АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 531/1270/15-ц Номер провадження 22-ц/786/622/16Головуючий у 1-й інстанції Жмурко П.Я. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді: Кривчун Т.О.

Суддів: Дряниці Ю.В., Чумак О.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Карлівського районного суду Полтавської області від 05 січня 2016 року

за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення авансу.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Карлівського районного суду Полтавської області від 05.01.2016 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову до ОСОБА_3 про стягнення авансу.

З вказаною ухвалою не погодилась ОСОБА_2, яка в поданій апеляційній скарзі посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу місцевого суду скасувати і постановити нову ухвалу, якою задовольнити її заяву про забезпечення позову шляхом заборони відчуження об'єкту незавершеного будівництва, кадастровий номер НОМЕР_1, на земельній ділянці для комерційного використання за адресою: АДРЕСА_1 який належить ОСОБА_3.

В обгрунтування доводів скарги зазначає, що суд при винесенні ухвали не врахував, що до відповідача заявлено позов про стягнення грошової суми - 10000,00 дол. США, що в гривневому еквіваленті дорівнює приблизно 238000,00 грн. та становить 176 мінімальних зарплат, що, в свою чергу, на думку позивача, допускає можливість забезпечення позову, оскільки наявність спору та грошової вимоги може зумовити виникнення грошового зобов'язання. У зв'язку з цим позивач вважає, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, так як значний обсяг позовних вимог може спонукати відповідача до відчуження належного йому нерухомого майна. Тому є достатні підстави припустити, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено місцевим судом, у липні 2015 року позивач звернулася до місцевого суду з вказаним позовом до ОСОБА_3, посилаючись на те, що між сторонами 30.12.2012 року було укладено попередній договір купівлі-продажу частини об'єкту незавершеного будівництва -1/2 частини будинку (підвал та 1-й поверх) на земельній ділянці по АДРЕСА_1 який посвідчено приватним нотаріусом Карлівського районного нотаріального округу Пусан Т.В. та зареєстровано в реєстрі за № 2347.

Зазначає, що, відповідно до умов попереднього договору ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зобов'язувались в майбутньому, після введення в експлуатацію об'єкту незавершеного будівництва строком на 24 місяці, укласти договір купівлі-продажу 1/2 частини вказаного ОНБ (основний договір) у нотаріальній формі та на умовах, визначених цим договором. У відповідності до п.3 попереднього договору, на підтвердження дійсних намірів про наступне укладання договору купівлі-продажу ОСОБА_2 передала, а відповідач отримав гроші в сумі 81500,00 грн., що на момент укладення договору було еквівалентно 10000,00 дол. США. Зазначена сума розцінювалась сторонами у договорі як аванс в рахунок наступного договору купівлі-продажу. В подальшому, оскільки договір-купівлі продажу сторонами укладено не було, то передані кошти в сумі 10000,00 дол. США є авансом та підлягають поверненню.

З урахуванням вищевикладеного позивач прохала стягнути з відповідача ОСОБА_3 на її користь гроші в сумі 10000,00 дол. США та вирішити питання судових витрат (а.с.1-2).

29.12.2015 року позивач звернулася до суду з заявою пор забезпечення позову шляхом накладення заборони на відчуження об'єкту незавершеного будівництва, кадастровий номер НОМЕР_1 на земельній ділянці для комерційного використання за вказаною вище адресою, який належить ОСОБА_3 (а.с.3).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта від 21.12.2015 року, ОСОБА_3 на праві приварної власності належить об'єкт незавершеного будівництва, кадастровий номер НОМЕР_1, який розташований на земельній ділянці для комерційного використання, за адресою АДРЕСА_1, загальна вартість даного нерухомого майна становить 2965730,00 грн. (а.с.5-7).

05.01.2016 року Карлівським районним судом Полтавської області було постановлено оскаржувану ухвалу (а.с.8-9).

Відмовляючи в задоволенні зави про забезпечення позову місцевий суд виходив з того, що позивач лише формально зазначила, що невжиття заходів забезпечення позову утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду, не обгрунтувавши такі доводи заяви. Також, зі змісту заяви суд не вбачає реальної загрози невиконання судового рішення у разі задоволення позову, а тому необхідності в забезпеченні позову шляхом встановлення заборони на відчуження нерухомого майна, вартість якого значно перевищує ціну позову, не вбачається.

Такий висновок суду відповідає встановленим по справі обставинам та ґрунтується на законі, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч.ч. 1,2 ст.319 ЦК України власник володіє користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

За правилом ч.1 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені ЦПК України заходи забезпечення позову.

Частиною другою статті 152 ЦПК України закріплено право суду застосувати кілька видів забезпечення позову.

У відповідності до ч.3 ст.151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Частиною третьою ст.152 ЦПК України установлено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року № 9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки вжиття заходів забезпечення позову призведе до обмеження прав відповідача у здійсненні ним права власності.

Окрім того, оцінюючи співмірність ціни позову, яка складає 10000,00 дол. США (в еквіваленті близько 238000,00 грн.) та вартості об'єкта незавершеного будівництва - 2965730,00 грн., колегія суддів не вбачає підстав для вжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладення заборони на відчуження спірного об'єкту незавершеного будівництва.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду, не містять нових засобів доказування та зводяться до незгоди з ухвалою суду без належного обґрунтування нормами права.

Колегія суддів вважає, що за наведених вище обставин оскаржувану ухвалу суду постановлено з додержанням вимог закону, а тому підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.211,303, п.1 ч.2 ст.307, п.1 ч.1 ст.312, ст.ст.314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, - відхилити.

Ухвалу Карлівського районного суду Полтавської області від 05 січня 2016 року, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

ГОЛОВУЮЧИЙ /підпис/ Т.О. Кривчун

СУДДІ /підпис/ Ю.В. Дряниця

/підпис/ О.В. Чумак

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області: Т.О. Кривчун