10 лютого 2016 року смт. Близнюки
Близнюківский районний суд Харківської області в складі:
головуючого судді - Масло С.П.,
за участю секретаря судових засідань - ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Близнюки цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,
ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, які були прийняті судом просила розділити майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а саме: житловий будинок № 32 по вул.. Миру в смт. Близнюки Харківської області з надвірними будівлями, визначивши ідеальні частки в спільній сумісній власності в наступних розмірах: за ОСОБА_2 визнати право приватної власності на 1/2 ідеальної частки вказаного житлового будинку з надвірними будівлями; за ОСОБА_3 визнати право приватної власності на 1/2 ідеальної частки квартири вказаного житлового будинку з надвірними будівлями. Житловий будинок № 32 по вул.. Миру в смт. Близнюки Харківської області з надвірними будівлями - залишити у спільній частковій власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 В обґрунтування позову зазначила, що з відповідачем по справі перебувала у зареєстрованому шлюбі з 6 грудня 1988 року, шлюб був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Близнюківського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 66. Шлюб було розірвано 25 грудня 2012 року за заочним рішенням Близнюківського районного суду Харківської області. В період шлюбу за спільні кошти нею та ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 29 січня 1991 року було придбано житловий будинок з надвірними будівлями № 32 по вул. Миру, смт. Близнюки Харківської області вартість якої становила 5 151 грн. Вартість вище зазначеного житлового будинку станом на 7 грудня 2015 року становить 52 390 гривень. Житловий будинок з надвірними будівлями № 32 по вул. Миру, смт. Близнюки Харківської області, вважає об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто її, ОСОБА_2, власністю та власністю її колишнього чоловіка - ОСОБА_3. Оскільки відповідач не бажає розділити спірне майно добровільно, вона вимушена звернутись з вказаним позовом до суду за захистом своїх прав.
Позивач у судове засідання не зявилась, надала до суду заяву з проханням розгляду справи без її участі. Позов підтримує та не заперечує проти прийняття заочного рішення на підставі наявних у справі документів.
Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином відповідно до вимог абзаців 4,5 ч.5, ч.9 ст. 74 ЦПК України, причин неявки суду не повідомив.
Згідно ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, на підставі п.1 ст.224 ЦПК України, враховуючи згоду позивача та його представника і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення.
У зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису.
Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які особи, які беруть участь у справі посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, дійшов наступних висновків.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 06 грудня 1988 року, шлюб був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Близнюківського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 66.
Шлюб між ними було розірвано 25 грудня 2012 року згідно заочного рішення Близнюківського районного суду Харківської області. Вказане заочне рішення набрало законної сили.
Судом встановлено, що в період шлюбу за спільні кошти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було придбано житловий будинок № 32 по вул. Миру, смт. Близнюки Харківської області з надвірними будівлями підставі договору купівлі-продажу від 29 січня 1991 року. Вказаний спірний будинок з надвірними будівлями був придбаний та зареєстрований на праві приватної власності на імя відповідача ОСОБА_3, що підтверджується договором купівлі-продажу від 29 січня 1991 року.
Згідно ст. 47 Конституції України ніхто не може бути позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо ) самостійного заробітку ( доходу ). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно ст. 69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Згідно ст. 71 СК України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частини у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на квартиру, допускається за його згодою, крім випадків передбачених ЦК України.
З огляду на викладене та наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що вказаний спірний будинок з надвірними будівлями, по взаємної згоді сторін по справі був придбані під час перебування останніх в зареєстрованому шлюбу, на імя відповідача ОСОБА_3 за спільні кошти, тому він є спільним сумісним майном подружжя.
Згідно ч.1 та ч.2 ст.60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Відповідач заперечення на позов не надав, та не спростував твердження позивача про те, що спірний будинок був придбаний подружжям за спільні кошти.
Таким чином, приймаючи до уваги наведене, суд вважає, що після укладення договору купівлі продажу спірного житлового будинку, вказане майно належить сторонам в рівних частках, тобто по 1/2 частці житлового будинку з надвірними будівлями кожному.
Згідно п.п. 25, 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя », вирішуючи питання про поділ майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, судам необхідно застосовувати положення ч.ч. 4, 5 ст. 71 СК України, щодо обовязкової згоди на отримання одним із подружжя грошової компенсації та попереднього внесення на депозитний рахунок суду другим із подружжя відповідної грошової суми. У разі коли жоден з подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть біти реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визначає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.
Відповідно ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Згідно ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.
Відповідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім*ї.
Приймаючи до уваги наведене, а також те, що відповідач не надав обовязкову згоду на отримання ним грошової компенсації, а позивач попередньо не внесла на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми та навпаки, а також те, що сторони не наполягають на розподілі спірної квартири в натурі, суд вважає необхідним визнати за сторонами ідеальні частки в цьому майні без його реального поділу та залишити майно спірний житловий будинок з надвірними будівлями у їх спільній частковій власності, в розмірі 1/2 частини вказаного майна кожному з них.
Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України на користь позивача з відповідача підлягають стягненню документально підтвердженні понесені судові витрати зі сплати судового збору.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10,11,57, 60, 88, 197, 209,212-215, 223, 224-226, 294, 296 ЦПК України, ст.ст. 355, 368, 369, 372 ЦК України , ст.ст. 60, 69-71 СК України, суд
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.
Розділити майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а саме: житловий будинок № 32 по вул.. Миру в смт. Близнюки Харківської області з надвірними будівлями, визначивши ідеальні частки в спільній сумісній власності в наступних розмірах: за ОСОБА_2 визнати право приватної власності на 1/2 ідеальної частки житлового будинку № 32 по вул.. Миру в смт. Близнюки Харківської області з надвірними будівлями; за ОСОБА_3 визнати право приватної власності на 1/2 ідеальної частки житлового будинку № 32 по вул.. Миру в смт. Близнюки Харківської області з надвірними будівлями.
Житловий будинок № 32 по вул.. Миру в смт. Близнюки Харківської області з надвірними будівлями - залишити у спільній частковій власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3.
Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого ІНФОРМАЦІЯ_2, інші відомості не відомі) на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.
Рішення є заочним та може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання ним копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, воно може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Близнюківський районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги в десятиденний строк з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.П. Масло