У х в а л а

ІМенем УКраїни

3 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Кадєтової О.В., Карпенко С.О.,

Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Київської області від 15 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року публічне акціонерне товариство «Альфа Банк» (далі - ПАТ «Альфа Банк») звернулося до суду з указаним позовом. Зазначало, що 10 січня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 60 000 доларів США. 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»), а 15 червня 2012 року між останнім та ПАТ «АльфаБанк» укладено договори купівлі-продажу прав вимоги за вказаним кредитним договором. Посилаючись на те, що позичальник не належним чином виконує зобов'язання за кредитним договором, просило задовольнити позов.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 квітня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 15 вересня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову. Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ПАТ «Альфа Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 732 567 грн 09 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

ОСОБА_3 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Як встановлено судами 10 січня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 60 000 доларів США.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк», а 15 червня 2012 року між останнім та ПАТ «Альфа Банк» укладено договори купівлі-продажу прав вимоги за вказаним кредитним договором.

Станом на 1 листопада 2014 року у ОСОБА_3 існує заборгованість за кредитним договором у розмірі 56565 доларів США, що еквівалентно 732567 грн 9 коп., із яких заборгованість: за кредитом 55174,53 долари США, що еквівалентно 714547 грн 90 коп.; за відсотками 1335,61 долари США, що еквівалентно 17297 грн 6 коп.; за пенею 55,76 долари США, що еквівалентно 772 грн 13 коп.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК Українивстановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 517 ЦК Українипервісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Відповідно до ч. 2 ст. 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про зміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків.

Відповідно до ст. 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов'язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.

З огляду на викладене, наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов'язання первинному кредитору належним.

При цьому неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора (ст. ст. 516, 613 ЦК України). Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов'язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов'язань.

З огляду на викладене, саме по собі неповідомлення позичальника про уступку права вимоги, на що посилається ОСОБА_3, не припиняє зобов'язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора.

Апеляційний суд, встановивши, що за кредитним договором, укладеним між ВАТ «Сведбанк» і ОСОБА_3, утворилася заборгованість внаслідок невиконання останньою його умов, докази про те, що відповідачем погашалась заборгованість первісному кредитору до укладення договорів купівлі-продажу прав вимоги за вказаним кредитним договором, відсутні, до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором, дійшов правильного висновку про задоволення позову.

У рішенні суду наведені докази передання позивачу права вимоги за кредитним договором, укладеним з відповідачем, і такі долучені до матеріалів справи (а. с. 17, 18-24, 216-217).

Обставини, на які вказувала ОСОБА_3 у запереченнях на позов та касаційній скарзі щодо невідповідності укладених договорів про уступку права вимоги, можуть бути підставами для визнання їх недійсними.

Однак вимоги про це у встановленому порядку не заявлені і не були предметом розгляду.

Оскільки із зазначеними відповідачем обставинами закон не пов'язує нікчемність договорів, такі є підставами для їх оспорення, то апеляційний суд обґрунтовано, з урахуванням наведеного, виходив із положень ст. 204 ЦК України та відхилив їх.

Викладені в оскаржуваному рішенні висновки відповідають фактичним обставинам, встановленим на підставі поданих сторонами доказів, і ґрунтуються на нормах матеріального права. Порушення норм процесуального законодавства при проведенні оцінки доказів не встановлено.

Доводи касаційної скарги таких висновків не спростовують.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За таких обставин колегія суддів відхиляє касаційну скаргу і залишає без змін ухвалене апеляційним судом рішення.

Керуючись ст.ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 15 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: О.В. Кадєтова С.О. Карпенко Г.І. Мостова М.І. Наумчук