Номер провадження: 22-ц/785/424/16
Головуючий у першій інстанції Малиновський О. М.
Доповідач Вадовська Л. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Вадовської Л.М.,

суддів - Ващенко Л.Г.,

Плавич Н.Д.,

при секретарі - Книгиницькому О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, за участю третьої особи приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Штогріної Олександри Іванівни про визнання заповіту нікчемним, позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, поділ майна, виселення за апеляційною скаргою представника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6, апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 3 жовтня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_3, звернувшись 30 травня 2013 року до суду з вищеназваним позовом до ОСОБА_4, вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько ОСОБА_8 (до внесення відомостей про визнання батьківства до актового запису про народження - ОСОБА_9), ІНФОРМАЦІЯ_2 помер дід ОСОБА_10 Після смерті діда відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1. При зверненні до нотаріальної контори для оформлення спадкових прав стало відомо про заповіт ОСОБА_10 на користь ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Штогріною О. 13 липня 2009 року за реєстровим №813 та підписаний ОСОБА_11 у зв'язку з хворобою ОСОБА_10 при свідках ОСОБА_12 та ОСОБА_13 Пославшись на те, що є єдиним спадкоємцем першої черги спадкоємців за законом після смерті діда ОСОБА_10, що заповіт особисто ОСОБА_10 не підписаний, вважаючи, що підстави для підписання заповіту від імені заповідача іншою особою були відсутні, що заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, позивач ОСОБА_3 на підставі частини 1 статті 1257 ЦК України просив визнати заповіт нікчемний (т.1 а.с.2-4).

Ухвалою судді Суворовського районного суду м.Одеси від 31 травня 2013 року відкрито провадження в справі №523/8076/13-ц за позовом ОСОБА_3 (т.1 а.с.20).

Позивач ОСОБА_6, звернувшись 4 червня 2013 року до суду з вищеназваним позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_3, вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер рідний брат його батька ОСОБА_14 ОСОБА_10, що йому відомо про оспорювання ОСОБА_3 заповіту ОСОБА_10 Позивач вважає, що посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Штогріною О.І. 13 липня 2009 року за реєстровим №813 заповіт ОСОБА_10 на користь ОСОБА_4 не відповідає вимогам закону, що ОСОБА_4 має бути усунений від спадкування та виселений з житлового будинку по АДРЕСА_1, який слід поділити між ним ОСОБА_6 та ОСОБА_3 як спадкоємцями за законом. Позивач ОСОБА_6 на підставі частини 2 статті 1257 ЦК України просив визнати заповіт недійсним, виселити ОСОБА_4 з будинку, визнати за ним ОСОБА_6 та ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_10 право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1, поділити житловий будинок між ним ОСОБА_6 та ОСОБА_3 (т.1 а.с.41).

Ухвалою судді Суворовського районного суду м.Одеси від 19 червня 2013 року відкрито провадження в справі №523/8406/13-ц за позовом ОСОБА_10 (т.1 а.с.49).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 8 липня 2013 року справу №523/8076/13-ц за позовом ОСОБА_3 та справу №523/8406/13-ц за позовом ОСОБА_6 об'єднано в одне провадження, справі присвоєно №523/8076/13-ц (т.1 а.с.38).

Відповідач ОСОБА_4 позов ОСОБА_3, позов ОСОБА_6 не визнав.

Відповідач ОСОБА_3 пояснень, заперечень щодо позову ОСОБА_6 суду першої інстанції не надав.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 3 липня 2014 року (описку в даті ухвалення рішення виправлено ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 16 жовтня 2014 року) в задоволенні позовів ОСОБА_3 та ОСОБА_6 відмовлено (т.2 а.с.65-67, 73).

В апеляційній скарзі представник в інтересах ОСОБА_6 просив рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_6 скасувати, ухвалити нове рішення про визнання заповіту недійсним (т.2 а.с.75-76).

Неправильність рішення суду мотивовано невідповідністю висновків суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права.

До апеляційної скарги ОСОБА_6 приєднався ОСОБА_3 (т.2 а.с.98-99).

В ході апеляційного розгляду справи ОСОБА_6 надав письмові пояснення поданої ним апеляційної скарги, де зазначив, що заповіт ОСОБА_10 слід вважати нікчемним (т.2 а.с.100-105).

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 19 листопада 2014 року, ухваленим за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_6 та заяви ОСОБА_3 про приєднання до апеляційної скарги, рішення Суворовського районного суду м. Одеси в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_6. задоволено частково, визнано заповіт нікчемним; рішення в частині відмови в задоволені інших позовних вимог ОСОБА_6 залишено без змін (т.2 а.с.110-116).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 лютого 2015 року рішення апеляційного суду Одеської області від 19 листопада 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (т.2 а.с.144-146).

При новому апеляційному розгляді справи апеляційну скаргу ОСОБА_6 підтримано.

При новому апеляційному розгляді справи апеляційну скаргу подав ОСОБА_3, апеляційне провадження по якій відкрито ухвалою судді апеляційного суду Одеської області від 2 липня 2015 року. В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просив рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення про визнання заповіту недійсним (т.2 а.с.162,181-183,189-195,196-197).

Неправильність рішення суду ОСОБА_3 мотивовано невідповідністю висновків суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, заслухавши пояснення, дослідивши докази, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційних скарг з огляду на наступне.

ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, з 1968 року проживав та був зареєстрований по АДРЕСА_1 (нині АДРЕСА_1). ОСОБА_10 перебував з 1973 року в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_15 (прізвище у шлюбі ОСОБА_10), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (т.1 а.с.96, 186, 191, 219, 220).

ОСОБА_10 як інвалід 2-ї потім 1-ї групи мав пільги, встановлені для ветеранів війни-інвалідів війни, що посвідчено виданим у 1995 році посвідченням (інвалідність вперше встановлено 17 квітня 1995 року, причина інвалідності - захворювання пов'язано з перебуванням на фронті) (т.1 а.с.108, 116, 117).

3 вересня 2012 року виконавчим комітетом Одеської міської ради видано ОСОБА_10 свідоцтво про право приватної власності на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований по АДРЕСА_1 (раніше АДРЕСА_1). Свідоцтво видане на підставі декларації про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої інспекцією ДАБК в Одеській області від 17 травня 2012 року №ОД 5, договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 5 квітня 1958 року. Об'єкт, на який видано свідоцтво, в цілому складається з житлового будинку літ.«А» загальною площею 93,1 кв.м житловою площею 55,0 кв.м, господарських будівель сараю літ.«В», сараю літ.«Г», сараю літ.«Д», літнього душу літ.«Ж», вбиральні літ.«Е», відображених у технічному паспорті від 31 травня 2012 року, розташованих на земельній ділянці по фактичному користуванню 506 кв.м. Державна реєстрація права власності проведена 19 вересня 2012 року (т.1 а.с.221, 222-225, 226, 227).

ОСОБА_10 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Штогріною О.І. 13 липня 2009 року, зареєстрований в Спадковому реєстрі за №813. За змістом заповіту заповідач ОСОБА_10 в присутності двох свідків, обраних ним особисто, а саме ОСОБА_12 та ОСОБА_13 на випадок своєї смерті зробив розпорядження, яким усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день смерті буде йому належати і на що за законом матиме право, заповів ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5. Заповіт записаний нотаріусом зі слів заповідача ОСОБА_10, заповіт уголос прочитаний заповідачу до його підписання в присутності запрошених свідків. У зв'язку з хворобою ОСОБА_10 на його особисте прохання в його та нотаріуса присутності заповіт підписано ОСОБА_11 Свідками ОСОБА_12 та ОСОБА_13 кожним окремо зміст заповіту прочитано уголос та підписано два примірника у присутності заповідача, нотаріуса та другого свідка. Особу заповідача нотаріусом встановлено, дієздатність його перевірено. Особи ОСОБА_11, свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13 нотаріусом встановлено, справжність їх підписів перевірено (т.1 а.с.93-104).

ОСОБА_10 вказано батьком ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_6, в свідоцтві про народження. Зміни до відомостей актового запису про народження були внесені на підставі актового запису про встановлення батьківства №124 від 29 вересня 1983 року. Паспортні дані після внесення змін до відомостей актового запису про народження ОСОБА_8 змінено не було, відповідно, свідоцтво про смерть видано на громадянина ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 36 років (т.1 а.с.6,7,8,184).

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, є сином ОСОБА_8 згідно свідоцтва про народження, виданого відділом РАГС Суворовського РУЮ м. Одеси 20 березня 2001 року після встановлення батьківства ОСОБА_8 по відношенню до дитини ОСОБА_16 згідно свідоцтва про встановлення батьківства, виданого відділом РАГС Суворовського РУЮ м.Одеси 20 березня 2001 року (т.1 а.с.9, 182, 183).

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_8, є сином ОСОБА_14, який, згідно доводів, є братом ОСОБА_10 (документи на підтвердження родинних відносин в справі відсутні).

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, згідно доводів, є родичем ОСОБА_10 (документи на підтвердження родинних відносин в справі відсутні).

ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 88 років (т.1 а.с.10, 185).

Спадкову справу за №15/2012 заведено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тихоновою В.Є. 7 грудня 2012 року (т.1 а.с.11, 178-233).

7 грудня 2012 року ОСОБА_3 подав приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Тихоновій В.Є. заяву про прийняття спадщини після смерті діда ОСОБА_10 за законом. ОСОБА_3 зареєстрований з 19 квітня 2004 року по АДРЕСА_2 (т.1 а.с.179).

15 січня 2013 року ОСОБА_4 подав приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Тихоновій В.Є. заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_10 за заповітом. ОСОБА_4 зареєстрований з 21 листопада 2012 року по АДРЕСА_1 (т.1 а.с.192, 199, 200, 201).

1 червня 2013 року ОСОБА_6 подав приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Тихоновій В.Є. заяву про прийняття спадщини після смерті рідного брата його батька ОСОБА_14 ОСОБА_10 за законом. ОСОБА_6 зареєстрований з 13 січня 1981 року по АДРЕСА_3. Батько ОСОБА_6 ОСОБА_14 помер ІНФОРМАЦІЯ_9 (т.1 а.с.203, 206).

Таким чином, згідно поданих заяв про прийняття спадщини померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 спадкоємцями є: ОСОБА_4 за заповітом; ОСОБА_3 за законом як спадкоємець першої черги спадкоємців за законом; ОСОБА_6 за законом як спадкоємець п'ятої черги спадкоємців за законом.

ОСОБА_3 пред'явлено позов про визнання заповіту нікчемним на підставі частини 1 статті 1257 ЦК України (т.1 а.с.2-4).

ОСОБА_6 пред'явлено позов про визнання заповіту недійсним на підставі частини 2 статті 1257 ЦК України, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, поділ майна, виселення (т.1 а.с.41).

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції встановив обставини, що мають значення для справи, його висновки відповідають таким, правильно визначився зі спірними правовідносинами та нормами матеріального права, що такі регулюють, та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання нотаріально посвідченого 13 липня 2009 року заповіту ОСОБА_10 на користь ОСОБА_4 нікчемним за позовом ОСОБА_3, рівно як і про відсутність підстав для визнання заповіту недійсним за позовом ОСОБА_6

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3, апеляційної скарги ОСОБА_6 висновків суду не спростовують.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст.1233 ЦК України). Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. Заповіт лише спрямовується на виникнення у спадкоємця прав та обов'язків, але до моменту смерті не створює їх у нього. Розпорядження, яке міститься у заповіті, набирає чинності лише у разі смерті заповідача.

Зі змісту заповіту ОСОБА_10 на випадок своєї смерті зробив розпорядження, яким усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день смерті буде йому належати і на що за законом матиме право, заповів ОСОБА_4

Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто (ст.1234 ЦК України).

Зі змісту заповіту нотаріусом особу заповідача ОСОБА_10 встановлено, його дієздатність перевірено. Відтак, право на заповіт ОСОБА_10 здійснив особисто як фізична особа з повною цивільною дієздатністю, іншого не встановлено, крім того, дієздатність ОСОБА_10 в даній справі не є спірною.

Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних, а також інших учасників цивільних відносин (ч.1 ст.1235 ЦК України).

На час складання заповіту дружина ОСОБА_18 (до шлюбу ОСОБА_15) померла у ІНФОРМАЦІЯ_10, наявність спільних дітей у цьому шлюбі не встановлено; син ОСОБА_8, щодо якого встановлювалось батьківство, помер у ІНФОРМАЦІЯ_12; брат ОСОБА_14 помер у ІНФОРМАЦІЯ_11; онук ОСОБА_3, щодо якого також встановлювалось батьківство, проживав окремо. На час складання заповіту заповідачу ОСОБА_10 було 85 років. У заповіті спадкоємцем призначено ОСОБА_4, який є родичем, ступінь споріднення не встановлено. Таким чином, призначення ОСОБА_4 спадкоємцем є правом заповідача ОСОБА_10, визначеним частиною1 статті 1235 ЦК України.

Статтею 1247 ЦК України визначено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Частиною 4 статті 207 ЦК України, що встановлює вимоги до письмової форми правочину, яким є й заповіт, передбачено, що якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа; підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Згідно частини 2 статті 1248 ЦК України нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, у цьому разі заповіт має бути в голос прочитаний заповідачем, якщо заповідач не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках.

Статтею 1253 ЦК України визначено, що на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках. У випадках, встановлених абзацом 3 частини 2 статті 1248 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків.

Щодо заповіту ОСОБА_10, то закріплене у частині 1 статті 1247 ЦК України загальне правило про письмову форму заповіту дотримано, місце - «місто Одеса» та час складання заповіту - «16.05 годин 13 липня 2009 року» зазначено; передбачене частиною 3 статті 1247 ЦК України нотаріальне посвідчення заповіту виконано - заповіт серія BMI номер бланку 579977 посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Штогріною О.І.; заповіт зареєстровано 13 липня 2009 року о 16.32 годин в Спадковому реєстрі за №813. Зі змісту заповіту нотаріусом заповіт записано зі слів ОСОБА_10 за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, прочитано уголос. На бажання заповідача його заповіт посвідчено при двох свідках, відомості про особи свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 занесені до заповіту, встановлені частинами 3,4 статті 1253 ЦК України вимоги до свідків дотримано; свідки кожний окремо зачитали заповіт вголос та поставили свої підписи на ньому в присутності нотаріуса, заповідача ОСОБА_10 та один одного.

Заповіт, як і кожен письмовий правочин, має бути підписаний тим, хто його вчиняє. Поряд з цим, законодавець допускає, що якщо заповідач не може підписати заповіт, він може бути підписаний іншою особою за його дорученням. Підпис іншої особи на тексті заповіту посвідчується нотаріусом або іншою посадовою особою із зазначенням причини, з якої заповіт не може бути власноручно підписаний заповідачем. Причин для неможливості особистого підписання багато, законодавець певний перелік причин не встановлює. Причиною для неможливості особистого підписання письмового правочину є, зокрема, втрата зору.

З медичної карти б/н амбулаторного хворого поліклініки №18 на ім'я ОСОБА_10,ІНФОРМАЦІЯ_13, заведеної 26 травня 2009 року, внаслідок медичного огляду 25 червня 2009 року, зокрема, встановлено діагноз: 2-х стороння катаракта, ангиосклероз сітчатки, гострота зору правого ока 0,07 н/к, гострота зору лівого ока відсутня (т.2 а.с.5).

З медичної карти №1481 стаціонарного хворого обласного очного госпіталю ІВВ м.Одеси на ім'я ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_13, ОСОБА_10 знаходився на стаціонарному лікуванні з 20 липня 2009 року по 27 липня 2009 року з клінічним діагнозом: незріла катаракта правого ока Vis 0,07, зріла ускладнена катаракта лівого ока Vis 0. ОСОБА_10 проведено операцію лівого ока та протизапальну терапію правого ока (т.2 а.с.4).

Згідно висновку посмертної комісійної судово-медичної експертизи (висновок №25 від 28 травня 2014 року), проведеної КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» у відношенні ОСОБА_10 на підставі медичних документів, ОСОБА_10 в липні 2009 року на момент складання заповіту мав ряд хронічних захворював, зокрема, 2-х сторонню катаракту. На момент поступлення його до обласного очного госпіталю інвалідів вітчизняної війни 20 липня 2009 року зір на лівому оці був відсутній, на правому оці гострота зору складала 0,07 дпт (без корекції). Враховуючи незначний проміжок часу між складанням 13 липня 2009 року заповіту та моментом поступлення на лікування стан зору був таким же. Оскільки на правому оці зір частково зберігся, то при додатковій корекції (очки, лупа), так і без такої він міг частково бачити, розрізняти текст, зображення. Інші наявні у ОСОБА_10 захворювання не обмежували можливість виконати підпис (т.2 а.с.1-6).

Таким чином, встановлено, що через очну хворобу катаракту у ОСОБА_10 мала місце втрата зору, гострота якого до проведення операції на лівому оці та лікувальної терапії на правому оці позбавляла його можливості самому прочитати текст заповіту, виготовленому на спеціальному бланку, та власноручно підписати такий. Тому, за бажанням ОСОБА_10 як заповідача заповіт посвідчено при обраних ним свідках ОСОБА_12 та ОСОБА_13, за дорученням заповідача ОСОБА_10 текст правочину у його присутності підписано іншою особою, а саме ОСОБА_11, підпис ОСОБА_11 на тексті заповіту засвідчено нотаріусом із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє, а саме «у зв'язку з хворобою ОСОБА_10».

Поставлений лікарями ОСОБА_10 діагноз «2-х стороння катаракта» є очною хворобою, яка лікується. Сліпота ж є фізичною вадою, а не хворобою. У ОСОБА_10 сліпоти як такої не було, у нього була очна хвороба, що призвела до повної втрати гостроти зору на лівому оці та часткової втрати гостроти зору на правому оці. Операційне втручання відновило зір на лівому оці, терапевтичне лікування покращило гостроту зору на правому оці. Діагноз очної хвороби поставлено 25 червня 2009 року, заповіт складено 13 липня 2009 року, лікувальні дії, в тому числі й операційне втручання, мали місце з 20 липня 2009 року. Отже, безспірним є те, що на момент складання заповіту у заповідача ОСОБА_10 була наявна хвороба, наслідком якої стала втрата зору, що унеможливило особисте підписання ним письмового правочину, як то заповіту, відтак, підписання заповіту проведено з дотриманням положень частини 2 статті 1247 ЦК України, посвідчення заповіту здійснено при свідках.

Доводи апеляційних скарг ґрунтуються на власних припущеннях апелянтів, належних та допустимих доказів допущення порушень закону при складанні та посвідченні заповіту не надано.

Суд критично ставиться до висновку комісійної судово-медичної експертизи (висновок №25 від 28 травня 2014 року) в частині, що «людина може виконати власний підпис навіть із закритими очима; що, не дивлячись на наявні у ОСОБА_10 захворювання, на момент складання заповіту 13 липня 2009 року він міг власноручно підписати документи» (т.1 а.с.1-6). Підписання заповіту закритими очима є не припустимим у будь-якому разі, оскільки це не передбачено жодним нормативним актом. Крім того, підписання заповіту особою, яка в силу часткового збереження зору на одному оці могла лише частково бачити, розрізняти текст, зображення, а не повноцінно читати, писати тощо, не може прийматися, оскільки така особа не може прочитати текст, який підписує, тобто текст в оригіналі на спеціальному бланку, складений у певному форматі та виконаний певним шрифтом.

Безпідставними є доводи апелянтів на те, що ОСОБА_10 був сліпим, а тому як сліпа, але письменна особа, мав сам підписати документ.

У сенсі положень частини 4 статті 207 ЦК України фізична вада та хвороба це різні підстави, з огляду на які фізична особа не може підписатися власноручно. Медицина відносить сліпоту до фізичних вад, відтак, поширювати вимоги, які нотаріус мав дотримуватись згідно діючої на час посвідчення заповіту Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року №20/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 3 березня 2004 року за №283/8882 (зі змінами та доповненнями), якби фізична особа, яка звернулась за вчиненням нотаріально дії, була сліпою, на випадок не можливості фізичної особи підписатися власноручно через хворобу безпідставно. У випадку з ОСОБА_10 посвідчувався заповіт, який заповідач не міг особисто підписати у зв'язку з хворобою, а не у зв'язку з фізичною вадою як то сліпотою.

Посилання апелянтів на те, що до складання заповіту та через певний час після складання заповіту ОСОБА_10 сам підписував документи, не є підставою для задоволення заявлених вимог, оскільки ці обставини мали місце у певний проміжок часу до складання заповіту та, відповідно, після проведеного лікування очної хвороби, в тому числі й після операційного втручання, що фактично дало для ОСОБА_10 позитивний результат. Правове значення має наявність у заповідача хвороби в момент складання заповіту, а така очна хвороба достовірно встановлена та підтверджена належними та допустимими доказами.

Законом передбачено зазначення у зв'язку з чим текст правочину не підписується фізичною особою власноручно (фізична вада чи хвороба), закон не вимагає зазначення в тексті правочину діагнозу хвороби, відтак, посилання апелянтів на не зазначення нотаріусом яка саме хвороба унеможливила підписання заповіту заповідачем власноручно безпідставні.

Судом першої інстанції заслухано пояснення нотаріуса Штогріної О.І., яка записала та посвідчила заповіт, допитано ОСОБА_11, яка підписала заповіт, свідка ОСОБА_13 при якому посвідчено заповіт, цим поясненням та показанням дана належна оцінка (т.1 а.с.164, 165,166-172).

ОСОБА_10 склав заповіт 13 липня 2009 року, помер ІНФОРМАЦІЯ_2, тобто через три роки. Доказів того, що за цей проміжок часу ОСОБА_10 вчиняв дії по скасуванню заповіту, складанню іншого заповіту та укладенню правочину щодо відчуження належного йому нерухомого майна не надано. Спадкоємець за заповітом ОСОБА_4 за життя зареєструвався в будинку ОСОБА_10, відтак, слід виходити з того, що зареєструвався з відома та згоди, іншого не встановлено. Розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (заповіт) є особистим; право заповідача на призначення спадкоємців належить лише йому і не підлягає узгодженню з будь-яким та оцінці на предмет доцільності; родичі можуть мати своє судження щодо розпорядження заповідача, однак це їх власне судження, незгода тощо. Нікчемність чи недійсність заповіту має грунтуватися на законі, а не на судженні родичів, їх незгоді з заповітом.

Відповідно по положень статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

ОСОБА_3 заявлено вимоги про визнання заповіту нікчемним.

Відповідно до положень частини 1 статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

За змістом вказаної норми матеріального права заповіт є нікчемним, якщо він вчинений особою, яка не мала права на складання заповіту. Такого права не має той, хто визнаний судом недієздатним, чия дієздатність обмежена, а також є повнолітній, який не набув повної дієздатності або не був наділений нею. Заповідач ОСОБА_10 на момент складання заповіту мав 85 років, недієздатним чи обмежено дієздатним визнаний судом не був, відтак, мав право на складання заповіту. Нікчемним є також заповіт, складний з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (маються на увазі усні заповіти та заповіти, посвідчені після смерті особи, або не уповноваженою на це особою тощо). Заповіт ОСОБА_10 має письмову форму та посвідчений нотаріально, відтак, не є складеним з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

Правові підстави для визнання заповіту нікчемним відсутні, позов ОСОБА_3 задоволенню не підлягає і суд першої інстанції з цим визначився правильно, крім того, на це звернула увагу й касаційна інстанція в ухвалі від 25 лютого 2015 року (т.2 а.с.144-146).

ОСОБА_6 заявлено вимоги про визнання заповіту недійсним.

Відповідно до положень частини 2 статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Так, оспорюваним відповідно до частини 3 статті 215 ЦК України є правочин, недійсність якого прямо не встановлена законом, але заінтересована особа оспорює його дійсність на підставах, встановлених законом. Заповіт може бути оскаржений з різних підстав, зокрема, якщо він був вчинений під впливом фізичного або психологічного насильства, або вчинений хоча і дієздатною особою, але яка в момент його посвідчення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними тощо. Тобто, у сенсі положень частини 2 статті 1257, частини 3 статті 215 ЦК України для визнання заповіту як правочину недійсним необхідним є зазначення підстав такої недійсності, як то статті 225 ЦК України, статті 231 ЦК України, інше. В залежності від заявлених підстав недійсності суд встановлює наявність чи відсутність обставин, якими обгрунтовано вимоги та заперечення, дає оцінку доказам. В даному ж випадку позовна заява ОСОБА_6 не містить зазначення підстав недійсності заповіту як правочину, не має обгрунтування, посилання на докази та аналіз доказів (т.1 а.с.41). Намагання в подальшому в поясненнях, скаргах витлумачити предмет та підстави заявленого позову не можуть розглядатися як заявлені вимоги, оскільки не є позовною заявою, поданою до суду першої інстанції з дотриманням визначених Цивільним процесуальним кодексом України форми та змісту заяви, порядку подання такої до суду. Фактично у своїй позовній заяві ОСОБА_6 лише послався на позов ОСОБА_3, незважаючи на те, що останній просив визнати заповіт нікчемним, а ОСОБА_6 за тих же обставин просив визнати заповіт недійсним. ОСОБА_6 не надано доказів тощо, що волевиявлення ОСОБА_10 на складання заповіту на користь ОСОБА_4 не було вільним і не відповідало його волі. Доводи ОСОБА_6 ґрунтуються лише на тому, що заповіт не підписано особисто заповідачем ОСОБА_6, однак такі доводи самі по собі не є підставою для визнання заповіту недійсним, оскільки законом передбачено підписання правочину іншою особою за певних обставин, наявність таких обставин (очна хвороба) підтверджена належними та допустимими доказами. Що ж до інших обставин пороку волі заповідача, то такі не встановлювались та, відповідно, не досліджувались в силу не зазначення ОСОБА_10 у позовній заяві підстав недійсності правочину.

Інші вимоги ОСОБА_6, як то визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, поділ майна, виселення взагалі не мають ніякого обґрунтування. ОСОБА_3 як спадкоємець першої черги спадкоємців за законом вимог про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом не заявляє. ОСОБА_3 та ОСОБА_6 подали заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини як спадкоємці за законом різних черг, зміна черговості одержання права на спадкування в порядку статті 1259 ЦК України не відбулася, відмова нотаріуса у вчиненні певних нотаріальних дій відсутня тощо.

В ході нового апеляційного розгляду справи ОСОБА_3 надав заяву, подану ним 20 січня 2016 року приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Скрипник О.В., при тому, що спадкову справу за №15/2012 заведено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тихоновою В.Є. 7 грудня 2012 року. Зі змісту заяви ОСОБА_3 як спадкоємець за законом на майно померлого ОСОБА_10 відмовився від прийняття спадщини на користь ОСОБА_6 (т.2 а.с.267). Вказана заява має місце, однак дана заява на заповіт ОСОБА_10 не впливає, оскільки стосується прийняття спадщини, а не особистого розпорядження фізичної особи ОСОБА_10 на випадок своєї смерті.

Правові підстави для визнання заповіту недійсним, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, поділ майна, виселення відсутні, позов ОСОБА_6 задоволенню не підлягає і суд першої інстанції з цим визначився правильно.

Крім того, слід звернути увагу на те, що ОСОБА_3 в апеляційній скарзі (резолютивній частині) просить визнати заповіт недійсним, це при тому, що позов ним заявлено про визнання заповіту нікчемним. ОСОБА_3 повторює помилку ОСОБА_6, на яку вказала касаційна інстанція в ухвалі від 25 лютого 2015 року (т.2 а.с.144-146).

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 3 жовтня 2014 року (описку в даті ухвалення рішення виправлено ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 16 жовтня 2014 року) в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, за участю третьої особи приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Штогріної Олександри Іванівни про визнання заповіту нікчемним, позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, поділ майна, виселення - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Л.Г.Ващенко

Н.Д.Плавич