Справа №451/166/16-ц
Провадження № 2/451/169/16
РІШЕННЯ

іменем України

31 березня 2016 року

Радехівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді: Семенишин О.З.

секретаря: Юрченка В.В.

з участю позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Радехівської міської ради Львівської області про визнання права власності на обєкт самочинного будівництва, -

встановив:

12 лютого 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позвом до Радехівської міської ради Львівської області про визнання права власності на обєкт самочинного будівництва.

В позовній заяві зазначає, що він проживає в м. Радехові на вул.Б. Хмельницького,1, кв. 7, у комплексі двоповерхових багатоквартирних будинків, що засвідчується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.07.2013 року. Ця житлова забудова не відповідає сучасним вимогам - у ній не передбачене будівництво гаражів. Близько десяти років тому він придбав автомобіль і у нього виникла проблема із його зберіганням. Отримавши усну згоду сусідів, власними силами та коштами він здійснив будівництво одноповерхового, одномісного гаража розміром 3,94 м х 5,84 м для власного автомобіля, зайнявши невелику частину подвір'я. Йому не було відомо, що гараж є об'єктом нерухомого майна та повинен бути зареєстрованим. Розуміючи, що будь-яке нерухоме майно повинне бути зареєстроване в єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, він звернувся до КП ЛОР «Червоноградське МБТІ» для виготовлення технічного паспорта гаража. Пізніше він звернувся до реєстраційної служби Радехівського РУЮ, де йому повідомили, що його гараж вважається самочинним будівництвом та не може бути зареєстрованим у встановленому законом порядку на підставі його заяви, а лише на підставі рішення суду. Тому вважає своє право на набуття права власності на майно порушеним і не бачить іншого виходу, окрім звернення із позовною заявою до суду. Технічний паспорт на гараж, виготовлений 19.01.2016 р. КП ЛОР «Червоноградське МБТІ» засвідчує, що він знаходиться в м. Радехові на вул. Б. Хмельницького, 1, є одноповерховим з зовнішніми розмірами 5,84м х 3,94м та загальною корисною площею 18,1 м.кв., висота гаража становить 2,4 м., його вартість 70191 гривень. Відповідно до довідки № 3 від 10.02.2016 року, виданої інженером з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_3 гараж, що знаходиться в м.Радехові на вул. Б.Хмельницького, 1, із загальною площею забудови 23 м.кв. відповідає усім санітарним та пожежним нормам, збудований згідно ДБН та може експлуатуватися, не несучи за собою негативних наслідків. Відповідно до п.3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», право власності у порядку, передбаченому частиною третьою статті 376 ЦК, може бути визнано лише на новозбудоване нерухоме майно або нерухоме майно, яке створено у зв'язку зі знесенням попередньої будівлі та відповідно до будівельних норм і правил є завершеним будівництвом. Тому просив постановити рішення, яким визнати за ним право власності на самочинно збудований об'єкт нерухомого майна - гараж, який знаходиться в м. Радехові на вул. Б.Хмельницкького, 1.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив постановити рішення про задоволення позовних вимог, скільки міськрада без рішення суду не узаконює будівництво гаражу. Письмові докази про те, що він звертався до міськради, відсутні, оскільки його звернення було усним. Сусіди- власники квартир будинку №1 на вул.Б.Хмельницького в м.Радехів, зокрема: Думчук, Карпенко, Коровець та Пилипець надавали йому згоду на будівництво гаражу.

Представник Радехівської міської ради ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав, не заперечує проти задоволення позову.

Згідно ч. 4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд, розглянувши матеріали позовних вимог прийшов до висновку, про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову, оскільки така суперечить закону та продовження судового розгляду.

Вислухавши пояснення позивача на підтримку позовних вимог, думку представника відповідача, перевіривши матеріали справи, суд робить висновки про те, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонам (ст..ст.10,11 ЦПК України).

Стаття 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За правилами ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до положень статей 3,4,11,27,31 ЦПК України право визначати предмет, підставу позову і спосіб захисту порушеного права належить позивачеві.

Суд встановив, що ОСОБА_1 проживає в м. Радехові на АДРЕСА_1, у комплексі двоповерхових багатоквартирних будинків, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.07.2013 року (а.с.9).

Близько десяти років тому він придбав автомобіль і у нього виникла проблема із його зберіганням, тому він отримавши усну згоду сусідів Думчук, Карпенко, Коровець та Пилипець, та за власні кошти збудував гараж, розміром 3,94 м х 5,84 м, зайнявши невелику частину подвір'я.

Із питанням реєстрації звертався до реєстраційної служби Радехівського РУЮ, де йому повідомили, що його гараж вважається самочинним будівництвом та не може бути зареєстрованим у встановленому законом порядку на підставі його заяви, а лише на підставі рішення суду, що і стало підставою для звернення до суду.

Відповідно до довідки № 3 від 10.02.2016 року, виданої інженером з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_3 гараж, що знаходиться в м.Радехові на вул.Б.Хмельницького, 1 із загальною площею забудови 23 м.кв. відповідає усім санітарним та пожежним нормам, збудований згідно ДБН та може експлуатуватися, не несучи за собою негативних наслідків.

Частино 1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Право власності на самочинне збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Встановлено, що побудований гараж є самовільним будівництвом, вчинений без відповідного дозволу, проекту та відведення для цього земельної ділянки.

В п. 14 Постанови №6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами ст.376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснив, що на підставі ч.3 ст.376 ЦК суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу .

Відповідно до ст.212 ЦПК Укранїни, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, приймаючи до уваги вищенаведене, суд вважає, що позивач не довів ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог щодо вищевказаного позову, що є обов'язком сторін згідно з засадами змагальності процесу за ст.10 ЦПК України, як і не довів порушене його право, відтак позовні вимоги є недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.3,10,11,60, 88,174, 209, 212, 215, 218 ЦПК України, суд -

вирішив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Радехівської міської ради Львівської області про визнання права власності на обєкт самочинного будівництва відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Львівської області через Радехівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

ГоловуючийОСОБА_4