Апеляційний суд Житомирської області
Справа №285/21/16-ц Головуючий у 1-й інст. Помогаєв А. В.
Категорія 50 Доповідач Косигіна Л. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області

в складі: головуючої судді Косигіної Л.М.

суддів: Григорусь Н.Й., Худякова А.М.

при секретарі Гайдамащук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 11 лютого 2016 року

в с т а н о в и л а :

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача аліменти на утримання трьох неповнолітніх синів: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі ? частини всіх видів доходу (заробітку) щомісячно, починаючи з часу звернення до повноліття дітей. Зазначила, що вони перебували у шлюбі з 24.06.2014 року, який розірвано 16.12.2015 року. Відповідач є батьком дітей, які після розлучення залишилися проживати з нею. ОСОБА_2 деякий час надавав у добровільному порядку допомогу, але в даний час кошти на дітей не платить, участі у їх вихованні не приймає, витрачає гроші лише на власні потреби та на своїх друзів. На даний час вона не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за сином, потребує матеріальної допомоги, а відтак просила позов задовольнити.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 11 лютого 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить рішення скасувати, ухвалити нове про задоволення позову. Зазначила, що відповідач платить аліменти в меншому розмірі, ніж вона просила у позовній заяві. Крім того, вона немає змоги постійно контролювати розмір заробітної плати ОСОБА_2 та розмір допомоги, який не був би менше ніж ? частина його доходу. Також, вона не впевнена у тому, що він буде і в майбутньому надавати їй таку допомогу на дітей.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 01.06.1996 року по 29.12.2005 року та з 24.06.2014 року по 16.12.2015 року (а.с. 5 зворот, 43-45). ОСОБА_2 є батьком неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 6-8). Після розлучення, діти залишилися проживати з матір'ю (а.с. 14).

Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 184 СК України передбачено підстави визначення аліментів у твердій грошовій сумі, зокрема, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 пояснила, що вона не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною, до досягнення сином трьох років.

ОСОБА_2 з 19.09.2015 року працює водієм навантажувача у ТОВ «Церсаніт Інвест» (а.с. 15). Його середній заробіток за грудень 2015 року - січень 2016 року становить 4560 грн.10 коп. (а.с. 16). Починаючи з вересня 2015 року відповідач у добровільному порядку надає матеріальну допомогу позивачці на утримання дітей (а.с. 18-22).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що права позивачки та її дітей не порушені, оскільки ОСОБА_2 у добровільному порядку виконує свої обов'язки по утриманню дітей. Проте, повністю з цим погодитися не можна, враховуючи наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною 1 ст. 187 СК України передбачено, що один із батьків може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.

Отже, у добровільному порядку батько може сплачувати кошти (аліменти) на утримання дітей у разі досягнення домовленості з матір'ю дітей про форму оплати та розмір, достатній для задоволення їх розумних потреб.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 пояснила, що вони не досягли згоди щодо порядку сплати коштів та їх розміру. Відповідач платив кошти не регулярно (у жовтні 2015 року та березні 2016 року кошти не надходили), їх розмір є меншим ніж ? частина заробітку ОСОБА_2 На даний час вона не працює, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за сином ОСОБА_4 до досягнення ним 3-х річного віку, потребує допомоги на утримання дітей, та не має можливості здійснювати контроль за розміром заробітної плати ОСОБА_2, який постійно змінюється.

Відповідач при апеляційному розгляді пояснив, що не бажає платити аліменти за рішенням суду, оскільки це може негативно його характеризувати, а у разі, якщо суд стягне з нього аліменти, він звільниться з роботи. Крім того, зазначив, що розмір аліментів та порядок їх сплати з позивачкою не погоджував, заяву про стягнення з нього коштів, відповідно до 1 ст. 187 СК України, не подавав.

Також, з матеріалів справи вбачається, що у жовтні 2015 року ОСОБА_2 допомоги на утримання дітей не надавав. У листопаді 2015 року йому нараховано заробітну плату в сумі 3918 грн. 50 коп., з якої відраховано податків 566 грн. 61 коп., аліментів сплачено - 2000 грн. У грудні 2015 року нараховано - 4411 грн. 78 коп., відраховано податків - 637 грн. 94 коп., сплачено аліментів - 1600 грн. У січні 2016 року нараховано - 4708 грн. 41 коп., відраховано податків - 847 грн. 51 коп., сплачено аліментів - 1600 грн. Розмір заробітної плати за лютий 2016 року невідомий, сплачено аліментів 1850 грн., у березні кошти на утримання дітей не перераховувались.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що сторони не досягли згоди щодо способу утримання дітей та розміру аліментів, кошти відповідачем сплачувались не регулярно, а відтак позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позову. При цьому, колегія суддів стягує аліменти з відповідача починаючи з 01.03.2016 року, з урахуванням того, що ним сплачувалися кошти на утримання дітей у лютому 2016 року. Позивачка під час апеляційного розгляду також просила стягувати аліменти починаючи з 01.03.2016 року.

Крім того, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави (отримувач коштів: Управління Державної казначейської служби України у м. Житомирі Житомирської області, код отримувача: , банк отримувача: ГУДКСУ у м. Житомирі Житомирській області, код банку отримувача: МФО 811039, рахунок отримувача: 0002) в сумі 1157 грн. 52 коп. (за подання позовної заяви- 551,20 грн. та апеляційної скарги - 606,32 грн), відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 11 лютого 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Стягувати з ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1), ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця м. Біла Церква, Київської області, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 працюючого водієм навантажувача у ТОВ «Церсаніт Інвест» на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2), ІНФОРМАЦІЯ_7, аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі ? частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 01.03.2016 року і до досягнення дітьми повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1157 грн. 52 коп. (отримувач коштів: Управління Державної казначейської служби України у м. Житомирі Житомирської області, код отримувача: , банк отримувача: ГУДКСУ у м. Житомирі Житомирській області, код банку отримувача: МФО 811039, рахунок отримувача: 0002).

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча: Судді: