Провадження № 22ц/784/2257/16 Суддя першої інстанції Тихонова Н.С.
Справа№2-1152/11
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
У Х В А Л А

Іменем України

27 жовтня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Козаченка В.І., Яворської Ж.М.,

із секретарем Тищенком Л.С.,

за участю представника заявниці - ОСОБА_2,

представника заінтересованої особи - Романчук В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Миколаївській області на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 8 вересня 2016 року за скаргою ОСОБА_4 на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Миколаївській області Романчук Віти Юріївни ( надалі - Державний виконавець), -

В С Т А Н О В И Л А:

2 серпня 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду зі скаргою на дії Державного виконавця.

Свої вимоги заявниця мотивувала тим, що 16 червня 2016 року Державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2/1416/250, виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва про стягнення з неї на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованості в розмірі 3 706 563 грн. 19 коп. на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 лютого 2012 року, яке набрало законної сили 18 квітня 2012 року.

Проте, як на її думку, вказана постанова є неправомірною, оскільки стягувачем було порушено річний строк для звернення даного виконавчого листа до виконання. Перебіг річного строку розпочався 19 квітня 2012 року. Державною виконавчою службою неодноразово за заявою стягувача відкривалося виконавче провадження, проте виконавчий лист повертався стягувачу без виконання. За її підрахунками річний строк на пред'явлення виконавчого документу до виконання скінчився ще 3 серпня 2013 року. Між тим, за заявою стягувача Державний виконавець відкрив виконавче провадження 16 червня 2016 року, виходячи з того, що строк пред'явлення виконавчого документа переривається пред'явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред'явлення виконавчого документу до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. Однак, внаслідок пред'явлення виконавчого листа до виконання строк його пред'явлення переривається і поновлюється, а не починається з початку.

Крім того, заява на відкриття виконавчого провадження була подана не уповноваженим на те представником, оскільки Державний виконавець не перевірив посадове становище особи, уповноваженої від імені стягувача.

Посилаючись на викладене, заявниця просила суд поновити строк для звернення до суду зі скаргою, визнати незаконними дії головного Державного виконавця щодо прийняття виконавчого листа №2/1416/250, виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва 14 травня 2012 року до виконання та відкриття виконавчого провадження, визнати незаконною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 51465025 від 16 червня 2016 року винесену головним Державним виконавцем.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 8 вересня 2016 року скаргу задоволено.

Поновлено строк для звернення до суду зі скаргою.

Визнано незаконними дії відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Миколаївській області щодо прийняття виконавчого документу до виконання та відкриття виконавчого провадження № 51465025

Визнано незаконною та скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження № 51465025 від 16 червня 2016 року, винесену головним державним виконавцем цього відділу Романчук В.Ю.

В апеляційній скарзі відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Миколаївській області просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, ухвалу, якою відмовити в задоволенні скарги, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, зокрема Закону України «Про виконавче провадження» та неправильне застосування процесуального права щодо процесуальних строків звернення до суду зі скаргою, визначених ст. 385 ЦПК України.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваємої ухвали, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 27 лютого 2012 року Ленінським районним судом м. Миколаєва було ухвалено рішення у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором кредиту, відповідно до якого позовні вимоги було задоволено частково та стягнуто з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача заборгованості в розмірі 3 673 532 грн. 88 коп., а також судові витрати (т. 1 а.с.192-193).

Відповідно до рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 18 квітня 2012 року це рішення в частині стягнення штрафу, відмови в задоволенні позову про стягнення пені та загального розміру заборгованості за кредитним договором скасовано та ухвалено нове рішення в цій частині. Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5 в солідарному порядку на користь публічного акціонерного товариства «Банк Форум»заборгованість в розмірі 3 706563 грн. 19 коп. (т. 1 а.с.243-245).

Ленінським районним судом м. Миколаєва 14 травня 2012 року було видано виконавчі листи по зазначеній справі, які було отримано представником позивача 28 травня 2012 року (т. 1 а.с.255).

Протягом усього часу державною виконавчою службою на підставі заяв стягувача були відкриті виконавчі провадження на виконання зазначеного судового рішення 3 грудня 2012 року, 20 січня 2014 року, 27 квітня 2015 року. За наслідками цих проваджень державною виконавчою службою були прийняті рішення про повернення стягувачу виконавчого документу з підстав, визначених п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно 18 березня 2013 року, 29 грудня 2014 року та 8 грудня 2015 року ( т. 3 а.с. 22,43, 49,50, 52-55).

16 червня 2016 року головним Державним виконавцем на підставі виконавчого листа № 2/1416/250, виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва 14 травня 2012 року, було відкрито виконавче провадження № 51465025 про стягнення з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» заборгованості у розмірі 3 706 563 грн. 19 коп. (т. 3 а.с. 21).

Задовольняючи скаргу ОСОБА_4, місцевий суд, керуючись нормами ст. 23 Закону України»Про виконавче провадження», дійшов висновку про те, що стягувач звернувся до органу державної виконавчої служби за межами строку пред'явлення виконавчого листа до виконання, який сплинув 3 серпня 2013 року.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає вказаний висновок суду першої інстанції помилковим з наступних підстав.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Зі змісту статей 14, 368 ЦПК України також вбачається, що рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Названий Закон визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Згідно зі ст. 1 вказаного Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до положень ст.ст. 17, 18 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, у яких зазначається, зокрема, строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

У силу ч. 1 ст. 25 названого Закону державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 22 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчі документи, зокрема виконавчі листи судів можуть бути пред'явлені до виконання протягом року, з наступного дня після набрання рішенням законної сили, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ст. 23 Закону України "Про виконавче провадження" строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються:

1) пред'явленням виконавчого документа до виконання;

2) частковим виконанням рішення боржником;

3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв'язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання з відповідних підстав, перебіг цього строку поновлюється, тобто починається саме новий строк пред'явлення до виконання, тривалість якого встановлена законом на момент видачі виконавчого документу, та не змінюється шляхом зарахування часу, що минув до переривання строку (ч. 2 ст. 23 Закону України "Про виконавче провадження").

Отже суд першої інстанції при вирішенні скарги дійшов помилкового висновку, що після переривання строку пред'явлення виконавчого документу до виконання перебіг строку не поновлюється, а продовжується, тобто час, що минув до переривання строку, зараховується до нового строку.

Наведені скаржником та районним судом розрахунки строку для пред'явлення виконавчого листав до виконання, які ґрунтуються на правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 19 серпня 2014 року у справі № 54/376, колегією суддів відхиляються, оскільки вказаною постановою відмовлено в задоволенні заяви про перегляд постанови Вищого господарського суду України у зазначеній справі у зв'язку з відсутністю неоднакового застосування відповідних норм матеріального права і Верховним судом України не висловлено правової позиції щодо застосування норм законодавства, якими врегульовані спірні правовідносини.

Відтак, оскаржувана постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження та його дії щодо прийняття виконавчого документу до примусового виконання та винесенням такої постанови вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця, а права і свободи заявниці не були порушені.

Щодо доводів апеляційної скарги про пропуск заявницею строків для звернення зі скаргою до суду, визначених ст. 385 ЦПК України, то колегія суддів погоджується з висновками суду про визнання причин пропуску визначеного строку поважними та прийнятим рішення районного суду про його поновлення.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при розгляді скарги порушені норми процесуального права, а тому на підставі п. 2 ч. 1 ст. 312 КПК України ухвала в частині визнання незаконними дії відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Миколаївській області щодо прийняття виконавчого документа до виконання та відкриття виконавчого провадження та визнання незаконною і скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 51465025 від 16 червня 2016 року, винесену головним Державним виконавцем підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову в задоволення скарги в цій частині.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_4 на користь відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Миколаївській області підлягають стягненню судові витрати у вигляду витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 378 грн.

Керуючись ст.ст. 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Миколаївській області задовольнити частково.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 8 вересня 2016 року в частині визнання незаконними дії відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Миколаївській області щодо прийняття виконавчого документа до виконання та відкриття виконавчого провадження № 51465025 та визнання незаконною і скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 51465025 від 16 червня 2016 року, винесену головним державним виконавцем цього відділу Романчук Вітою Юріївною, скасувати та постановити в цій частині нову ухвалу.

В задоволені скарги ОСОБА_4 в частині визнання незаконними дій головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Миколаївській області Романчук Віти Юріївни щодо прийняття виконавчого листа № 2/1416/250, виданого 14 травня 2012 року Ленінським районним судом м. Миколаєва, до виконання та відкриття виконавчого провадження № 51465025 та визнання незаконною і скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 51465025 від 16 червня 2016 року, винесену головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Миколаївській області Романчук Вітою Юріївною відмовити.

Зазначену ухвалу в частині поновлення строку для звернення до суду зі скаргою залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Миколаївській області судові витрати у розмірі 1 378 грн.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяті днів.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: В.І. Козаченко

Ж.М. Яворська