У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О.,

Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», поданою його представником Шулікою Аліною Володимирівною, на заочне рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 22 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області 28 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року ПАТ «Акцент-Банк» звернулось до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 1 жовтня 2008 року між ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_3 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит в сумі 6 000 грн зі сплатою 12% річних з кінцевим терміном повернення 1 жовтня 2010 року.

У порушення умов кредитного договору, ОСОБА_3 зобов'язання не виконує, у зв'язку з чим станом на 14 травня 2015 року виникла заборгованість у сумі 225 438,88 грн.

Так як заочним рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 26 червня 2013 року стягнено з ОСОБА_3 на користь банку заборгованість за кредитним договором в сумі 23 504,36 грн, ПАТ «Акцент-Банк» просило стягнути з неї заборгованість у сумі 201 934,52 грн як різницю між загальним боргом та сумою боргу станом на 23 квітня 2013 року, що стягнена рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 26 червня 2013 року, а також 500 грн штрафу (фіксована частина) та 10 096,73 грн штрафу (процентна складова), всього 212 531,25 грн.

Заочним рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 22 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 28 липня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати заочне рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 22 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області 28 липня 2015 року, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 1 жовтня 2008 року між ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_3 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит в сумі 6 000 грн зі сплатою 12% річних.

Заочним рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 26 червня 2013 року стягнено з ОСОБА_3 на користь банку заборгованість, що виникла станом на 23 квітня 2013 року за вказаним кредитним договором, у сумі 23 504,36 грн, з яких: 6 000 - заборгованість за кредитом, 776,36 грн - заборгованість за процентами, 1 728 грн - заборгованість з комісії та 15 000 грн пені.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що реалізація банком свого права на стягнення заборгованості за кредитним договором припиняє дію договірних зобов'язань, які виникли між сторонами, а, отже, й можливість нарахування процентів за користування кредитом та неустойки, що передбачені договором.

Проте повністю з такими висновками судів попередніх інстанцій погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За умовами п. 3.2.9 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), позичальник зобов'язується повністю повернути кредит до дати, зазначеної в заяві. При погашенні кредиту в строки, зазначені в заяві, заборгованість у частині вчасно не погашеної суми кредиту вважається простроченою. На залишок заборгованості по простроченої сумі кредиту нарахування відсотків здійснюється відповідно до п. 4.2 цих Умов з дати виникнення простроченої заборгованості.

Пунктом 4.2 передбачено, що при порушенні позичальником зобов'язань з погашення кредиту, передбачених заявою та пп. 3.2.2, 3.3.3 даних Умов, позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі, вказаному у заяві, розраховані від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом. Розраховані відповідно до цього пункту Умов проценти сплачуються позичальником окремо понад зазначені в заяві суми щомісячного платежу по кредиту разом з несплаченим залишком попереднього щомісячного платежу.

Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору, слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій зазначених вимог закону не врахували, не встановили, чи виконано рішення суду від 26 червня 2013 року, та дійшли передчасного висновку, про припинення договірних правовідносин між сторонами.

Таким чином, суди, у порушення вимог ст. ст, 315 ЦПК України, не врахували норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, не встановили обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», подану його представником Шулікою АліноюВолодимирівною, задовольнити.

Заочне рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 22 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 28 липня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О.Кузнєцов
Судді: Т.Л.Ізмайлова С.О.Карпенко Г.І.Мостова М.І.Наумчук