РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2016 року Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області

в складі: головуючої- судді Козак О.В.,

при секретарі - Слободянюк А.Ю.,

з участі: представників позивача - Костриби Т.В., Терлича В.Г.,

відповідача - ОСОБА_4,

представника відповідача - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Хмельницького цивільну справу за позовом Вищого професійного училища №25 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

встановив

В жовтні 2015 року Вище професійне училище №25 звернулось до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користувння житловим приміщенням кімнатою АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача судові витрати.

В обгрунтування позову позивач вказував, що відповідач працює у ВПУ №25 м.Хмельницького з 04.08.1987 року, а з 29.08.2000 року на посаді інженера по техніці безпеки. 31.08.1988 року відповідач зареєструвався за адресою АДРЕСА_1, який є учнівським гуртожитком ВПУ №25. З 1997 року відповідач не проживає по місцю реєстрації, його особистих речей в кімнаті не має, коштів за кімнату не сплачує, і взагалі кімнатою не цікавиться. В дійсності в кімнаті проживала з 1997 року по 2013 рік сім'я ОСОБА_6, які оплачували кімнату і виселились з неї в грудні 2013 року, а після них кімнатою стали користуватись учні училища. В даний час в кімнаті, де зареєстрований відповідач, проживають учні групи №22 ВПУ №11 м.Хмельницького. Відповідач добровільно виїхав з кімнати і не користується житлом понад 6 місяців без поважних причин. Будь-які заяви, про те, що він буде відсутній за місцем реєстрації та збереження за ним права користування за цією адресою відсутні. Відповідач звертаючись до суду із позовами про скасування ордеру та скасування приватизації, в грудні 2014 року та липні 2015 року, зазначає своїм місцем проживання АДРЕСА_2. Враховуючи, що відповідно до Статуту ВПУ №25 майно училища є підпорядкованим Міністерству освіти і науки України, є державною власністю і перебуває у користуванні училища, позивач просить позов задоволити, посилаючись на правові підстави ст.ст.71, 72 ЖК України.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечив щодо їх задоволення, суду пояснив, що з 1987 року працює у ВПУ №25. В 1988 році за рішенням адміністрації профспілкового комітету йому було вручено ордер на проживання в гуртожитку. В 1997 році він на прохання коменданта гуртожитку тимчасово переїхав. Власного житла він не має, проживає на АДРЕСА_2 в квартирі, яка належить його дружині. За кімнату в гуртожитку не платив, оскільки там не проживав. Проте, на вказану кімнату він претендує і заселиться до неї сам, або заселить своїх дітей.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні заперечила щодо задоволення позовних вимог, оскільки до суду звернувся неналежний позивач, який не надав суду належних доказів того, що приміщення гуртожитку перебуває у його власності та користуванні. Також позивачем пропущено строк позовної давності, так як позивач звернувся до суду через вісім років, хоча йому відомо, що відповідач не проживає з 1997 року. Відповідач проживаючи в гуртожитку сплачував за гуртожиток і звільнив кімнату на прохання коменданта, але була домовленість, що на його першу вимогу кімнату звільнять. Іншого житла чи місця проживання в м.Хмельницькому відповідач не має, перебуває в трудових відносинах з позивачем, а тому позов задоволенню не підлягає.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, з наступних підстав.

Згідно ст.ст.127, 128, 129 ЖК УРСР, п.п.9, 10 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986 року № 208, для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Судом встановлено, що з 04.08.1987 року ОСОБА_4 працює у Вищому професійному училищі №25 м.Хмельницького на посаді майстра, а з 29.08.2000 року переведений на посаду інженера по техніці безпеки.

25.10.1988 року на підставі рішення адміністрації профспілкового комітату від 19.10.1988 року, Хмельницьким заводом «Темп» ОСОБА_4 було видано ордер на житлову площу в гуртожитку, а саме кімнату АДРЕСА_1. 09.12.1988 року ОСОБА_4 був прописаний за вказаною адресою.

Вказані обставини підтверджується: довідкою ВПУ №25 від 20.10.2015 року № 01-15-654; наказом №23 від 29.08.2000 року; копією ордера №495 серія БТ; паспортом серія НОМЕР_1 на прізвище ОСОБА_4; карткою прописки форма 16-а.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 01.09.1993 року «Про передачу на баланс професійних навчально-виховних закладів будівель і споруд» та згідно акту передачі від 14.07.1994 року було проведено передачу будівлі гуртожитку від заводу «Темп» на баланс ВПУ №25.

Пунктом 7.10 Статуту ВПУ №25 визначено, що об'єкти права власності: навчально-виробничі, побутові, культурно-освітні, оздоровчі, спортивні будівлі та споруди, житло, комунікації, обладнаня, засоби навчання, транспортні засоби та інше майно вищого професійного училища є державною власністю, що закріплене за Міністерством освіти та науки України за професійним училищем і перебуває у оперативному управлінні вищого професійного училища.

Згідно довідки ВПУ №25 від 10.03.2016 року №01-15/250 будівля гуртожитку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 перебуває на балансі Вищого професійного училища № 25 м.Хмельницького та обліковується, як основний засіб, що також підтверджується технічним паспортом на приміщення гуртожитку, інвентарною карткою обліку основних засобів в бюджетних установах.

Відповідно до п.п.6,7 Положення про учнівський гуртожиток Хмельницького ВПУ №25 підпорядкованого Міністерству освіти і науки України в гуртожитку можуть виділятись приміщення для мешкання сімей працівників навчального закладу та інших працівників освіти. За погодженням з управлінням освіти дозволяється проживання в учнівському гуртожитку працівниками навчального закладу, працівникам закладів освіти, стороннім особам, розміщення навчальних підрозділів.

Пунктом 23 вказаного Положення передбачено, що виселення мешканців із гуртожитку здійснюється згідно чинного законодавства України.

Відповідно до акту комісії ВПУ №25 в кімнаті АДРЕСА_1 згідно карточки прописки зареєстрований ОСОБА_4, з 31.08.2015 року проживають учні групи №22 ВПУ №11 м.Хмельницького, поселення яких у вказаній кімнаті було здійснено на підставі наказу №325 від 28.08.2015 року.

В судовому засіданні відповідач пояснив, що з 1997 року він на прохання коменданта тимчасово звільнив надану йому кімнату АДРЕСА_1, та у зв'язку з цим не проводив оплати за його користування, а отже відповідач визнав, що з 1997 року не проживає в гуртожитку та не проводив оплати за проживання в гуртожитку. З копій позовних заяв позивача до Хмельницького міськрайонного суду про визнання недійсним свідоцтва про право власності від 3 серпня 2015 року та про скасування розпорядження та ордеру на житло, також вбачається, що ОСОБА_4 вказував адресу місця проживання АДРЕСА_2.

Згідно ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Як вбачається з досліджених в судовому засіданні доказів, відповідач відсутній за місцем своєї реєстрації без поважної причини більше шести років.

Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться у судовому порядку.

Згідно ч.1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право.

Таким чином, відповідач, будучи зареєстрованим в гуртожитку, що перебуває в оперативному управлінні позивача та на його балансі, порушує його права на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном, гарантовані ст. 319 ЦК України.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідач та його представник не надали суду доказів на підтвердження поважності причин не проживання відповідача за місцем своєї реєстрації більше 6 місяців, проведення оплати за проживання в гуртожитку, чи наявність його речей у спірній кімнаті.

В обґрунтування своїх заперечень щодо неможливості його виселення з кімнати в гуртожитку відповідач, також посилався на положення Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків». Проте, згідно ст.1 вказаного Закону України сфера його дії поширюється на гуртожитки, які є об'єктами права державної та комунальної власності, крім гуртожитків, що перебувають у господарському віданні чи в оперативному управлінні військових частин, інших закладів та установ, в тому числі державних навчальних закладів.

Посилання представника відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності, суд також на приймає до уваги, оскільки відповідно до положень ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, а відповідач не проживав у наданій йому кімнаті в гуртожитку в т.ч. і протягом шести місяців перед зверненням позивача до суду. А отже, порушення прав позивача мало місце безпосередньо до звернення останнього до суду і строки позовної давності в даному випадку не пропущено.

Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування кімнатою АДРЕСА_1.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача суму судового збору в розмірі 1218 грн.

Керуючись ст.ст.71-72 Житлового кодексу України, ст.ст.127, 128, 129 ЖК УРСР, ст.ст.319,391 ЦК України ст.ст. 10-11, 28-29, 57-60, 158, 179, 185, 208-209, 212, 214-215 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - кімнатою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Вищого професійного училища №25 м.Хмельницького судовий збір в розмірі 1218 грн..

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: