Справа № 348/1883/15-ц
Провадження № 22-ц/779/204/2016
Головуючий у 1 інстанції Вінтоняк М.Б.
Суддя-доповідач Беркій О.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Беркій О.Ю.,

суддів: Пнівчук О.В., Соколовського В.М.,

секретаря Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ПАТ «Акцент-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ПАТ «Акцент-Банк» на заочне рішення Надвірнянського районного суду від 05 листопада 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року ПАТ «Акцент-Банк» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 за кредитним договором в сумі 10 676,80 грн.

Позовні вимоги обґрунтувало тим, що 14 березня 2008 року між ЗАТ «Акцент-Банк» (правонаступник ПАТ «Акцент-Банк») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № б/н, згідно з умовами якого позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 5 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_2 умов кредитного договору, утворилася заборгованість, розмір якої станом на 26 червня 2015 року становить 45 855,34 грн., однак заочним рішенням Надвірнянського районного суду від 19 серпня 2013 року з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Акцент-Банк» було стягнуто на їхню користь заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 36 163,15 грн.

За таких обставин позивач вважав, що у зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язань за кредитним договором, останній повинен сплатити суму заборгованості в розмірі 9 692,19 грн., яка становить різницю між присудженою до стягнення за рішенням суду заборгованістю та заборгованістю станом на 26 червня 2015 року, яка виникла після його ухвалення, а також сплатити штраф (фіксована частина) в розмірі 500,00 грн., та штраф (процентна складова) в розмірі 484,61 грн.

Заочним рішенням Надвірнянського районного суду від 05 листопада 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ПАТ «Акцент-Банк» 4 159,80 грн., а також 1 848 грн. судових витрат.

В апеляційній скарзі на дане рішення в частині незадоволених позовних вимог, ПАТ «Акцент-Банк посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають істотне значення для справи, на порушення норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що суд невірно визначив, що між сторонами виникли правовідносини з виконання рішення суду, оскільки такі правовідносини виникли із кредитного договору, а тому банк має право нараховувати заборгованість згідно договору.

Зазначає, що положеннями кредитного договору не передбачено, що в разі закінчення строку кредитного договору чи ухвалення рішення про стягнення заборгованості зупиняється нарахування відсотків за користування кредитними коштами або зупиняється нарахування неустойки.

Крім того вказує, що кредитний договір не містить такого способу виконання як стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України, унаслідок чого боржник у подальшому звільняється від виконання договірних зобов'язань.

Вважає, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, оскільки зобов'язання залишається невиконаним відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України.

Зазначає, що звернення до суду з вимогою про дострокове повернення всіх сум за кредитним договором у зв'язку з порушення умов договору згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України не означає односторонньої відмови від договору, а є наслідком невиконання чи неналежного виконання своїх договірних зобов'язань.

У зв'язку з наведеним, просить змінити оскаржуване рішення, скасувавши його в частині незадоволених вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник ПАТ «Акцент-Банк» Рокетська С.В. в засіданні апеляційного суду апеляційну скаргу підтримала по вищенаведених мотивах.

ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду у встановленому законом порядку був повідомлений.

Вислухавши доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги банку, суд першої інстанції виходив з того, що із ухваленням судового рішення про задоволення вимог кредитора, припиняються правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, сплата та нарахування відсотків. Разом із тим, у позивача виникло право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, а тому до стягнення підлягає три проценти річних від простроченої суми в розмірі 277, 81 грн., а також збитки від інфляції в сумі 3 881, 99 грн.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення не відповідає цим вимогам.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Встановлено, що 14 березня 2008 року між ЗАТ «Акцент-Банк» (правонаступник ПАТ «Акцент-Банк») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № б/н, згідно з умовами якого позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 5 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2 % на місяць на залишок заборгованості за кредитом та щомісячної комісії у розмірі 3,5 %.

У порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконував.

Заочним рішенням Надвірнянського районного суду від 19 серпня 2013 року з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Акцент-Банк» була стягнута заборгованість за кредитним договором № б/н від 14 березня 2008 року в сумі 36 163,15 грн.

Згідно мотивувальної частини судового рішення заборгованість визначена станом на 16 червня 2013 року та складається із тіла кредиту - 5 000,00 грн., процентів - 17 764,90 грн., комісії - 11 200,00 грн. та штрафів в розмірі 2 198,25 грн.

Вказане судове рішення не виконано.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 23 вересня 2015 року, у аналогічній справі № 6-1206цс15, згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У відповідності до ч. ч. 1. 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів. їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору, слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Встановивши у даній справі, що є заочне рішення Надвірнянського районного суду від 19 серпня 2013 року, яким позов ПАТ «Акцент-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено та стягнуто на їхню користь з відповідача заборгованість за вказаним кредитним договором у сумі 36 163,15 грн., суд першої інстанції дійшов до невірного висновку про те, що підстав для стягнення нарахованих у подальшому відсотків за користування кредитом, пені та штрафів після ухвалення судом рішення про стягнення заборгованості законом не передбачено, а тому до даних правовідносин підлягає застосуванню лише ст. 625 ЦК України.

Такий висновок суду суперечить вимогам закону та правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 23 вересня 2015 року, у справі № 6-1206цс15, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Встановлено, що заочним рішенням Надвірнянського районного суду від 19 серпня 2013 року визначено розмір кредитного боргу відповідача перед банком станом на 16 червня 2013 року та стягнуто з ОСОБА_2 в користь ПАТ «Акцент-Банк» 36 163,15 грн. заборгованості за кредитним договором № б/н від 14 березня 2008 року, з яких: 5 000,00 грн. - тіло кредиту, 17 764,90 грн. - проценти, 11 200,00 грн. - комісія та 2 198,25 грн. - штрафи.

Як вбачається з матеріалів справи, у вересні 2015 року банк звернувся в суд з позовом та просив стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 9 692,19 грн., яка становить різницю між заборгованістю станом на 26 червня 2015 року та визначеною судовим рішенням заборгованістю станом на 16 червня 2013 року, а також банк просив стягнути штрафи (500,00 грн. - фіксована частина та 484,61 грн. - процентна складова).

Відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому із грошових зобов'язань, передбачених цим договором більше ніж на 120 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову.

Згідно наявного в матеріалах справи помісячного розрахунку заборгованості вбачається, що загальна заборгованість за період з 28 червня 2013 року по 26 червня 2015 року по процентам за користування кредитом становить 7 577,07 грн., заборгованість за пенею та комісією - 4 200,00 грн.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Положенням ч.3 ст.551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Проаналізувавши викладені норми закону та наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів прийшла до висновку про можливість зменшення суми пені з 4 200 грн. до 2 000 грн.

У зв'язку з наведеним, рішення суду першої інстанції підлягає до скасування з ухваленням нового рішення, яким позов слід задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за кредитним договором станом на 26 червня 2015 року в розмірі 10 561,68 грн., яка складається із простроченої заборгованості за процентами в розмірі 7 577,07 грн., пені в розмірі 2 000,00 грн., штрафу (фіксована частина) в розмірі 500,00 грн. та штрафу (процентна складова) в розмірі 484,61 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на зазначене, апеляційна інстанція вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 2 767,80 грн., які складаються з сплаченого судового збору за подання позову в розмірі 1 218 грн., сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1 339,80 грн. та витрат, пов'язаних із розміщенням оголошення в газеті «Урядовий кур'єр» в розмірі 210 грн.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ «Акцент-Банк» задовольнити частково.

Заочне рішення Надвірнянського районного суду від 05 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ПАТ «Акцент-Банк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором станом на 26 червня 2015 року в розмірі 10 561,68 грн., яка складається із простроченої заборгованості за процентами в розмірі 7 577,07 грн., пені в розмірі 2 000,00 грн., штрафу (фіксована частина) в розмірі 500,00 грн. та штрафу (процентна складова) в розмірі 484,61 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Акцент-Банк» понесені судові витрати в розмірі 2 767,80 грн.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання ним законної сили.

Головуюча О.Ю. Беркій

Судді: О.В. Пнівчук

В.М. Соколовський