АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1295/16 Справа № 202/3726/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Колодяжна Н.Є.
Категорія 39
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Колодяжної Н. Є.

суддів Баранніка О.П., Лисичної Н.М.

при секретарі Самокиша О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа шоста Дніпропетровська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить частково скасувати рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2015 року, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд, вивчивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, вважає рішення в оскаржуваній частині законним, таким, що повинне бути залишене без змін, виходячи з наступного.

Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що згідно ордеру № 93 від 04.02.1977 року ОСОБА_2 була надана квартира № 114 в будинку № 79 корпус 7 по вул. Янтарній в м. Дніпропетровську на сімю з 3-х осіб: він, дружина - ОСОБА_4., син ОСОБА_5. У 1997 року всі троє приватизували квартиру, згідно довідки КП ДМБТІ № 2847 від 20.03.2014 року за ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстровано право власності по 1/3 частині квартири за кожним.

Згідно Свідоцтва про народження ОСОБА_5 народився 03 травня 1941 року, його батьками були ОСОБА_6 та ОСОБА_7.

16 січня 1950 року ОСОБА_7 уклала шлюб із ОСОБА_2 та отримала прізвище «Таран». 27 жовтня 2006 року вона померла, після чого відкрилася спадщина, що складалася з 1/3 частки квартири № 114 у м. Дніпропетровську, вул. Янтарна, 79, корпус 7, яку у встановленому законом порядку, проживаючи та будучи зареєстрованими у даній квартирі, прийняли спадкоємці: ОСОБА_2 та ОСОБА_5, кожний по 1/6частині.

23 лютого 2008 року ОСОБА_5 помер. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з вкладів та частини квартири.

Його двоюрідня сестра - ОСОБА_3 у березні 2008 року звернулася до Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті брата ОСОБА_5 та 02.12.2008 року отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові вклади з відсотками, компенсаціями та індексаціями в ВАТ «Державний ощадний банк України».

ОСОБА_2 у березні 2014 року звернувся до вказаної нотконтори із заявою про прийняття спадщини після смерті пасинка ОСОБА_5, однак Постановою державного нотаріуса від 07 березня 2014 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру у звязку з тим, що ним не надано доказів проживання разом із спадкодавцем однією сімєю не менш ніж пять років до часу відкриття спадщини.

Розглядаючи спір у судовому порядку та задовольняючи вимоги позивача в частині встановлення факту його проживання однією сім*єю з ОСОБА_5 протягом 5 років до часу відкриття спадщини та визнання свідоцтва про право на спадщину, видане ОСОБА_8 на грошові вклади незаконним, райсуд обгрунтовано виходив із доведеності його вимог, враховуючи у сукупності слідуючі обставини.

У селі Спаському у 1950-1952 роках проживала мати ОСОБА_2, , де після одруження проживала і родина ОСОБА_2 разом із сином ОСОБА_5

З 1950 року ОСОБА_2 працював на Дніпропетровському металургійному заводі ім. Комінтерну. З його особової картки вбачається, що склад його сімї дружина, ІНФОРМАЦІЯ_1, та син, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно довідки Спаської загальноосвітньої школи Новомосковської районної ради Дніпропетровської області № 948 від 01.12.2014 року ОСОБА_5 навчався у даній школі з 01.09.1952 року та вибув зі школи за заявою батька.

На час своєї смерті ОСОБА_5 проживав з ОСОБА_2 у спірній квартирі, що підтверджується довідкою КЖЕП № 21.

Судом встановлено, що з часу одруження з матірю ОСОБА_5, ОСОБА_2 проживав разом із пасинком ОСОБА_5 однією сімєю в одній квартирі до смерті ОСОБА_5, а саме, до 23 лютого 2008 року. Цей факт підтверджений поясненнями свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 Померлий ОСОБА_5 ніколи не був одружений та не вибував із спірної квартири.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України, п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року щодо права особи на спадкування за законом у четверту чергу- райсуд прийшов до вірного висновку, що позовні вимоги в частині встановлення факту проживання однією сімєю ОСОБА_2 з ОСОБА_5 з 1950 року до часу відкриття спадщини є доведеними та такими, що підлягають задоволенню. А тому визнав недійсним Свідоцтво про право на вклади, видане ОСОБА_3 та стягнув отримані нею на підставі даного свідоцтва грошові кошти в сумі 3093,50грн.

В частині визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частку квартири суд відмовив з підстав наявної у нього можливості отримати свідоцтво про право на спадщину у нотаріальній конторі у встановленому законом порядку. ОСОБА_2 рішення в частині відмови у позовних вимогах не оскаржив.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_10 та ОСОБА_5 вели окреме господарство, комунальні послуги ОСОБА_5 В сплачував самостійно за свої кошти, мав власний холодильник,- не можуть бути підставою для скасування рішення в оскарженій частині, оскільки не підтверджені належними доказами. Пояснення свідків з боку ОСОБА_3 суд обгрунтовано не поклав в основу рішення, оскільки ці пояснення не підкріплені письмовими доказами, в той час як пояснення свідків з боку позивача ґрунтуються на наведених вище письмових фактах, згідно яких, зокрема, - як до так і після отримання квартири сім*я з трьох осіб спільно проживала, починаючи з початку 50-х років, а після смерті матері син залишився проживати з вітчимом у тій же квартирі. Суд також вірно виходив з того, що, крім близьких родичів зацікавленої у результатах розгляду справи ОСОБА_3,- інших свідків, які б заперечували проживання ОСОБА_10 та ОСОБА_5 однією сім*єю не малось.

З огляду на наведене, рішення в оскарженій частині як таке, що відповідає вимогам матеріального та процесуального законам повинне залишатись без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2015 року в оскарженій частині залишити без змін.

Ухвала чинна з моменту проголошення, може бути оскаржена у 20-денний строк у касаційному порядку.

Головуючий Н.Є. Колодяжна

Судді: О.П. Бараннік

ОСОБА_13