміщення, яким користується власник, співвласник.

Як вбачається з матеріалів справи, за квартирну плату позивачем з 18.01.2013 року по 26.11.2013 року всього сплачено 568, 56 грн., за опалення з 24.01.2013 року по 28.10.2014 року сплачено 1 488, 64 грн., за спожиту електроенергію з 15.02.2013 року по 19.01.2015 року сплачено 2091, 61 грн., за водоспоживання та водовідведення з 15.02.2013 року по 22.01.2015 року 932, 30 грн., за спожитий газ з 24.01.2013 року по 19.01.2015 року 725, 36 грн.

При цьому, заслуговують на увагу доводи представника відповідача, що між сторонами існувала домовленість по сплаті квартирної плати, згідно якої ОСОБА_3 відшкодовував ОСОБА_2 грошові кошти за сплачену квартирну плату, про що в матеріалах справи існують відповідні письмові докази, з яких вбачається, що між сторонами існувала така домовленість (а.с.41-50).

Таким чином, в розрахунок по квартирній платі особисто ОСОБА_2 Мають бути враховані тільки квитанції по квартирній платі за травень та червень 2013 року на суму 142,14 грн., в розрахунок за опалення - квитанції за період з липня 2013 року до кінця року та квитанція за вересень 2014 року, тобто на суму 743,72 грн., на відшкодування частини оплати за споживання електричної енергії, починаючи з квитанції за 17.10.2013 року, тобто на суму 1623,47 грн., на відшкодування частини оплати за водоспоживання та водовідведення починаючи з квитанції за 07.09.2013 року, тобто на суму 803, 23 грн., на відшкодування частини оплати за спожитий газ, починаючи з квитанції за 07.09.2013 рік - на суму 592, 12 грн.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що з вересня місяця 2012 року в кімнаті, яку займає ОСОБА_2, проживає без реєстрації його дружина ОСОБА_11, та, враховуючи кількість проживаючих в квартирі, оплата за комунальні послуги повинна була здійснюватись відповідно до розрахунків, наданих представником ОСОБА_3 - ОСОБА_8 та вважає їх такими, що заслуговують на увагу.

Відповідно до цих розрахунків ОСОБА_3 має сплатити на користь ОСОБА_2 не 3 102, 15 грн., а 519, 06 грн.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, що потягло за собою невірне вирішення спору в цій частині.

У зв»язку з наведеним, колегія суддів приходить до висновку про необхідність змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування витрат на утримання квартири, зменшивши суму стягнення з 3 102, 17 грн. до 519, 06 грн.

Рішення в частині встановлення порядку користування квартирою залишити без змін.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 243,60 грн. судового збору, та з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 121, 80 грн. судового збору.

Керуючись п.3 ч.1 ст.307, п.п.1, 3, 4 ст. 309, ч.2 ст.314 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_8 задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 серпня 2015 року змінити в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування витрат на утримання квартири 3 102, 17 грн., зменшивши суму стягнення до 519, 06 грн.

Рішення в частині встановлення порядку користування квартирою залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 243,60 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 121, 80 грн.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий В.М.Гончаренко

Судді Н.В.Комаровська

В.Д.Коротков