Провадження № 2/635/857/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2016 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

Головуючого - судді - Караченцева І.В.,

при секретарі - Ус Ю.В.,

позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Харківгаз» про захист прав споживачів,-

В С Т А Н О В И В:

До Харківського районного суду Харківської області звернувся із позовом ОСОБА_1, в якому просив суд визнати, що ПАТ «Харківгаз» ігноруванням поданої ним 03.10.2014 р. до ПАТ «Харківгаз» претензії порушив вимоги укладеного між ним та ПАТ «Харківгаз» Типового договору, який порушує його права споживача; стягнути на його користь з ПАТ «Харківгаз» у якості відшкодування моральної шкоди кошти, розмір яких визначити судом, за порушення його прав споживача, на підставі ст. 33 Типового договору, щодо розгляду його претензії; зобовязати ПАТ «Харківгаз» укласти між ним та ПАТ «Харківгаз» додатковий договір щодо залучення його відповідачем - ПАТ «Харківгаз» до надання послуги з газопостачання іншому споживачу, при цьому врахувати питання щодо оплати відповідачем - ПАТ «Харківгаз» відшкодування за вказаним договором; стягнути на його користь з - ПАТ «Харківгаз» кошти, розмір яких визначити судом, за порушення його прав споживача шляхом без договірного залучення його відповідачем - ПАТ «Харківгаз» до надання послуги з газопостачання іншому споживачу.

В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 зазначає, що 01.09.2014 р., на підставі укладеного ним з Мерефянською філією ПАТ «Харківгаз» Типового договору про надання населенню послуг з газопостачання від 14.01.2012 р., він звернувся до відповідача з питанням щодо демонтажу закритої ділянки внутрішньо будинкового газопроводу, який проходить в закритому вигляді по внутрішній частині житлового будинку, через стінку, яка виділяє квартиру № 1 від квартири АДРЕСА_1, а також припинення ПАТ «Харківгаз» надання послуги з газопостачання іншому споживачу. У звязку із тим, що ПАТ «Харківгаз» відмовило у задоволенні цього звернення ОСОБА_1, він звернувся до ПАТ «Харківгаз» із претензією у якому йому також, на його думку, було безпідставно відмовлено. Доказами за вказаним позовом на які посилається позивач, він вказує свою претензію до Мерефянської філії ПАТ «Харківгаз» від 03.10.2014 р. та відповідь на неї за № 01-23/1160 від 27.10.2014 р., яка, на думку позивача порушує ст. 33, ст. 34 Типового договору про надання населенню послуг з газопостачання від 14.01.2012 р. укладеного ним з Мерефянською філією ПАТ «Харківгаз», а також його права як споживача, передбачені ст. 4 ч. 1 п.п. 3, 5, 6, ст. 22 закону України «Про захист прав споживачів».

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав свої позовні вимоги з підстав, викладених у позові та просив їх задовольнити.

Представник відповідача ПАТ «Харківгаз» в судове засідання не зявився, начальник Мерефянської філії ПАТ «Харківгаз» - ОСОБА_2 надав суду письмові заперечення проти позову, в яких вказав, що ПАТ «Харківгаз» не погоджується з позовними вимогами ОСОБА_1 ОСОБА_2 від 18.09.2014 р. встановлено, що відсутня ізолююча муфта, кран потребує заміни. Внутрішньо будинковий газопровод з кв. № 1 до кв. № 2 вказаної будівлі проходить через стіну у футлярі, що відповідає вимогам Державних будівельних норм України «Інженерне обладнання будинків і споруд», які затверджені наказом Держбуду України від 23.04.2001 р. № 101 і введені в дію з 01.08.2001 р. (далі ДБН В.2.5-20-2001) та ПБСГУ.

Листом № 01-19/1043 від 24.09.2014 р. на заяву від 01.09.2014 р. (вх. № 198 від 01.09.2014 р. повідомлялось споживачу про те, що газифікація кв. 1 та кв. 2 житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2, відповідає проектній документації, яка знаходиться в архиві філії. Прокладка внутрішньобудинкового загопроводу до кв. 2 не суперечить вимогам ДБН та ПБСГУ. Заміна крану та ізолюючої муфти на газовому вводі планувалась на найближчий час.

Згідно наряду-допуску № 117 від 03.10.2014 р. «На проведення газонебезпечних робіт в газовому господарстві» в домоволодінні, розташованому за адресою: смт. Високий, вул. Українська, 117, було виконано демонтаж наявної ізолюючої муфти, заміна крану, встановлена ізолююча муфта.

Також, листом № 01-23/1160 від 27.10.2014 р. на заяви споживача від 03.10.2014 р. (вх. № 230 від 03.10.2014 р. та вх. № 231 від 03.10.2014 р.) повідомлялось про те, що прокладення внутрішньо-будинкового газопроводу до кв. 2 не суперечить вимогам ДБН, а саме: п. 4.23 та п. 6.23, в яких передбачено, що газопроводи в місцях проходів через зовнішні стіни будинків слід прокладати в футлярах з урахуванням вимог п. 6.23.

Наказом № 101 від 23.04.2001 р. Державного комітету з будівництва, архитектури та житлової політики затверджені та введені в дію з 1 серпня 2001 року державні будівельні норми "Газопостачання" на заміну СНиП 2.04.08-87 та СНиП 3.05.02-88, схвалені науково-технічною радою Держбуду (рішення від 12.04.2001 N 21).

-Щодо стягнення моральної шкоди, то відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» ч. 2 п. 5 вказується, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. (Абзац п. 5 в редакції постанови Пленуму Верховного суду № 5 від 25.05.2001 р.). Позивачем не доведено спричинення йому будь-яких моральниїх страждань працівниками ПАТ «Харківгаз», тому у цій частині ПАТ «Харківгаз» також просить відмовити у задоволенні у повному обсязі.

Разом з тим, згідно ст. З ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі ж порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Щодо нібито «обґрунтованості» претензії Позивача від 26.12.2014 р., то в силу ст. 33 Договору у разі порушення виконавием умов договору споживач може подати претензію, складену у довільній формі. Представники виконавця повінні зявитися за місцем виклику для складання відповідного акту та протягом 5 днів вирішити питання про усунення порушень або надати споживачеві обгрунтовану відмову.

Згідно п. 7 ст. 29 Договору виконавець зобовязаний розглядати в утановленому порядку претензії та скарги споживача і за наявності відповідних підстав задовольняти їх.

Так, відповідно до заяв гр. ОСОБА_1 (від 01.09.2014 р. та від 03.10.2014 р.) до Мерефянської філії ПАТ «Хірківгаз» на підставі ст.ст. 29, 33 Договору 18.09.2014 р. та 06.10.2014 р. представниками Височанської дільниці Мерефянського філіалу ПАТ «Харківгаз» було відвідане домоволодіння гр. ОСОБА_1, про що були складені акти.

Відповідач, куруючись нормами договору та ст. 37 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил надання населенню послуг з газопостачання» від 09.12.1999 р. № 2246 відвідував домоволодіння позивача та задовольняв скарги та претензії його виходячи із наявності відповіданих підстав на їх задоволення.

Оскільки позивачем не було доведено та при відвіданні домоволодіння не було встановлено порушень вимог Правил безпеки та Правил газопостачання (п. 22 ст. 29 Договору), то задоволені були вимоги позивача в частині демонтажу ізолюючої муфти, проведення заміни крану, встановлення ізолюючої муфти.

У своїх вимогах позивач не довів у чому конкретно на його думку відповідач не дотримувався вимог Правил безпеки та Правил газопостачання (ст. 29 п. 22 Договору).

Спонукання відповідача на розгляд заяв і претензій позивача, - не передбачено діючим законодавством України в якості способу захисту прав.

Таким чином, заявлені вимоги позивача у позовній заяві є неналежним способом захисту його права, виходячи зі змісту ст. 16 ЦК України, тому не можуть бути задоволені судом.

Стосовно внесення змін до Типового договору про надання населенню послуг з газопостачання, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 05 липня 2006 р. за № 938, Мерефянська філія ПАТ «Харківгаз»зазначає, що, згідно з пунктом 16 «Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» (далі - Положення), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1992 р. за № 731 зазначено, що: «У разі внесення змін, доповнень, або визнання таким, що втратив чинність акта законодавства, відповідно до якого прийнято нормативно-правовий акт, орган, що видав цей нормативно-правовий акт, зобов'язаний у місячний термін внести до нього відповідні зміни, доповнення або визнати його таким, що втратив чинність. Зміни і доповнення, внесені до нормативно-правового акта, підлягають державній реєстрацїї в порядку, встановленому цим Положенням».

Типовий договір про надання послуг з газопостачання є нормативно-правовим актом, який розроблений органом виконавчої влади - Національною комісією регулювання електроенергетики України (далі - НКРЕ).

Згідно з пунктом 4 «Правил надання населенню послуг з газопостачання», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 1999 р. за № 2246 (далі - Правила) зазначено що: «Послуги з газопостачання надаються споживачеві на підставі договору, що укладається між ним та газопостачальним підприємством відповідно до типового договору, затвердженого у встановленому порядку». Тобто, на основі Типового договору Товариства з газопостачанню та газифікації мають укладати з населенням договори про надання послуг з газопостачання, які не будуть типовими.

Також, НКРЕ, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, надає розяснення, які обовязкові для виконання усіма газопостачальними та газотранспортними підприємствами, а також споживачами.

Так, Листом від 23.07.2003 р. № 05-30-11/2863 «Щодо внесення змін до Типового договору про надання послуг з газопостачання» НКРЕ звертала увагу ліцензіатів на те, що договір, який має бути підписаний із споживачем, не може передбачати менші обсяги та якість послуг, аніж передбачено Типовим договором. При цьому наявність у кожному конкретному договорі розділів про права, обов'язки та відповідальність сторін є обов'язковою.

Таким чином, керуючись вищенаведеним п. 16 Положення у разі внесення змін, доповнень, або визнання таким, що втратив чинність акта законодавства, відповідно до якого прийнято нормативно-правовий акт (в даному випадку таким актом законодавства є Правила надання населенню послуг з газопостачання, а нормативно-правовим документом - Типовий договір), НКРЕ буде вносити до нього відповідні зміни, доповнення або визнає його таким, що втратив чинність.

Згідно із статтею 638 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) «Договір вважається укладеним, якщо сторони в належим формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди». Відповідно до ч. 2 ст. 638 ЦК України «Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною».

Отже, відповідач отримав від позивача оферту, на яку Товариство, на підставі чинного законодаства України та розяснень НКРЕ України, відповідає споживачу відмовою, так як на сьогодні потреби щодо внесення змін та доповнень до Типового договору не існує.

Окрім того, позивач у 2014-2015 р.р. вже неодноразово звертався до Харківського районного суду Харківської області та до Червонозаводського районного суду м. Харкова з принципово тотожними позовними вимогами про захист прав споживача, а саме: справа № 635/9082/14-ц (суддя Пілюгіна О.М.), рішенням від 20.11.2014 р. яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської обл. від 10.02.2015 р. (суддя Кругова С.С.), в задоволені позову було відмовлено у повному обсязі; справа № 635/9864/14-ц (суддя Шинкарчук Я.А.) - ухвалою від 05.12.2014 р. позов залишено без розгляду; справа № 646/887/15-ц (суддя Чудовський Д О.) - рішенням від 05.02.2015 р. вимоги позивача залишені без задоволення; справа № 646/885/15-ц (суддя Олізаренко С.М.) - рішення від 24.03.2015 р. у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено; справа № 646/2811/15-ц (суддя Нікуліна Л.Н.)

Суд, дослідивши зібрані докази по справі, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок наявних у справі доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Суд вважає, що позивач ОСОБА_1 не надав суду належних та допустимих законом доказів того, що відповідач «Харківгаз» порушив його права, які, виникли на підставі укладеного ним з Мерефянською філією ПАТ «Харківгаз» Типового договору про надання населенню послуг з газопостачання від 14.01.2012 р. і не доказав що внаслідок невиконання цього договору відповідачем йому заподіяно майнову чи моральну шкоду.

Таким чином, суд вважає, що позивачем не доведено в діях відповідача порушення його прав споживача передбачених ст. 4 ч. 1 п. 3), п. 5), п. 6) закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 р. № 1023-XII ( в редакції від 03.09.2015 р. № 675-VII)на які він посилається як на підставу своїх вимог у своєму позові, а саме: права споживача на безпечну продукцію; права на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; права на звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав.

Відповідно до ст. 1 ч. 1 п. 1) закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 р. № 1023-XII ( в редакції від 03.09.2015 р. № 675-VII): «Безпека продукції це відсутність будь-якого ризику для життя, здоров'я, майна споживача і навколишнього природного середовища при звичайних умовах використання, зберігання, транспортування, виготовлення і утилізації продукції».

Позивачем не доведено небезпечність для нього, як споживача, продукції надаваємої ПАТ «Харківгаз»

Позивачем - ОСОБА_1 не доведено спричинення йому будь-яких моральниїх страждань працівниками ПАТ «Харківгаз».

Згідно із ст. 10 ч. 3 ЦПК України: «Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ч. 1 ЦПК України: «Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.»

Згідно із ст. 60 ч. 1, ч. 3 ЦПК України: «Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі».

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 209, 212, 214-215, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Харківгаз» про захист прав споживачів відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя І.В.Караченцев