АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/8507/15-ц Номер провадження 22-ц/786/37/16Головуючий у 1-й інстанції Блажко І. О. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді Пікуля В.П.,

суддів : Карнауха П.М., Панченка О.О.,

при секретарі Лимар О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа: виконавчий комітет Октябрської районної у м. Полтаві ради, про поділ майна, що перебуває у спільній власності,-

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2015 року позивач ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про поділ майна, що перебуває в спільній власності.

В позові просила визначити порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 пл.1173 кв.м, виділивши в користування ОСОБА_3 земельну ділянку пл.124 кв.м (додаток №2 до висновку експертного будівельно-технічного дослідження №50 виконаного судовим експертом ОСОБА_10, нафарбовано зеленим кольором), в користуванні ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_11, ОСОБА_8, ОСОБА_7 залишити земельну ділянку пл.1049 кв.м (додаток №2 до висновку експертного будівельно-технічного дослідження №50 виконаного судовим експертом ОСОБА_10, зафарбовано в жовтий колір);

виділити ОСОБА_3 в окремий об'єкт нерухомого майна - окрему садибу по АДРЕСА_1 житловий будинок літ. К-2 у складі: коридор 1-1 площею 6,4 кв.м., вбиральня 1-2 площею 2,1 кв.м., ванна 1-3 площею 5,2 кв.м., кухня 1-4 площею 23,2 кв.м., кладова 1-5 площею 1,2 кв.м., коридор 1-6 площею 0,7 кв.м., сходи 1-7 площею 2,4 кв.м., вітальня 1-8 площею 18,2 кв.м., передпокій 1-9 площею 12,1 кв.м., кімната 1-10 площею 9,0 кв.м., кімната 1-11 площею 12,6 кв.м., кладова 1-12 площею 3,2 кв.м., гараж І площею 16,7 кв.м., загальною площею 113,0 кв.м., житловою площею 39,8 кв.м.,що розташований на земельній ділянці площею 124 кв.м., припинивши на вказане майно право спільної власності.

В обґрунтування позову зазначала, що вона, ОСОБА_3, згідно рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 23 травня 2006 року є власником 6/50 частин житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1

Іншими співвласниками є відповідачі по справі. Згідно рішення виконкому Полтавської міської ради № 448 від 05.02.1955 року за будинком закріплена земельна ділянка пл.1246 кв.м. На даний час згідно кадастрового плану земельної ділянки її площа складає 1173 кв.м.

В подальшому для поліпшення своїх умов проживання вона - ОСОБА_3 здійснила самочинне переобладнання з добудовою за вказаною адресою. Згідно рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 10 лютого 2015 року за ОСОБА_3 було визнано право власності на самочинно побудоване майно.

На даний час в неї - ОСОБА_3 з попереднім чоловіком та деякими іншими співвласниками недобросусідські відносини. Тому вона, ОСОБА_3 має намір виділити належну їй частку в окремий об'єкт нерухомого майна припинивши на нього право спільної власності. У зв'язку з виділом належної їй - ОСОБА_3 частини житлового будинку з надвірними будівлями в окремий об'єкт нерухомого майна із земельною ділянкою матиме змогу самостійно приватизувати та бути самостійною в прийнятті рішень щодо свого майна, тому вона і звернулася з даним позовом.

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 15 вересня 2015 рокупозовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про поділ майна, що перебуває в спільній власності - задоволено.

Визначено порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 1173 кв.м, виділивши в користування : ОСОБА_3 земельну ділянку пл.124 кв.м (додаток №2 до висновку експертного будівельно-технічного дослідження №50 виконаного судовим експертом ОСОБА_10, зафарбовано зеленим кольором), в користування : ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_12 залишити земельну ділянку пл.1049 кв.м (додаток №2 висновку експертного будівельно-технічного дослідження № 50 виконаного судовим експертом ОСОБА_10, зафарбовано в жовтий колір).

Виділено ОСОБА_3 в окремий об'єкт нерухомого майна - окрему садибу по АДРЕСА_1 житловий будинок літ. К-2 у складі: коридор 1-1 площею 6,4 кв.м, вбиральня 1-2 площею 2,1 кв.м, ванна 1-3 площею 5,2 кв.м, кухня 1-4 площею 23,2 кв.м, кладова 1-5 площею 1,2 кв.м, коридор 1-6 площею 0,7 кв.м, сходи 1-7 площею 2,4 кв.м, вітальня 1-8 площею 18,2 кв.м, передпокій 1-9 площею 12,1 кв.м, кімната 1-10 площею 9,0 кв.м, кімната 1-11 площею 12,6 кв.м, кладова 1-12 площею 3,2 кв.м, гараж І площею 16,7 кв.м, загальною площею 113,0 кв.м, житловою площею 39,8 кв.м, що розташований на земельній ділянці площею 124 кв.м.

Припинено право спільної власності на домоволодіння за адресою - АДРЕСА_1

Судові витрати віднесено на користь держави.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до п.п. 3,4 ст. 309 ЦПК України, підставою для скасування рішення в апеляційному порядку і ухвалення нового або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 та визначаючи порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 з виділенням позивачці в окремий об'єкт нерухомого майна окрему садибу житловий будинок «К-2», суд першої інстанції виходив з того, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, визначивши порядок користування земельною ділянкою на підставі ст. 120 ЗК України та відповідно до додатку №2 висновку експертного будівельно-технічного дослідження №50 виконаного судовим експертом ОСОБА_10

Проте, колегія суддів не може погодитися із висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Як вбачається із рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 23.05.2006 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_8 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя, в період шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_8 придбали частину домоволодіння - 6/25 частин будинку в АДРЕСА_1.

Даним рішенням суду шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 розірвано, визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину 6/25 частин домоволодіння в АДРЕСА_1.

Право власності ОСОБА_3 на 6/50 частин житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 підтверджується: витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №11490473 від 09 серпня 2006.

Іншими співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 ( т.1.а.с.4, 6-8, 10).

Зокрема, ОСОБА_2, відповідно до свідоцтва про право на спадщину, належить 1/5 частина вказаного будинку (т. 1 а.с. 91, 93).

В матеріалах справи маються декілька копій технічних паспортів на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 за різний період часу(від 30.05.2003 р., 29.01.2010 р., 11.03.2011р., 25.04.2014 р.).

Згідно останнього технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1, виготовленого 25.04.2014 року, наявні наступні самочинні побудови: житловий будинок літ. «К-2», прибудова літ. «а8», гараж літ. «М».

Прибудова «а8» складається з приміщень: 2-5 кухня - 10,8 кв.м, 2-6 санвузол - 2,1 кв.м, 2-7 вбудована шафа - 0,6 кв.м, 2-8 вн.тамбур - 0,5 кв.м.

Житловий будинок «К-2» складається з приміщень: 1-1 коридор - 6,4 кв.м, 1-2 вбиральня - 2,1 кв.м, 1-3 ванна - 5,2 кв.м, 1-4 кухня - 23,2 кв.м, 1-5 кладова - 1,2 кв.м, 1-6 коридор - 0,7 кв.м, 1-7 сходи - 2,4 кв.м, 1-8 вітальня - 18,2 кв.м, 1-9 передпокій - 12,1 кв.м, 1-10 кімната - 9,0 кв.м, 1-11 кімната - 12,6 кв.м, 1-12 кладова - 3,2 кв.м, І гараж - 16,7 кв.м.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 05.09.2014 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_4, треті особи: виконавчий комітет Полтавської міської ради, Управління з питань містобудування та архітектури виконавчого комітету Полтавської міської ради, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Полтавській області, Приватне підприємство Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», про визнання права власності на самочинне будівництво визнано за ОСОБА_2 право власності на самочинно побудоване нерухоме майно, а саме: на прибудову позначену літ. «а-8» до житлового будинку літ «А1», по АДРЕСА_1 у вигляді кухні 2-5, площею 10,8 кв.м, санвузлу 2-6, площею 2,1 кв.м, вбудованої шафи 2-7, площею 0,6 кв.м, внутрішнього тамбуру 2-8, площею 0,5 кв.м.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 10.02.2015 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до Виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради, третя особа: Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Полтавській області про визнання права власності, за ОСОБА_3 визнано право власності на самочинно побудоване нерухоме майно, а саме: будинок літ. «К-2» до складу якого входять наступні приміщення: 1-1 коридор - 6,4 кв.м, 1-2 вбиральня - 2,1 кв.м, 1-3 ванна - 5,2 кв.м, 1-4 кухня - 23,2 кв.м, 1-5 кладова - 1,2 кв.м, 1-6 коридор - 0,7 кв.м, 1-7 сходи - 2,4 кв.м, 1-8 вітальня - 18,2 кв.м, 1-9 передпокій - 12,1 кв.м, 1-10 кімната - 9,0 кв.м, 1-11 кімната - 12,6 кв.м, 1-12 кладова - 3,2 кв.м, І-І гараж - 16,7 кв.м.

Додатковим рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 12.05.2015 року доповнено рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 10.02.2015 року, викладено резолютивну частину в наступній редакції: визнано право власності на самочинно побудоване нерухоме майно, а саме: будинок літ. «К-2» до складу якого входять наступні приміщення: 1-1 коридор - 6,4 кв.м, 1-2 вбиральня - 2,1 кв.м, 1-3 ванна - 5,2 кв.м, 1-4 кухня - 23,2 кв.м, 1-5 кладова - 1,2 кв.м, 1-6 коридор - 0,7 кв.м, 1-7 сходи - 2,4 кв.м, 1-8 вітальня - 18,2 кв.м, 1-9 передпокій - 12,1 кв.м, 1-10 кімната - 9,0 кв.м, 1-11 кімната - 12,6 кв.м, 1-12 кладова - 3,2 кв.м, І-І гараж - 16,7 кв.м., а всього загальною площею 113, 0 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об'єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу та пункту 10 Порядку присвоєння об'єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об'єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них».

Пунктом 2.3 глави 2 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55, передбачено, що не підлягають поділу об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об'єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 316, 317, частинами першою, другою статті 376 ЦК України.

Ураховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але в межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 цього Кодексу не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна.

Вказана правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року у справі № 6-286цс15, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно із ч. 1 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Як передбачено п. 9 ч. 1 ст. 27 вищевказаного Закону, рішення суду, що набрало законної сили є підставою для Державної реєстрації права власності.

Колегією суддів встановлено та не заперечується сторонами, що право власності на самочинне збудоване майно (рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 10.02.2015 року) будинок літ. «К-2», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - ОСОБА_3 не зареєструвала.

Як передбачено п. 1.2. глави 2 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55 Поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об'єкта нерухомого майна (додаток 1) або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об'єкта нерухомого майна (додаток 2).

Згідно листа ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» від 27.11.2015 року № 10885 (т.1 а.с. 223), ОСОБА_2 відмовлено у видачі висновку щодо можливості поділу, виділу нерухомого майна, оскільки до складу нерухомого майна по АДРЕСА_1 входить самочинне будівництво (буд. літ. «К-2»)

Колегія суддів звертає увагу, що рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 05.09.2014 року щодо визнання права власності за ОСОБА_2 на самочинно збудовану прибудову літ. «а8» також не зареєстровано.

Таким чином, оскільки до будинку (садиби) за адресою: АДРЕСА_1 входять самочинно збудовані об'єкти нерухомого майна, виділення в натурі частки співвласника, можливе тільки після визнання права власності на них відповідно до закону, в тому числі, реєстрація права власності у встановленому законом порядку.

Крім того, відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини встановлені судовим рішення у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно роз'яснень даних у п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року за змістом частини третьої статті 14, частини третьої статті 61, частини другої статті 223 ЦПК України особи, які не брали участі у цивільній, господарській або адміністративній справі, в якій судом ухвалено відповідне судове рішення, мають право при розгляді іншої справи за їх участю оспорювати обставини, встановлені цими судовими рішеннями. У даному випадку суд ухвалює рішення на основі досліджених у судовому засіданні доказів.

Оскільки ОСОБА_2 не була залучена до участі у справі за позовом ОСОБА_3 до Виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради, третя особа: Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Полтавській області про визнання права власності (справа № 554/11913/14-ц), колегія суддів погоджується із поясненням представника відповідача ОСОБА_2, що рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 10.02.2015 року (справа № 554/11913/14-ц) не має преюдиційного значення для вирішення даного спору.

Також, із матеріалів справи, в тому числі витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №11490473 від 09 серпня 2006 року вбачається, що ОСОБА_3 стала власником (після розподілу) 6/50 частин вищевказаного нерухомого майна у 2006 році.

Із матеріалів справи вбачається, що будівництво будинку літ. «К-1» позивач здійснювала у 2006-2010 роках, а із аналізу копій технічних паспортів на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 (від 30.05.2003 р., 29.01.2010 р., 11.03.2011р., 25.04.2014 р., ) слідує, що будівництво будо здійснено на місці самочинно збудованого гаража «В».

Тобто, будівництво будинку літ. «К-1» позивач здійснила після того, як стала власником 6/50 частин спільної часткової власності.

Відповідно до ч.3 ст. 357 ЦК України, співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна.

За правилами ч. 4 вказаної статті, співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Із змісту позовних вимог ОСОБА_3 слідує, що вона просила виділити їй в окремий об'єкт нерухомого майна - окрему садибу по АДРЕСА_1 житловий будинок літ. «К-2» та припинити право власності на вказане майно.

Однак, не ставилося питання щодо виділення та припинення права власності на 6/50 частин належних ОСОБА_3 у будинку (садибі) за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, позивачем не надано доказів, що будинок літ. «К-2» у спірній садибі, є власністю співвласника, і не змінює часток співвласника у праві спільної часткової власності (ч. 4 ст. 357 ЦК України) чи змінює частки співвласників (ч. 3 ст. 357 ЦК України).

В той же час, без визначення чи є вказаний будинок власністю співвласника чи, навпаки, збільшує її частку у праві спільної часткової власності, не можливо вирішення питання щодо виділення будинку літ. «К-2» в окремий об'єкт нерухомого майна.

Не можна не звернути увагу, що відповідно до змісту позовних, вимог ОСОБА_3 просила припинити право власності на майно, що віділяється.

Але, суд першої інстанції ухвалив рішення про припинення права власності на домоволодіння за адресою - АДРЕСА_1, тобто на все домоволодіння, не звернувши увагу, що повністю право спільної частковою власності не припинилося, а співвласниками нерухомого майна залишаються інші співвласники, які не виділяються.

Щодо визначення порядку користування земельною ділянкою відповідно до додатку №2 висновку експертного будівельно-технічного дослідження №50 виконаного судовим експертом ОСОБА_10, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно рішення виконкому Полтавської міської ради № 448 від 05 лютого 1955 року за будинком закріплена земельна ділянка пл.1246 кв.м., що слідує із довідки ПП Полтавське БТІ «Інвентаризатор» №1586 від 31 травня 2012 року (т.1 а.с.9).

Житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 (садиба) розташований на неприватизованій земельній ділянці. Загальна площа земельної ділянки 1173 кв.м. що підтверджується копією кадастрового плану виготовленого у 2014 році ФОП ОСОБА_13 (т.1 а.с.9 зворот).

Загальна площа земельної ділянки, згідно даних технічного паспорту, виготовленого 25 квітня 2014 року ПП Полтавське БТІ «Інвентаризатор», складає 1047 кв.м (т.1 а.с.11-14).

Правовстановлюючими документами на домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 порядок користування земельною ділянкою не визначався.

Відповідно ч. 4 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Із роз'яснень, викладених у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» за № 7 від 16 квітня 2004 року, вбачається, що виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до статті 88 ЗК бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі.

Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.

При визначенні порядку користування земельною ділянкою експерт наводить один варіант виділу частини земельної ділянки площею 124 кв.м домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, яка необхідна для обслуговування 6/50 частин домоволодіння в складі житлового буд. літ. «К-2».

Однак, як уже зазначалося, право власності на самочинно збудований будинок літ. «К-2» на даний час у ОСОБА_3 не виникло, а земельна ділянка згідно варіанту наданого експертом виділена лише для користування будинку«К-2».

Крім того, як встановлено колегією суддів, будівництво будинку літ. «К-1» позивач здійснила після того, як стала власником 6/50 частин спільної часткової власності, тане надано доказів, зокрема, що будинок літ. «К-2», у спірній садибі, є власністю співвласника, і не змінює часток співвласника у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ч.ч. 6, 7 ст. 147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу. Незгода суду з висновком експерта повинна бути мотивована в рішенні або ухвалі.

Відтак, колегія суддів, із урахування вищевикладених обставин, в тому числі, враховуючи, що у спірному садибному житловому будинку маються на даний час самочинно збудовані об'єкти, відсутні докази, що будинок літ. «К-2», у спірній садибі, є власністю співвласника, і не змінює часток співвласника у праві спільної часткової власності, приходить до переконання, що висновок експертного будівельно-технічного дослідження №50 від 21 травня 2015 року виконаного судовим експертом ОСОБА_10 та висновок № 116 судової будівельно-технічної експертизи від 11 грудня 2015 року - не можуть бути підставою для задоволення позову.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до переконання, що заявлені позовні вимоги є передчасними, а тому рішення суду підлягає скасуванню із ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог

Окрім того, згідно з ч.1 ст. 88 цього Кодексу стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню понесені останньою судові витрати по оплаті правової допомоги та судового збору в таких розмірах виходячи з наступного.

Компенсація витрат на правову допомогу регулюється Законом України «Про граничний розмір компенсації витрати на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Відповідно до ст. 1 цього Закону, розмір такої компенсації, яка виплачується стороні на користь якої ухвалене судове рішення, іншою стороною не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

У п.п. 47, 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Представником ОСОБА_2 - ОСОБА_14 подана заява-клопотання про розподіл та відшкодування судових витрат, у тому числі пов'язаних з оплатою правової допомоги фахівця у галузі права.

На підтвердження своїх повноважень ОСОБА_14 надано копію договору про надання юридичних послуг (правової допомоги) №10/09 від 10.09.2015 року, укладеного між ОСОБА_14 та ОСОБА_2, копію диплому про здобуття вищої освіти за спеціальністю «Правознавство», свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_14 від 25.12.2007 року.

До заяви-клопотання ОСОБА_14 також приєднано акт виконаних робіт (наданих послуг) від 20.01.2016 року, із розрахунком вартості наданих послуг, згідно якого загальна сума за виконані ним роботи становить 5862, 96 грн.

З урахуванням положень Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», наданого представником ОСОБА_2 - ОСОБА_14 розрахунку (акту виконаних робіт), на думку колегії, компенсація витрат на правову допомогу підлягає відшкодування у сумі 1 506, 87 грн., яка складається: з підготовки змісту апеляційної скарги і формування її комплекту для направлення в суд - 431, 64 грн., ознайомлення з матеріалами судової справи 367, 60 грн., підготовка звернення від 20.11.2015 року до ПП «ПБТІ» «Інвентаризатор» та отримання листа-повідомлення від 27.11.2015 року №10880 - 321, 65 грн., участь у судових засіданнях апеляційної інстанції 28.10.2015 року (2 хв.), 09.11.2015 року (4 хв.), 23.11.2015 року (31 хв.), 13.01.2016 року ( 5 хв.), а всього 42 хвилини - 385, 98 грн.

При цьому, окремо слід зазначити, що при обрахуванні часу проведеного представником ОСОБА_2 - ОСОБА_14 у судових засіданнях апеляційної інстанції береться до уваги засідання вказані у розрахунку та фактичний час знаходження представника у засіданні (тобто з моменту початку судового засідання і до моменту закінчення звукозапису), а не з часу вказаного у судовій повістці та знаходження представника у приміщенні суду.

Витрати на детальне вивчення і аналіз документів стосовно предмету договору, підготовку заяви на адресу Октябрського районного суду м. Полтави від 15.09.2015 року про відкладення розгляду справи, підготовку заяви на адресу Октябрського районного суду м. Полтави від 15.09.2015 року про призначення експертизи - відшкодуванню не підлягають.

Так, відповідно до положень ч.5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду справи у суді першої інстанції, відповідачем та її представником питання щодо відшкодування таких витрат на правову допомогу не ставилось, докази понесення таких витрат також не надавались, тож не можуть вони бути враховані під час апеляційного перегляду справи.

Також не підлягають відшкодуванню витрати на підготовку пояснень до апеляційної скарги ОСОБА_2 у судові засідання апеляційного суду, оскільки, виходячи із положень ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, тобто усі доводи, які заявник вважає за потрібне зазначити щодо незаконності та незгоди з рішенням суду першої інстанції повинні бути викладені у апеляційній скарзі. Складання наступних письмових пояснень щодо змісту апеляційної скарги не є обов'язковим, а тому витрати на підготовку пояснень до апеляційної скарги ОСОБА_2 відшкодуванню не підлягають.

Витрати на оплату судової будівельно-технічної експертизи від 11.12.2015 року, а також на підготовку усіх документів, пов'язаних з проведенням експертизи (клопотання про призначення експертизи, клопотання від 09.11.2015 року про витребування матеріалів для забезпечення проведення експертизи) також не відшкодовуються, оскільки суд не погодився із висновками експерта, проведення цієї експертизи на остаточне ухвалення рішення у справі не вплинуло.

Щодо відшкодування витрат на оплату судового збору, колегія суддів приходить до такого висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, при поданні апеляційної скарги ОСОБА_2 сплачено 1071, 84 грн. судового збору.

Згідно п. 1.9 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду судовий збір становить 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги. (в редакції на момент подання апеляційної скарги).

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру судовий збір становить 0,2 розміру мінімальної заробітної плати (в редакції на момент подання позову)

Таким чином, при поданні апеляційної скарги необхідно було сплатити 110 % від 487, 20 грн. (243, 60 + 243, 60), що дорівнює 535,92 грн. судового збору.

З наведеного слідує, що з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 535,92 грн., сплачений при поданні апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» (в редакції Закону від 16.07.2015 року) сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Виходячи з наведеного, та враховуючи подане представником ОСОБА_2 - ОСОБА_14 клопотання про повернення зайво сплаченого судового збору, сплачений ОСОБА_2 при поданні апеляційної скарги збір на суму 535,92 грн. підлягає поверненню ОСОБА_2, згідно квитанції №54Р2427 від 24.09.2015 року.

Керуючись ст. 303; п.п.3,4 ч.1 ст. 309, ч.2 ст. 309, ст. 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 15 вересня 2015 року- скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа: виконавчий комітет Октябрської районної у м. Полтаві ради, про поділ майна, що перебуває у спільній власності - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1506, 87 грн. витрат понесених на правову допомогу та 535,92 грн. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, а всього 2042, 79 грн.

Повернути ОСОБА_2 судовий збір на суму 535,92 грн., зайво сплачений на користь УДКСУ у м. Полтава 0002), згідно квитанції №54Р2427 від 24.09.2015 року про сплату судового збору на суму 1071, 84 грн. через Відділення №34 ПАТ «Полтава-банк» в м. Полтава.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя В.П. Пікуль

Судді: П.М. Карнаух

О.О. Панченко

З оригіналом згідно

суддя В.П. Пікуль