АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6646/16 Справа № 206/277/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Сухоруков А. О. Доповідач - Посунся (Колодяжна) Н.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді: Посунся Н. Є.

суддів - Баранніка О.П., Макарова М.О.

при секретарі - Самокиша О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, в інтересах якої діє ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу - про визнання права власності на земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 14 липня 2016 року, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд, вивчивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, вважає, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 29 вересня 2001 року на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_2. та ОСОБА_6.(мати і син) придбали у рівних частинах житловий будинок з надвірними побудовами АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 693кв.м..

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер.

ОСОБА_3 є донькою померлого ОСОБА_6, яка відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 18 липня 2014 року отримала у спадок належну батькові 1/2 частину вказаного житлового будинку.

Таким чином, райсудом вірно встановлено, що ОСОБА_2 належить 1/2ч. будинку в результаті набуття за договором, та ОСОБА_3 належить 1/2ч. будинку в результаті спадкування за законом.

Встановлена райсудом також та обставина, що в Державному реєстрі земель м. Дніпропетровськ станом на 01.01.2013 право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0695 га за вказаною вище адресою зареєстровано за колишньою власницею будинку ОСОБА_5 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 21.04.1999 р,

В той же час, з наданих суду квитанцій про сплату земельного податку слідує, що на протязі 10 років податок за цю земельну ділянку сплачували нові власники будинку - ОСОБА_6. та ОСОБА_2..

З відповіді Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 17.06.2016 року вбачається, що за технічним паспортом від 20.09.2001 року на спірне домоволодіння землекористувачами земельної ділянки площею 700кв.м є: ОСОБА_2 1/2 частка (350кв.м), ОСОБА_6 1/2 частка ( 350кв.м).

Розглядаючи вимоги про визнання права власності на спірну земельну ділянку, райсуд, вірно керуючись нормами земельного законодавства, що діяли на момент виникнення спірних правовідносин, а саме 2001р., - в той же час, прийшов до висновку про пропуск позивачами строку - 3роки- позовної давності, керуючись при цьому новим кодексом 2003р,. та відмовив у позові за пропуском строку.

Такий висновок не можна визнати обґрунтованим, а рішення законним з огляду на наступне.

Згідно правил ст.74 ЦК Української РСР-1963р., що діяв на 2001рік, - вимога про захист порушеного права приймається до розгляду судом незалежно від закінчення строку позовної давності. Статею 76 вказаного кодексу передбачено, що перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

З огляду на вимоги закону та те, що право на подання позову у позивачів виникло з моменту, коли відповідачка відмовилась у встановленому законом порядку вирішити питання щодо оформлення спірної землі., а як вбачається із матеріалів справи, зокрема, пояснень ОСОБА_5 у судовому засіданні 23.03 2016. (а.с.45-46),- це був 2015рік, а до цього саме нові власники будинку ( а не відповідачка) належно користувалися землею, платили за неї податки, і підстав вважати їх права порушеними до часу звернення до відповідачки не було,- то за таких обставин не можна вважати пропущеним строк позовної давності.

Рішення як таке, що суперечить вимогам матеріального закону підлягає скасуванню.

Розглядаючи вимоги про визнання за кожною із позивачок право власності на спірну земельну ділянку, апеляційний суд враховує наступне. Статею. 30 Земельного кодексу Української РСР (1990 року) передбачалось, що при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення. При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів.

У даному випадку спірна земля вже раніше була приватизована минулим власником, а тому, з врахуванням наведеної норми закону та встановлених дійсних обставин справи, згідно яких, особи, що придбали будинок, стали де-факто власниками цієї землі: ОСОБА_2 в порядку набуття, а ОСОБА_3 в порядку спадкування, - за ними повинно бути де-юре визнано право власності за кожною по ? частині спірної земельної ділянки.

Керуючись ст.ст. 307, 309п.4 ч.1 ЦПК України, апеляційний суд -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 14 липня 2016 року - скасувати.

Визнати право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою АДРЕСА_1:

за ОСОБА_2 на ? частини;

за ОСОБА_3 на ? частини.

Рішення чинне з моменту проголошення, може бути оскаржене у 20-денний строк у касаційному порядку.

Головуючий Н.Є. Посунся

Судді: О.П. Бараннік

М.О. Макаров