Справа № 438/54/15 Головуючий у 1 інстанції: Слиш А.Т.
Провадження № 22-ц/783/3986/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 М. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Струс Л.Б.

з участю секретаря Бадівської О.О.

та з участю представника ОСОБА_2 ОСОБА_3,

представника ОСОБА_4 ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориславського міського суду Львівської області від 26 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім»єю, поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна жінки та чоловіка, які проживали однією сім»єю, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, який у подальшому збільшила і просила встановити факт її проживання однією сімєю із ОСОБА_4 у період з 10.01.1998 року по липень 2014 року; відступити від рівності часток та поділити майно, набуте під час проживання однією сімєю шляхом визнання за нею права власності на автомобіль марки ВАЗ, моделі 21703, типу легковий седан-В, реєстраційний номер НОМЕР_1, сірого кольору, 2008 року випуску та на грошові кошти у сумі 48 800 грн., що були розміщені на депозитному вкладі «Депозит полюс 12 місяців» SAMDNWFD600, оформленому ОСОБА_4 16.05.2014 року в ПАТ КБ «Приватбанк» з початковою сумою вкладу 40 000,00 грн. та щомісячним нарахуванням процентів за ставкою 22 % річних (особовий рахунок для зарахування процентів за вкладом № 5975) у Бориславському відділенні Філії «Західне головне регіональне управління» ПАТ КБ «Приватбанк»; зобовязати ОСОБА_4 повернути їй вказане вище майно. В обґрунтування позовних вимог, покликається на те, що вказане майно нажите сторонами за час спільного проживання однією сімєю і є обєктом спільного майна. Відповідач своїми діями нищив, пошкоджував спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї, що є підставою для відступлення від засад рівності часток подружжя. Грошові кошти, розміщені на депозитному вкладі «Депозит плюс 12 місяців» відповідач зняв з депозитного рахунку без відома і погодження позивачки та присвоїв собі.

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просив встановити факт проживання однією сімєю з ОСОБА_2 в період з 10.01.1998 року по липень 2014 року; поділити майно, набуте ними за період спільного проживання однією сімєю з ОСОБА_2, виділивши йому автомобіль марки ВАЗ 21703, типу легковий седан-В, ідентифікаційний номер ХТА0286, реєстраційний номер НОМЕР_2, сірого кольору, 2008 року випуску, вартістю79 911 грн., автозапчастини до автомобіля, а саме: автошина 175/65 R14 в кількості 4 шт., диск R14 2110 в кількості 4 шт., ніпель б/к в кількості 4 шт., колодки гальмівні передні 1 шт., колодки гальмівні задні 1 шт. на загальну суму 3075 грн. Виділити ОСОБА_2 майно на загальну суму 80 388 грн. 68 коп., а саме: телевізор марки «HAIER 29», вартістю 2400 грн., меблевий набір: диван та мякі крісла «Камелия 3+1+1», вартістю 3250 грн., вагонку ДВП, вільха, в кількості 96 шт. на загальну суму 1344 грн. та кут універсальний вільха в кількості 5 шт. на загальну суму 60 грн., рушникосушку вартістю 350 грн. та 20 ребер батареї «Нова Флорида» за ціною 73 грн. за кожне ребро на загальну суму 1460 грн., будівельні матеріали: гіпсокартон 12,5 мм, рейка 4х4 (3м), підвіс Універс L-125, VIPGIPS (фін) 25 кг., саморіз д/металу 3,5х35, саморіз д/дерева 3,5х55, багета Е-12 /2м/, ламінат Дуб Дублін 8мм/2597, сніжка Ультра-Бель 10л., Євро руберойд БМК 4мм/10 кв.м., піна монтаж Р+, кутник алюмінієвий 2,5м., ОСОБА_6 10 л., круг д/металу ОСОБА_3 125мм., SOMAFIX Рідкі цвяхи, круг алмазн. PROFI 125мм/п, Ceresit CM11 25 кг., Болгарка DWT 125 TVWS08, дрель DWT 810W, шуруповерт DWT 18VS, альба вапно гаш. 5 кг., які були використані для ремонту квартири відповідачки ОСОБА_2 № 134 по вул. В.Великого, 73 в м. Бориславі Львівської області на загальну суму 8779,50 грн. та грошові кошти на загальну суму 42 745 грн. 18 коп., стягнуті рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 27 грудня 2012 року у цивільній справі № 1301/837/2012, №2/1301/315/2012р. за позовом ОСОБА_2 до ПрАТ «Філдес Україна» про захист прав споживача, відшкодування збитків та моральної шкоди, що завдані у звязку з використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає у введенні в оману споживача; 20 000 грн., які відповідачка ОСОБА_2 вклала на депозитний рахунок у Бориславському відділенні філії «Західне головне регіональне управління» Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк».

Оскаржуваним рішенням суду у задоволенні первісних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сімєю, поділ майна подружжя відмовлено.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна жінки та чоловіка, які проживали однією сімєю відмовлено повністю.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі покликається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що в ході судового розгляду встановлено, що з січня 1998 року по липень 2014 року позивач та відповідач проживали однією сім»єю, були повязані спільним побутом, вели спільне господарство. Даний факт визнають як позивач так і відповідач у справі. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Однак, даний обставини були проігноровані судом. Основним предметом позовних вимог обох сторін є саме поділ спільного майна, що придбане після 2004 року, тому визнання факту спільного проживання є обовязковим при поділі спільного майна. Крім того, зазначає, що незаявлення сторонами, зокрема позивачем, вимоги про визнання спільною власністю спірного автомобіля та іншого майна не могло і не може бути підставою для відмови суду провести поділ майна. Вважає, що все спільне майно, а саме автомобіль та грошові кошти, отримані ОСОБА_4 у банку під час розгляду справи залишились у власності відповідача, тобто, відмовивши сторонам повністю у задоволенні позовних вимог, суд фактично визнав за однією із сторін право власності на все набуте майно за час спільного проживання, тим самим порушивши принцип спільної сумісної власності на майно осіб, які проживали однією сімєю , але не перебували у шлюбі. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_4 не оскаржується, тому в цій частині його законність та обґрунтованість судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до вимог ст. 10, 59, 60, 61 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам не повністю відповідає.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу.

Судом установлено, що ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_7 до 09.01.1998 року, коли такий було розірвано та здійснено запис №2.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині визнання факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу у період з 10.01.1998 року по січень 2004 року, міський суд вірно виходив з того, що такий факт набув юридичного значення після набрання чинності Сімейним та Цивільним Кодексами України з 01.01.2004 року, а чинний на час виникнення спірних правовідносин Кодекс про шлюб та сім»ю України не передбачав юридичних наслідків для чоловіка та жінки, які проживали разом без реєстрації шлюбу.

Судом також установлено, що сторони з 01.01.2004 року по липень 2014 року спільно проживали, що останні визнали у судовому засіданні, тому вказані обставини не підлягають доказуванню з огляду на положення ст. 61 ЦПК України.

Враховуючи наведене, рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про встановлення факту проживання однією сім»єю сторін без реєстрації шлюбу слід скасувати, ухвалити нове рішення, яким встановити факт проживання однією сім»єю ОСОБА_2 та ОСОБА_4 без шлюбу у період з 01 січня 2004 року по липень 2014 року.

Згідно із ст. 74 Сімейного Кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сім»єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є обєктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до ст.60 Сімейного Кодексу майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності.

Судом також установлено, що за ОСОБА_4 17.11.2011 року на праві приватної власності було зареєстровано автомобіль марки ВАЗ моделі 21703 типу легковий седан-В, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску, про що свідчить копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.9,101),

Сторони визнали, що спірний автомобіль набутий ними під час спільного проживання, а отже є обєктом права спільної сумісної власності.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності частко подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім»ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім»ї.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що наведені позивачкою обставини не дають підстав суду для відступу від засади рівності часток, оскільки такі не доведені належними та допустимими засобами доказування.

Частиною 4 ст. 71 Сімейного Кодексу України передбачено, що присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним Кодексом України.

Відповідно до розяснень, викладених у п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі - Постанова), вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4,5 ст. 71 Сімейного Кодексу щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України,за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що позов ОСОБА_2 про поділ майна в обраний нею спосіб шляхом визнання за нею права власності на спірний автомобіль не може бути задоволений без сплати відповідної компенсації та за відсутності згоди відповідача на присудження грошової компенсації. Виходячи із засад диспозитивності, суд у вирішенні спору обмежений заявленими позивачем вимогами та позбавлений можливості провести поділ майна сторін - автомобіля марки ВАЗ моделі 21703 типу легковий седан-В, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску, в інший спосіб.

Рішення суду в цій частині відповідає матеріалам справи, доказам, нормам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду в цій частині, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Відповідно до розяснень, викладених у п. 21, 30 Постанови грошові суми (вклади), внесені у банківські (фінансові установи) за договорами банківського вкладу (депозиту) незалежно від їх виду та від того, на чиє імя з подружжя вони внесені, відповідно до ст. 61 Сімейного Кодексу є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім»ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору № SAMDNWFD 60 від 16.05.2014 року ОСОБА_4 було розміщено на депозитному вкладі «Депозит плюс 12 місяців» грошові кошти в ПАТ КЬБ «Приватбанк» з початковою сумою вкладу 40 000 грн. та щомісячним нарахуванням процентів за ставкою 22% річних, які зараховані на особистий рахунок № 5975 у Бориславському відділенні Філії «Західне головне регіональне управління» ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.6-8).

Таким чином, кошти у розмірі 40 000 грн. розміщені відповідачем на депозитному вкладі за час спільного проживання сторін однією сім»єю, тому є обєктом права спільної сумісної власності.

Згідно довідки ПАТ КБ «Приватбанк» від 29.05.2015 року рахунок № 26354624 на ім»я ОСОБА_4 не обслуговується (т.1 а.с.182). Судом установлено, що зазначені грошові кошти ОСОБА_4 витратив особисто, що визнав його представник у судовому засіданні.

За таких обставин, позов ОСОБА_2 в частині стягнення з відповідача грошових коштів, що були розміщені на депозитному вкладі «Депозит плюс 12 місяців» SAMDNWFD60 на ім»я ОСОБА_4, слід задовольнити частково. Враховуючи, що позивачем не доведено наявність на депозитному рахунку грошових коштів у розмірі 48 000, 00 грн. з ОСОБА_4 слід стягнути на користь ОСОБА_2 20 000,00 грн., виходячи із рівності часток відповідно до ст. 70 Сімейного Кодексу України.

Керуючись ст. 307 ч.1 п.2, ч.2 ст. 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Бориславського міського суду Львівської області від 26 квітня 2016 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім»єю, поділ майна подружжя. Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім»єю ОСОБА_2 та ОСОБА_4 без шлюбу у період з 01 січня 2004 року по липень 2014 року.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 20 000,00 грн.

В іншій частині позову ОСОБА_2 відмовити.

В решті частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий М.М. Шандра

Судді: Я.А. Левик

ОСОБА_8