У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Ейч Ар Гарант» про визнання незаконними наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними розпоряджень про вимушений простій та стягнення недоотриманого заробітку за час простою за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 7 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 9 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що з травня 2011 року він працював у товаристві з обмеженою відповідальністю «Ейч Ар Гарант» (далі - ТОВ «Ейч Ар Гарант») на посаді контролера на виробництві чорних металів 6 розряду прийомки брухту та вогнеупорів дільниці зовнішньої прийомки відділення технічного контролю.

Свої обов'язки він виконував у повному обсязі до березня 2013 року. Відповіднодо наказу від 12 лютого 2013 року № 19шр дільниця зовнішньої прийомки відділення технічного контролю (26 штатних одиниць), де він працював, підлягала скороченню, а працівники - звільненню. Про звільнення він був попереджений за два місяці, йому неодноразово пропонували існуючі на підприємстві вакансії, однак він від них відмовлявся, оскільки бажав продовжити роботу за своїм робочим місцем. Відповідач у порядку ст. 43 КЗпП України звертався з поданням до профспілкового комітету про надання згоди на його звільнення, рішенням якого від 10 травня 2013 року (протокол № 197) та від 21 червня 2013 року (протокол № 205) у наданні згоди на звільнення відмовлено. У зв'язку з цим наказом від 21 червня 2013 року № 70шр відповідач ввів до штатного розпису дільницю зовнішньої прийомки відділення технічного контролю у складі 3 одиниць.

У період з березня 2013 року до жовтня 2014 року за розпорядженнями начальника відділення технічного контролю він перебував у вимушених простоях з очікуванням роботи вдома з оплатою 2/3 часткивід заробітку. У цей час він декілька разів за його згодою виконував роботи тимчасово відсутніх працівників, а також проходив навчання та екзамени з техніки безпеки. 22 серпня 2014 року відповідач видав наказ № 89 «Про зміну умов праці на дільниці зовнішньої прийомки відділення технічного контролю» з 1 листопада 2014 року. Цей наказ передбачав зміну графіку роботи з графіку № 3 на графік № 1, а також посадова інструкція була доповнена пунктом, за яким він повинен за окремим розпорядженням начальника відділення технічного контролю здійснювати роботу на визначених ним дільницях тимчасово відсутніх контролерів за Додатком 1 до посадової інструкції. 26 серпня 2014 року його ознайомлено з цим наказом, від підпису він відмовився. Від продовження роботи за новими умовами він відмовився, оскількивважав, що порушувалися вимоги КЗпП України щодо нього. У період з 26 серпня 2014 року до 30 жовтня 2014 року йому пропонували існуючі на підприємстві вакансії, але він відмовлявся від них, вони його не влаштовували і він бажав продовжувати роботу на своєму робочому місці.

Наказом від 5 листопада 2014 року № 67ут його звільнено з ТОВ «Ейч Ар Гарант» з посади контролера виробництва чорних металів 6 розряду прийомки брухту та вогнеупорів на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України відмова від продовження роботи у зв'язку зі зміною суттєвих умов праці.

Вважаючи своє звільнення з роботи незаконним, ОСОБА_3, уточнивши позовні вимоги, просив суд: визнати незаконними накази від 16 січня 2013 року № 7 шр, від 12 лютого 2013 року № 19 шр, від 19 лютого 2013 року № 24, від 5 листопада 2014 року № 67 ут, від 22 серпня 2014 року № 89, від 29 жовтня 2014 року № 113 та поновити його на роботі на займаній посаді; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу; визнати незаконними 56 розпоряджень про вимушений простій у період з квітня 2013 року до листопада 2014 року та стягнути з відповідача на його користь недоотриманий заробіток за цей період у розмірі 27 842 грн 87 коп. та 10 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 7 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 9 вересня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального й процесуального права, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що у ТОВ «Ейч Ар Гарант» мали місце зміни в організації виробництва і праці, у тому числі скорочення чисельності та штату працівників, які викликані економічною необхідністю раціонального використання праці контролерів, досягнення якості та кількості послуг, що надаються за договорами. Оскільки позивач відмовився продовжувати роботу в нових умовах праці, його правомірно було звільнено з роботи на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України, на що згоди профспілкового комітету не вимагається. Направлення позивача у простой за 56 розпорядженнями також є правомірним, оскільки він відмовився від переведення на іншу роботу.

Апеляційний суд погодився з такими висновками районного суду, зазначивши також, що фактично функціональні обов'язки позивача були розширені, а істотні умови його праці змінені, тому звільнення його з роботи проведено з дотриманням вимог трудового законодавства.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються: узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

Таким вимогам закону судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судом установлено, що з 5 травня 2011 року ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Ейч Ар Гарант» на посаді контролера у виробництві чорних металів 6 розділу прийомки брухту та вогнеупорів дільниці зовнішньої прийомки відділення технічного контролю.

Відповідно до наказу генерального директора ТОВ «Ейч Ар Гарант» від 16 січня 2013 року № 7шр до відділення технічного контролю була введена обтискна дільниця (26 штатних одиниць) та дільниця крупносортного прокату (4 штатні одиниці).

Наказом від 12 лютого 2013 року № 19шр «Про зміни в штатному розкладі» у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці у відділенні технічного контролю ТОВ «Ейч Ар Гарант» скасовані усі 26 посад дільниці зовнішньої прийомки, тобто, дільниця зовнішньої прийомки скасована в цілому. З цим наказом ОСОБА_3 був ознайомлений 13 лютого 2013 року.

19 лютого 2013 року відповідач видав наказ № 24 «Про виконання наказу від 12 лютого 2013 року № 19шр», яким визначено попередити про майбутнє звільнення 13 травня 2013 року за п. 1 ст. 40 КЗпП України працівників дільниці зовнішньої прийомки відділення технічного контролю, у тому числі і ОСОБА_3 З цим наказом позивач був ознайомлений, але від підпису відмовився.

Згідно з наказомгенерального директора ТОВ «Ейч Ар Гарант» від 22 серпня 2014 року № 89 «Про зміну умов праці на дільниці зовнішньої прийомки відділення технічного контролю» у зв'язку зі змінами в організації виробництва та праці, викликаними економічною необхідністю раціонального використання праці контролерів, забезпечення їх зайнятістю в процесі надання підприємством послуг з операційного контролю виробництва, досягнення належної якості та кількості послуг, що надаються замовнику, а також для оптимального розподілу навантаження між працівниками відділення технічного контролю, відповідач прийняв рішення про зміну умов праці з 01 листопада 2014 року.

Наказом від 29 жовтня 2014 року № 113 до наказу від 22 серпня 2014 року № 89 були внесені зміни, за яких для ньогодата зміни суттєвих умов праці була змінена з 31 жовтня 2014 року на 6 листопада 2014 року. З цим наказом він ознайомлений 31 жовтня 2014 року, але від підпису відмовився.

У період з 25 березня 2013 року до 5 листопада 2014 року за розпорядженнями начальника відділення технічного контролю він 56 разів був направлений у вимушений простій з очікуванням роботи вдома з оплатою 2/3 частини від заробітку.

Наказом від 5 листопада 2014 року № 67ут його звільнено з ТОВ «Ейч Ар Гарант» з посади контролера виробництва чорних металів 6 розряду прийомки брухту та вогнеупорів на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України відмова від продовження роботи у зв'язку зі зміною суттєвих умов праці.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Згідно зі ст. 22 КЗпП України відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об'єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається.

У ч. 3 ст. 32 КЗпП України передбачено, що у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Отже, зі змісту зазначеної норми права вбачається, що зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 4 липня 2012 року № 6-59цс12 і відповідно дост. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Також у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 6 (із змінами) «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз'яснено, що припинення трудового договору за п. 6 ст. 36 КЗпП України при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при провадженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (раціоналізацією робочих місць, введенням нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і, навпаки, впровадженням передових методів, технологій тощо).

З матеріалів справи вбачається, що рішеннями профспілкової організації від 23 травня 2013 року № 199 та від 16 грудня 2013 року № 229 відповідачу відмовлено в наданні дозволу на звільнення ОСОБА_3 на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, оскільки фактичного скорочення робочих місць на дільниці зовнішньої прийомки відділення технічного контролю не відбулось.

Внаслідок останньої відмови профспілкової організації ТОВ «Ейч Ар Гарант» в наданні дозволу на звільнення ОСОБА_3 на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України було видано наказ від 21 червня 2014 року № 70, яким знову введено штатну посаду контролера у виробництві чорних металів 6 розділу прийомки брухту та вогнеупорів дільниці зовнішньої прийомки відділення технічного контролю, яку займав ОСОБА_3, а в подальшому наказ від 22 серпня 2014 року № 89 «Про зміну умов праці на дільниці зовнішньої прийомки відділення технічного контролю», що став підставою для звільнення позивача згідно з п. 6 ст. 36 КЗпП України.

У ч. 4 ст. 60 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Проте апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 303, 315 ЦПК України зазначених вимог закону не врахував, на вказані обставини справи уваги не звернув, доводів ОСОБА_3 не перевірив, не надав їм належної правової оцінки, не встановив наявності змін в організації виробництва і праці та на припущеннях дійшов передчасного висновку про залишення без змін рішення суду першої інстанції, що суперечить вимогам ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлені, судове рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Донецької області від 9 вересня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик