АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2016 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Білич І.М.

ПоливачЛ.Д.

при секретарі Литвиненку Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 січня 2016 року, -

у с т а н о в и в :

У листопаді 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26 січня 2016 року позов задоволено: стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 49.32/13/06-Z від 25 липня 2006 року станом на 26 серпня 2014 року в розмірі 340436,72 грн.; стягнуто в рівних частинах з відповідачів на користь позивача 3404,37 грн. судового збору по 1702,19 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Відповідач, зокрема, посилається на ті обставини, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позовних вимог, в рішенні не відображені всі обставини справи, не взято до уваги надані докази, відхилені низка клопотань. Також зазначає, що судом не надана оцінка заявам сторони відповідача до АТ «Дельта Банк» про можливість відстрочки зобов'язань або розстрочки в зв'язку зі скрутним матеріальним становищем. Вказує, що сторона відповідача мала намір заявити відвід судді.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

_____________________________________________________

Справа № 761/34680/14-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/6356/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Притула Н.Г.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

Інші особи, що беруть участь у справі, та їх представники, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не прибули, про причини неявки суд не повідомили, у зв'язку із чим колегія суддів вважала за можливе слухати справу у їх відсутність на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення виходячи з наступного.

Під час розгляду справи судом встановлено, що 25 липня 2006 року між ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 49.32/13/06-Z. За даним договором банк надав позичальнику кредит в розмірі 84000,00 доларів США зі сплатою 12,50 % річних за весь час користування кредитом, строком до 24 липня 2016 року (а. с. 5-12).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до п. 4.1.1 кредитного договору позичальник зобов'язувався повертати отриманий кредит та сплачувати проценти за його користування щомісяця в період з 01 по 10 число кожного місяця, наступного за звітним.

26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого ПАТ «Кредитпромбанк» передає (відступає) позивачу права вимоги, як існуючі, так і на майбутні, як наявні, так і умовні, у якості кредитора до позичальників за кредитними договорами, а також всі права вимоги ПАТ «Кредитпромбанк» до осіб, які надали забезпечення, за договорами забезпечення, включаючи будь-які та всі права вимоги та засоби захисту прав, які доступні ПАТ «Кредитпромбанк», щодо виконання позичальниками та/або особами, які надали забезпечення, будь-яких своїх обов'язків за кредитними договорами та договорами забезпечення.

Відповідно до витягу з додатку № 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 26 червня 2013 року, ПАТ «Кредитпромбанк» відступив позивачу право вимоги по кредитному договору № 49.32/13/06-Z, укладеним з відповідачем ОСОБА_2

Також судом встановлено, що в якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов'язань, щодо погашення кредиту, сплати процентів, комісій, можливих штрафних санкцій та інших платежів, передбачених цим договором, ПАТ «Кредитпромбанк» уклав договір поруки № 49.32/13-П1/06-Z від 25 липня 2006 року з ОСОБА_3 (а. с. 13-14).

За умовами договору поруки, поручитель взяла на себе зобов'язання перед банком відповідати за своєчасне і повне (погасити заборгованість по кредиту, нараховані проценти, неустойку) виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором № 49.32/13/06-Z від 25 липня 2006 року, за умовами якого банк надає позичальнику кредит в розмірі 84000,00 доларів США, а позичальник зобов'язується перед банком повернути кредитні кошти у повному обсязі в порядку і терміни кредитного договору. Строк виконання зобов'язань за кредитним договором - не пізніше 24 липня 2016 року.

Факт отримання позичальником кредитних коштів підтверджується копією заяви на видачу готівки № 721_5 від 25 липня 2006 року (а. с. 69).

Згідно ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Частина 2 ст. 554 ЦК України визначає, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно розрахунку заборгованості по кредиту, заборгованість ОСОБА_2 станом на 26 серпня 2014 року перед позивачем становить 340436,72 грн., з яких: 314 721,09 грн. - тіло кредиту, 25 715,63 грн. - відсотки.

Задовольняючи позов та стягуючи солідарно з відповідачів суму заборгованості, суд виходив з того, що позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачами своїх обов'язків за кредитним договором та договором поруки, що укладені сторонами 25 липня 2006 року.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції законними та обґрунтованими з огляду на наступне.

Положеннями ст. ст. 526, 527 ЦК України закріплений обов'язковий характер зобов'язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно з детальним розрахунком заборгованості, відповідач ОСОБА_2 станом на 26 серпня 2014 року порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість, яка становить 340436,72 грн., з яких: 314 721,09 грн. - тіло кредиту, 25 715,63 грн. - відсотки (а. с. 87).

Відповідно до змісту ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому, вимагати дострокового повернення, частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, оцінивши зібрані по справі докази у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, дійшов законних та обґрунтованих висновків про те, що відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 порушили умови кредитного договору та договору поруки, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню з них на користь позивача.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що кредитна заборгованість нарахована банком не вірно, колегія суддів оцінює критично, оскільки зазначені обставини спростовуються матеріалами справи, зокрема довідкою від 26 серпня 2014 року (а. с. 15), розрахунком заборгованості за договором станом на 25 грудня 2014 року (а. с. 54), розрахунком заборгованості за договором станом на 26 серпня 2014 року (а. с. 87), розрахунком заборгованості за договором станом на 6 липня 2015 року (а. с. 88) та випискою по кредитному договору з 26 червня 2013 року по 3 липня 2015 року (а. с. 89-90). Також фактичний розмір невиконаного грошового зобов'язання вказаний у витягу з додатку № 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами (перелік прав вимоги за договорами) між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» від 26 червня 2013 року (а. с. 99).

Колегією суддів розрахунок заборгованості перевірено.

Зазначений розрахунок є повним, чітким та зрозумілим, містить відомості про розмір заборгованості за кредитом та відсотками. В ньому також наявна інформація про погашення кредиту, відповідні періоди та розміри платежів. Розрахунок відповідає умовам кредитного договору. Апелянт не навів конкретних помилок, неточностей чи безпідставних нарахувань.

Слід зазначити, що ціною позову ПАТ «Дельта Банк» є сума, яка стягується, станом на 26 серпня 2014 року. З боку банку не було подано заяв про збільшення розміру позовних вимог.

Відхиляючи доводи ОСОБА_2 щодо не надання судом оцінки заяви сторони відповідача до АТ «Дельта Банк» про можливість відстрочки зобов'язань або розстрочки в зв'язку зі скрутним матеріальним становищем (а. с. 65), та відповіді банку (а. с. 66, 67), колегія суддів зазначає, що вказані письмові докази є в матеріалах справи та вони досліджені судом.

Між сторонами виникли договірні правовідносини, а тому останні не позбавлені можливості врегульовувати їх між собою, строки надання відстрочок по кредитних платежах або «кредитні канікули» встановлюються за домовленістю між кредитором і позичальником і регулюються окремою угодою, в доповнення до кредитного договору. Або ж договір за кредитом переукладається. Надання відстрочок по кредитних платежах є прерогативою банку та встановлюються кредитно-фінансовою установою.

Разом з тим, твердження про те, що в силу обставин позичальник не може виконувати грошове зобов'язання, не заслуговують на увагу, оскільки боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (положення ч. 1 ст. 625 ЦК України).

Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів та необхідності відмови у задоволенні позову, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення, є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору.

Підстав до скасування рішення суду, передбачених статтею 309 ЦПК України, при апеляційному розгляді не встановлено.

З огляду на викладене та у зв'язку з тим, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, апеляційна скарга має бути відхилена на підставі п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 січня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.М. Вербова

Судді: І.М. Білич

Л.Д.Поливач