АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції Бартащук Л.П.
№22-ц/796/4431/2016 Доповідач Качан В.Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Качана В.Я.,

суддів Кравець В.А., Шиманського В.Й.,

за участю секретаря Дуки В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника заявника Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» - ПасечноїСніжани Олександрівни на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 27 січня 2016 року у справі за заявою Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015 року ПАТ «Креді Агріколь Банк» звернулося до суду із заявою, в якій просило видати виконавчі листи на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 12 жовтня 2015 року у справі № 1762/15 про солідарне стягнення з ТОВ «Проско Ресурси», ТОВ «ЮМІН», ОСОБА_4, ТОВ «Юкрейн Мінералс», ТОВ «ЮМІН АГРО» на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» заборгованість за Договором про надання банківських послуг №153-к/13 від 21 червня 2013 року, що виникла за період з 25 грудня 2014 року по 17 вересня 2015 року у розмірі 522 057,73 Євро - заборгованість за Кредитом та процентами, 2 967 184,70 грн. - заборгованість за комісією, пенею і третейський збір в сумі 25 500 грн. та вирішити питання судового збору в рівних частках за подання заяви про видачу виконавчих документів.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27 січня 2016 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою, представник заявника ПАТ «Креді Агріколь Банк» - Пасечна С.О. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову про задоволення заяви.

Зазначає, що відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про третейські суди» третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин за винятком прямо названими у ст.. 6 цього Закону. Вирази, які використовує Верховний Суд України у правовій позиції - «спори, що мають публічне правове значення», «норми, які мають публічну основу», «концентрація суспільно-значимих публічних елементів», «публічно-значимі відносини» - оціночні, не мають правового визначення, і навпаки, таких обмежень як розгляд третейськими судами спорів пов'язаних з кредитування юридичних осіб у іноземній валюті, стягнення суми боргу у валюті, відмінній від національної валюти України, стаття 6 Закону України «Про третейські суди» не місить.

Також вказує, що рішення Третейського суду, про яке зазначено вище, не мало ніякого відношення щодо правовідносин, пов'язаних із здійсненнями операцій щодо валютно-касового обслуговування клієнта. Мова йшла лише про невиконання грошового зобов'язання, які регламентовані параграфами 1, 2, глави 71 ЦК України. Комісія за акредитивом, за рішенням Третейського суду стягувалась у національній валюті - гривні. Правова позиція Верховного Суду України у справі за № 6-145цс14 зазначає, з посиланням на той же Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини,- стягнути грошову суму в іноземній валюті.

В судовому засіданні представник заявника ПАТ «Креді Агріколь Банк» - ПеревертунВ.Г. свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник зацікавленої особи - ОСОБА_6 проти апеляційної скарги заперечував просив ухвалу суду у справі залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді Качана В.Я., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відмовляючи у задоволенні заяви про видачу виконавчих листів на примусове виконання рішення третейського суду, суд першої інстанції виходив з того, що справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не була йому підвідомча відповідно до закону.

Судом встановлено, що 12.10.2015 року Постійно діючий Третейський суд при Асоціації українських банків ухвалив рішення про солідарне стягнення на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» з ТОВ «Проско Ресурси», ТОВ «ЮМІН», ОСОБА_4, ТОВ «Юкрейн Мінерале», ТОВ «ЮМІН АГРО» заборгованості.

Відповідно до ст.. 55 Закону України «Про третейські суди» рішення третейського суду виконується обов'язаною стороною добровільно, в порядку та строки, що встановлені в рішенні.

Згідно зі ст. 389-9 ЦПК України при розгляді справи в судовому засіданні суд встановлює наявність чи відсутність підстав для відмови у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, передбачених статтею 389-10 цього Кодексу.

Згідно ст. 389-10 ЦПК України суд відмовляє у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, якщо: на день ухвалення рішення за заявою про видачу виконавчого листа рішення третейського суду скасовано судом; справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; пропущено встановлений строк для звернення за видачею виконавчого листа, а причини його пропуску не визнані судом поважними; рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; третейська угода визнана недійсною; склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; рішення третейського суду містить способи захисту прав та охоронюваних інтересів, не передбачені законом; постійно діючий третейський суд не надав на вимогу суду відповідну справу; третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

Статтею 5 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Частина 2 ст. 1 Закону України «Про третейські суди» передбачає, що до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних, господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до статті 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Згідно зі ст. 7 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» іноземна валюта як засіб платежу може використовуватися лише у розрахунках між резидентами і нерезидентами в межах торговельного обороту. Такі розрахунки повинні здійснюватися лише через уповноважені банки в порядку, встановленому Національним банком України. Розрахунки іноземною валютою між резидентами допускаються лише в магазинах безмитної торгівлі, а також під час реалізації товарів на шляху руху транспортних засобів при міжнародних перевезеннях.

Отже, рішення третейського суду про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальників та поручителів в іноземній валюті ухвалене всупереч вимогам закону щодо порядку проведення грошових розрахунків на території України в іноземній валюті.

За змістом статей 1, 2, 6 Закону України «Про третейські суди» підвідомчість справ, які можуть бути вирішені в рамках третейського судочинства, обмежена сферою приватного права. До сфери компетенції третейських судів входить вирішення спорів, що виникають між приватними особами з питань, які не торкаються публічно значимих відносин. Спір, що має публічно-правове значення, не підлягає вирішенню третейським судом.

Рішення третейського суду, постановлене у справі щодо проведення розрахунку за укладеним резидентами кредитним договором, предметом якого була іноземна валюта - Євро.

Порядок здійснення на території України розрахунків в іноземній валюті, як вже зазначалося вище, регулюється Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Цей закон установлює режим здійснення валютних операцій на території України, визначає загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ в регулюванні валютних операцій, права й обов'язки суб'єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства.

Норми цього закону, спрямовані на регулювання порядку проведення розрахунків іноземною валютою, носять імперативний характер, вони вкрай обмежують свободу резидентів при здійсненні таких розрахунків. Статтею 16 Декрету встановлено фінансові санкції, які застосовуються до резидентів, винних у порушенні правил валютного регулювання. Згідно з ч. 1 ст. 16 Декрету незаконне використання валютних цінностей як засобу платежу тягне за собою адміністративну відповідальність (ст. 162 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Отже, норми закону щодо регулювання обігу іноземної валюти в Україні, зокрема і проведення грошових розрахунків валютними цінностями, мають публічну основу, переслідують публічний інтерес і спрямовані на досягнення результату, необхідного в публічних цілях для задоволення публічних потреб - забезпечення стабільності української грошової одиниці - гривні.

Наявність в правовідношенні щодо проведення розрахунку за договором кредиту, наданого в іноземній валюті, такої концентрації суспільно-значимих публічних елементів не дозволяє віднести такі спори до спорів суто приватного характеру між приватними особами, які можуть розглядатися в приватному порядку - третейськими судами.

Аналогічна правова позиція була викладена в постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року № 6-831цс14, яка в порядку ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви, оскільки спір не був підвідомчій третейському суду з огляду на те, що правовідносини сторін, які були предметом спору виникли з приводу неналежного виконання зобов'язань щодо проведення розрахунків за договором кредиту, в іноземній валюті.

Відповідно до ст.312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції її постановлено з додержанням вимог закону.

Оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, підстав до її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 218,312-315,317,319 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника заявника Публічного акціонерного товариства «Креді АгрікольБанк» - Пасечної Сніжани Олександрівни - відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 27 січня 2016 року в справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді