АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/715/16 Головуючий 1 інстанції - Букреєва І.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді: Кірсанової Л.І.

суддів: Пилипчук Н.П., Трішкової І.Ю.,

за участю секретаря - Асєєвої В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційними скаргами Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, прокуратури Московського району м. Харкова на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2015 року по справі за заявою Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 травня 2013 року, за заявою ОСОБА_1 Валер»яновича про встановлення факту,-

В С Т А Н О В И Л А:

Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області звернулося до суду з заявою про скасування рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 травня 2013 року за нововиявленими обставинами. Зазначає, що вказаним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22 травня 2013 року задоволено заяву ОСОБА_1 про встановлення факту постійного місця проживання на території України до 24 серпня 1991 року.

Вважає, що рішення слід переглянути за нововиявленими обставинами. Як на нововиявлені обставини посилається на те, що Московським РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області була здійснена перевірка адреси м. Харків вул. Блюхера. 20 кв. 103, за якою можливо мешкав ОСОБА_1. В ході перевірки були опитані громадяни України, які проживають в квартирах сусідніх з квартирою № 103, а саме: громадянка ОСОБА_2, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 зазначила, що в кв. 103 мешкає сімя ОСОБА_3. Громадянина ОСОБА_1, що міг проживати в кв. 103, вона не памятає. Громадянин ОСОБА_4, що мешкає за адресою: АДРЕСА_2 також зазначив, що він не памятає такого, щоб громадянин ОСОБА_1 проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до пояснень, наданих працівникам міліції ОСОБА_5, ОСОБА_1 проживав за вказаною адресою до 1990 року, після того він поїхав проживати в Грузію.

Заявник вважає, що зібрані при перевірці дані вказують на відсутність факту проживання заявника за адресою: м. Харків, вул. Блюхера. 20 кв. 103.

Прокурор у судовому засіданні підтримав заяву ДМС України в Харківській області та просив скасувати судове рішення від 22 травня 2013 року за нововиявленими обставинами та прийняти нове про відмову у встановленні факту постійного проживання ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_3 до 24 серпня 1991 року.

Представник ОСОБА_1 заперечував проти заявленого. Вважав вимоги Державної міграційної служби України неправомірними та безпідставними.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2015 року відмовлено в задоволення заяви Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Московського районного суду м. Харкова від 22.05.2013 року .

Не погодившись з вказаною ухвалою, Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області звернулось з апеляційною скаргою, просить скасувати ухвалу районного суду та постановити ухвалу, якою направити справу для продовження розгляду до Московського районного суду м. Харкова. В обгрунтування апеляційної скарги посилається на незаконність та необгрунтованість ухвали суду, порушення норм матеріального та процесуального права.

Вказану ухвалу оскаржила і прокуратура Московського району м. Харкова. Посилаючись на незаконність та необгрунтованість ухвали суду, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу районного суду та постановити ухвалу, якою направити справу для подальшого розгляду до суду першої інстанції.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні заяви Головного управління ДМС України в Харківській області про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Московського районного суду м. Харкова від 22.05.2013 року суд першої інстанції виходив з того, що вказані в заяві обставини, у відповідності до вимог ст. 361 ЦПК України не можуть бути визнані нововиявленими обставинами, а є новими доказами у справі, які існували на час ухвалення рішення у справі та могли бути встановлені судом при виконанні заявником вимог ст. 60 ЦПК України. Ці обставини є фактично незгодою з прийнятим судовим рішенням.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як вказаний висновок є обґрунтованим, відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Згідно п.1 ч.І ст. 361 ЦПК України рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв'язку з нововиявленими обставинами.

В статті 361 ЩІК України встановлений вичерпний перелік підстав для перегляду за нововиявленими обставинами рішення суду яким закінчено розгляд справи, що набрало законної сили . Такими підставами є : 1) істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2)встановлені вироком суду,що набрав законної сили, завідомо неправдиві показання свідка,завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів,що потягли за собою ухвалення незаконного або необгрунтованого рішення ; 2-1) встановлення вироком суду,що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину. Внаслідок якого було ухвалено незаконне або необгрунтоване рішення; 3)скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення,що підлягає перегляду; 4) встановлена Констутиційним Судом України неконституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення , застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконано.

Відповідно до роз»ясень, які містяться в пунктах 3-7 Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді рішень у зв»язку з нововиявленими обставинами» , нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (частина друга статті 361 ЦПК).

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 361 ЦПК, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі. Нововиявлєні обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини.

Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, які існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Неподання стороною або особою, яка бере учать у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду у прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22.05.2013 року встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 на території України до 24 серпня 1991 року. Зазначене рішення не оскаржувалося в апеляційному порядку та набуло законної сили.

В указаному рішенні зазначено, що в 1989 році ОСОБА_1 прибув в Україну до м. Харкова та оселився у своїх знайомих за адресою АДРЕСА_4.

В рішенні зазначено, що свідок ОСОБА_6 пояснила, що знає заявника з 1982 року, так як вони виросли в одному населеному пункті та мають товариські відносин. У 1989 році заявник приїхав до м. Харкова та оселився за її адресою: АДРЕСА_5. Проживав за вказаною адресою приблизно 3 роки.

Також в рішенні зазначено, що свідок ОСОБА_3 пояснив, що знає ОСОБА_1В з 1982 року, так як вони виросли в одному населеному пункті та мають товариські відносини. У звязку з тим. що на батьківщині починались військові дії, він в 1989 році приїхав до України та проживав у своїх знайомих , зокрема ОСОБА_6, приблизно 3 роки.

Звертаючись з заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, Головне управління ДМС України в Харківській області посилається як на підставу для перегляду справи за нововиявленими обставинами на пояснення сусідів, що не були допитані при розгляді справи. А саме, на пояснення ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_2

Наведені громадяни були опитані у липні 2015 року дільничим інспектором міліції ОСОБА_7. У відповідності до протоколів - пояснень , що долучені заявником до матеріалів цивільної справи № 8/643/34/15 ( а.с. 5 - 7 ), ОСОБА_4, що проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3 пояснив , що не пам'ятає , щоб ОСОБА_1 проживав у квартирі № 103. Аналогічні пояснення дала ОСОБА_2 , що у відповідності до протоколу ( а.с.6 ) проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4.

Тобто опитані громадяни беззаперечно не стверджували, що ОСОБА_1 за зазначеною адресою не проживав, а тільки вказували, що не памятають.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що заявник не надав підтвердження мешкання вказаних свідків на момент проживання ОСОБА_1 у вказаних квартирах, не зазначив, чому саме ці сусіди обовязково повинні були знати про проживання ОСОБА_1 за вказаною адресою, чи були у заявника перешкоди для встановлення цих обставин ще у 2013 році.

Тому районний суд правильно вказав, що про викладені обставини заявник міг знати ще в 2013 році та заявити клопотання у судовому засіданні про допит додаткових свідків при розгляді заяви ОСОБА_1 про встановлення факту проживання на території України.

Крім того, щодо мешкання ОСОБА_2 за адресою, зазначеною у протоколі-поясненні - м.Харків вул. Блюхера. 20 кв.100, то представником ОСОБА_1- адвокатом ОСОБА_8 суду надані докази, що за зазначеною адресою знаходиться дитяча бібліотека з 1975 року (а.с. 96,97 )

Крім того, ДМС України в Харківської області посилається на свідчення ОСОБА_5 ( а.с. 7 ), який пояснив, що ОСОБА_1 проживав у нього в квартирі до 1990 року .

В зв»язку з наведеним суд першої інстанції правильно визнав, що такі пояснення ОСОБА_5 , дані дільничому інспектору міліції , щодо подій які були понад двадцять пять років назад, не можуть стати підставою для скасування рішення суду за нововиявленими обставинами. Тому обставини, на які посилається заявник у своїй заяві не є нововиявленими, а є фактично незгодою з прийнятим судом рішенням. Ніяких даних, що свідчення у суді свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_3, які були допитані судом , та на підставі яких було прийняте рішення судом 22 травня 2013 року, визнані завідомо неправдивими, що могло би стати підставою для перегляду прийнятого рішення , не надано.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що вказані в заяві обставини у відповідності до вимог ст. 361 ЦПК України не можуть бути визнані нововиявленими обставинами, а є новими доказами у справі, які існували на час ухвалення рішення у справі та могли бути встановлені судом при виконанні заявником вимог ст. 60 ЦПК України.

Доводи апеляційних скарг є надуманими, не обґрунтованими, тому висновків суду першої інстанції не спростовують.

За таких обставин судова колегія вважає, що ухвала суду законна і обґрунтована, постановлена з дотриманням вимог процесуального права, а тому відповідно до п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 2 ст. 307, п.1 ч.1 ст.312, ст. 313, п. 4 ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області та прокуратури Московського району м. Харкова відхилити.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ: СУДДІ: