Справа № 236/230/16-ц
11 березня 2016 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:
головуючого судді - Шавиріної Л.П.
за участю секретаря - Снігирьової О.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лиман у відсутності сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до об»єднаної територіальної громади в особі Краснолиманської міської ради Донецької області, треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на майно в порядку спадкування, суд
01.02.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на майно в порядку спадкування.
Ухвалою суду від 02.02.2016 року позов було залишено без руху на підставі ст.119-121 ЦПК України та надано позивачу строк на усунення недоліків, яку позивач отримав 09.02.2016 року і 10.02.2016 року після виправлення недоліків надав суду уточнену позовну заяву.
За результатами проведення 22.02.2016 року підготовчого судового засідання справу було призначено до розгляду на 04.03.2016 року.
04.03.2016 року в судовому засіданні позивач знову уточнив свої позовні вимоги у зв»язку з чим розгляд справи було відкладено на 11.03.2016 року.
11.03.2016 року позивач, його представник та треті особи в судове засідання не з»явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановлений спосіб, прозивач надав суду заяву в якій позов підтримав повністю, просив його задовольнити, а справу розглянути за його відсутності в заочному порядку. Треті особи надали суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності, просили позов задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи був попереджений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив.
З огляду на це, за клопотанням позивача, суд вважає за можливе здійснювати заочний розгляд справи за правилами гл. 8 розділу ІІІ ЦПК України.
Перевіривши надані позивачем докази, суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню на підставі наступного.
Судом встановлено, що 20.08.2000 року у с. Ямпіль м. Красний Лиман Донецької області помер ОСОБА_5, після смерті якого залишилося спадкове майно, яке складалося, у тому числі з приватизованої земельної ділянки для обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0,15 га та для ведення особистого підсобного господарства площею 0,1206 га, розташованої по вул. Пушкіна,7 в с. Ямпіль, Краснолиманського району, Донецької області. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори 01.02.2002 року по реєстру № 168, ОСОБА_6 прийняла у спадок 1,4 частку вказаної земельної ділянки(а.с.5,7,9).
22.03.2013 року у смт. Ямпіль Краснолиманського району Донецької області померла ОСОБА_7, після смерті якої залишилося спадкове майно, яке складається, у тому числі з 1/4 частини приватизованої земельної ділянки для обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0,15 га та для ведення особистого підсобного господарства площею 0,1206 га, розташованої по вул. Пушкіна,7 в с. Ямпіль, Краснолиманського району, Донецької області(а.с.9).
Єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину, на вказане майно являвся позивач ОСОБА_1, який своєчасно звернувся до Краснолиманської державної нотаріальної контори і 10.01.2014 року отримав свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок з господарськими спорудами, розташований по вул.. Мануільського,26 в смт. Ямпіль, Краснолиманського району, Донецької області та на частку житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого по вул.. Пушкіна,7 в смт. Ямпіль, Краснолиманського району, Донецької області(а.с.10,11,41).
Але у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/4 частину земельної ділянки для обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0,15 га та для ведення особистого підсобного господарства площею 0,1206 га, розташованої по вул. Пушкіна,7 в с. Ямпіль, Краснолиманського району, Донецької області, яка залишилася після смерті ОСОБА_7, постановою державного нотаріусу від 16.09.2015 року йому було відмовлено з тих підстав, що у спадкодавця відсутній правовстановлюючий документ на вказане майно(а.с.6).
Досліджуючи, надані позивачем докази, суд приходить до висновку про те, що державним нотаріусом обґрунтовано на підставі п.4.15 гл.10, п.1 гл.8 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮ України від 22.02.2012 року № 296/5 відмовлено позивачу у посвідченні свідоцтва про право на спадщину на спірне майно, бо відповідно до ст.120 ЗК України та ч.1 ст.126 ЗК України право власності на земельну ділянку на момент смерті спадкодавця посвідчувалося державним актом на право власності на земельну ділянку, складеним відповідно до пункту 1.16 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею(у тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої Державним комітетом України по земельним ресурсам № 43 від 04.05.1999 року зі змінами від 16.03.2009 року. Однак спадкодавець після отримання свідоцтва про право на спадщину вказаний правовстановлюючий документа на спірну земельну ділянку так і не отримав про що свідчать витяги від 17.12.2015 року з державного земельного кадастру на вказану земельну ділянку, відповідно до яких право власності на неї до теперішнього часу зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 25.10.1999 року серія П-ДН № 160327(а.с.5,12-15).
Але відповідно до ст.ст.1216,1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків(спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб(спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Тому суд вважає, що зі смертю спадкодавця право власності не припиняється, а припиняється відповідно до ч.4 ст.25 ЦК України лише цивільна правоздатність фізичної особи у момент її смерті, тобто зникла можливість зареєструвати у встановленому порядку право власності на майно, яке належло спадкодавцю.
В той же час, Конституцією України в статті 41 гарантовано кожному право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності визнано непорушним.
Перелік підстав припинення права власності, передбачений ч.5-6 ст.41 Конституції України, главою 25 ЦК України, є вичерпний і розширеному тлумаченню не підлягає. Але вказані норми права не передбачають як підставу припинення права приватної власності смерть самого власника.
З 01.01.2004 року на підставі ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухоме майно, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. А право власності на вказане майно, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року, виникає з моменту його реєстрації.
В той же час відповідно до ст.5 ЦК України(в редакції 2003 року) яка діє на момент звернення позивача до суду, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_7 прийняла спадщину у встановленому порядку відповідно до ст. 560 ЦК УРСР(в редакції 1963 року) бо 01.02.2002 року отримала свідоцтво про право на спадщину, але не встигла до моменту власної смерті отримати державний акт на право власності на земельну ділянку(а.с.7,9,12-15).
Крім того у зв»язку з внесенням змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» на момент(в 2014 році) посвідчення свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_7 право власності на земельну ділянку реєструється відповідно до вказаного закону і вже не передбачає видачі державного акту на право власності на земельну ділянку.
Тобто в діючому законодавстві існують прогалини і невідповідності щодо порядку оформлення спадкоємцями своїх спадкових прав, котрі на погляд суду не можуть бути підставою припинення права власності спадкодавця на таке майно.
Суд також враховує, що згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Але надані позивачем докази свідчать про те, що спірне спадкове майно спадкодавець прийняв у спадщину, а тому на підставі ст. 328,1268 ЦК України і у власність, у встановленому законом порядку, незаконність прийняття спадщини та набуття спадкодавцем права власності в судовому порядку не встановлено.
Тому суд приходить до висновку про те, що позивач в результаті прогалин законодавства, позбавлений можливості у позасудовому порядку успадкувати та зареєструвати право власності на належне йому по закону нерухоме майно, у звязку з чим відповідно до ст. 392 ЦК України він має право звернутися до суду з позовом про визнання за ним такого права. Належність та використання спадкодавцем ОСОБА_7 1/4 частини земельної ділянки, розташованої по вул. Пушкіна,7 в с. Ямпіль, Краснолиманського району, Донецької області, на якій розташований житловий будинок з господарськими спорудами, 1/8 частина якого належить спадкодавцю на праві власності, не суперечить вимогам ст.42 ЗК України, бо матеріали справи та позиція третіх осіб свідчить про те, що вказаний порядок визачений співвласниками добровільно і не одним із них не оспорюється.
Крім того, при зверненні до суду позивачем заявлено позов і про встановлення факту родинних відносин між ним та спадкодавцем у зв»язку з тим, що прізвище спадкодавця у свідоцтві про смерть вказано «Резнікова», в той час яко його прізвище у паспорті записано як «Рєзніков».
Згідно до ст.ст.234,256 ЦПК України, п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 та п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України та роз'яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.
За встановлених обставин, встановлення факту родинних відносин між позивачем та спадкодавцем породжує юридичні наслідки, тобто від нього залежить виникнення особистих та майнових прав позивача; чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення. Заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт родинних відносин між ним та ОСОБА_7, яка явлється його матір»ю, що має юридичне значення для послідуючого отримання спадщини.
Аналіз наданих заявником письмових доказів беззаперечно свідчить про те, що при реєстрації його народження, яка відбувалася 26.02.1955 року в Ямпільській селищній раді Краснолиманського району Донецької(Сталінської) області та видачі свідоцтва про його народження серії ЯЖ № 259806, документи заповнювалися російською мовою при цьому прізвище, ім»я, по-батькові позивача було вказано «Резников Василий Васильевич», а прізвище, ім»я, по-батькові його матері було вказано «Резникова Анна Ивановна»(а.с.11). В паспорті громадянина України серії ВЕ № 418082, виданому 25.01.2002 року Краснолиманським МВ УМВС України в Донецькій області прізвище позивача російською мовою вказано так як і в свідоцтві про народження «Резников», а українською «Рєзніков»(а.с.10). В той же час прізвище спадкодавця у свідоцтві про смерть серії 1-НО № 691898, виданому виконкомом Ямпільської селищної ради Краснолиманського району Донецької області 22.05.2013 року, вказано українською мовою як «Резнікова»(а.с.9). Як позивач наполягає на тому, що спадкодавець являється його матер»ю, так і треті особи, які являються родичами позивача та спадкодавця, не заперечують цього факту та просять позов задовольнити. У зв»язку з цим суд приходить до висновку про те, що при видачі в певний час паспорту громадянина України як спадкодавцю так і позивачу співробітниками міліції було допущено технічну помилку при написанні українською мовою прізвища спадкодавця і замість «Рєзнікова» помилково вказано «Резнікова», що не спростовує факту того, що позивач являється сином спадкодавця.
Тобто судом встановлено, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю бо факт родинних відносин знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, а право власності на спадкове майно перейшло до позивача відповідно до закону.
Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст.560-561 ЦК УРСР(в редакції 1963 року),ст.ст.25,182,328,392,1216,1218,1258,1268 ЦК України, ст.10,11,60,212-215,224, 234,256 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до об»єднаної територіальної громади в особі Краснолиманської міської ради Донецької області, треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на майно в порядку спадкування задовольнити повністю.
Встановити факт того, що ОСОБА_7, яка померла 22 травня 2013 року у смт. Ямпіль Краснолиманського району Донецької області, є рідною матір»ю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який народився у сел.. Ямпіль Краснолиманського району Донецької області.
Рішення може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду Донецької області через Краснолиманський міський суд в 10-денний строк з дня його проголошення.

Рішення може бути переглянуто за заявою відповідача, поданою ним до Краснолиманського міського суду Донецької області у 10-денний строк від дня отримання його копії.

Суддя