Провадження № 2/161/768/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого судді Подзірова А.О., при секретарі Кубяк О.В., за участі ОСОБА_1, представників сторін ОСОБА_2, ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про виселення з квартири та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_10 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_9 про виселення з квартири, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_9 про виселення з квартири.

Свій позов мотивує тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду від 08 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4, який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_12 до Відділу реєстру житлового фонду Департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради, ОСОБА_13, ОСОБА_1, ОСОБА_14, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_15 у справах дітей Луцької міської ради про визнання недійсним розпорядження та свідоцтва про право власності на житло, визнано недійсними розпорядження Відділу реєстру житлового фонду Департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради «Про приватизацію державного житлового фонду» від 22 серпня 2013 року № 1308-р та свідоцтво про право власності на житло від 22 серпня 2013 року на квартиру АДРЕСА_1. Рішенням апеляційного суду Волинської області від 12 жовтня 2015 року вищезазначене рішення змінено. Визнано незаконним розпорядження Відділу реєстру житлового фонду Департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради від 22 серпня 2013 року № 1308-р. В решті рішення першої інстанції залишено без змін.

Рішенням суду від 08 вересня 2015 року встановлено, що дочка позивача ОСОБА_12 з дати народження мала право на проживання у ІНФОРМАЦІЯ_1 будучи членом сімї ОСОБА_1.

Відповідачі у справі поселялись у квартиру без згоди позивача та дружини ОСОБА_16 як законних представників неповнолітньої доньки. ОСОБА_5 у спірну квартиру не поселявся, а тільки зареєструвався.

На підставі наведеного, просить суд, виселити з квартири АДРЕСА_2 без надання іншого житлового приміщення ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_9

15.02.2016 р. третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_10 звернулась з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_9 про виселення з квартири.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду від 08 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4, який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_12 до Відділу реєстру житлового фонду Департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради, ОСОБА_13, ОСОБА_1, ОСОБА_14, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_15 у справах дітей Луцької міської ради про визнання недійсним розпорядження та свідоцтва про право власності на житло, визнано недійсними розпорядження Відділу реєстру житлового фонду Департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради «Про приватизацію державного житлового фонду» від 22 серпня 2013 року № 1308-р та свідоцтво про право власності на житло від 22 серпня 2013 року на квартиру АДРЕСА_1. Рішенням апеляційного суду Волинської області від 12 жовтня 2015 року вищезазначене рішення змінено. Визнано незаконним розпорядження Відділу реєстру житлового фонду Департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради від 22 серпня 2013 року № 1308-р. В решті рішення першої інстанції залишено без змін.

Зазначає, що судовими рішеннями встановлено, що ОСОБА_5 реєструвався у квартирі АДРЕСА_2 незаконно без дозволу всіх осіб, які проживали у ній.

Просить суд, виселити з квартири АДРЕСА_2 без надання іншого житлового приміщення ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_9

Ухвалою суду від 03.03.2016 року даний позов прийнято до спільного розгляду з позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_9 про виселення з квартири

В судовому засіданні представник позивача та третьої особи ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позови не визнав, просив суд відмовити в задоволенні позову.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Луцького міськрайонного суду від 08 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4, який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_12 до Відділу реєстру житлового фонду Департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради, ОСОБА_13, ОСОБА_1, ОСОБА_14, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_15 у справах дітей Луцької міської ради про визнання недійсним розпорядження та свідоцтва про право власності на житло (а.с. 3) визнано недійсними розпорядження Відділу реєстру житлового фонду Департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради «Про приватизацію державного житлового фонду» від 22 серпня 2013 року № 1308-р та свідоцтво про право власності на житло від 22 серпня 2013 року на квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 12 жовтня 2015 року вищезазначене рішення змінено, визнано незаконним розпорядження Відділу реєстру житлового фонду Департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради від 22 серпня 2013 року № 1308-р. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судом з показань свідка ОСОБА_1 встановлено, що остання, як квартиронаймач, надала свою згоду на реєстрацію свого сина ОСОБА_5 в квартирі АДРЕСА_3, який був зареєстрований по вказаній адресі з 30 січня 2013 року, що встановлено з довідки УДМС (а.с.9)

Крім того в судовому засіданні з довідок УДМС було встановлено, що квартирі АДРЕСА_3 були зареєстровані ОСОБА_6 22 вересня 2015 року, ОСОБА_7 4 лютого 2014 року, ОСОБА_11 1 вересня 2015 року, ОСОБА_9 25 вересня 2015 року. Вказані особи є членами сімї ОСОБА_5

Крім того, з рішення суду Луцького міськрайонного суду по справі № 161/1235/15-ц від 8 вересня 2015 року, судом встановлено, що розпорядженням відділу реєстру житлового фонду Департаменту ЖКГ Луцької міської ради від 22.08.2013 № 1308-р «Про приватизацію державного житлового фонду» передано у спільну часткову власність ОСОБА_1 та ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_4 та видано на його підставі свідоцтво про право власності на житло від 22.08.2013 на квартиру АДРЕСА_4 (а.с.3-5). Зазначені правовстановлюючі документи були скасовані вказаним рішенням, яке набрало законної сили 12 жовтня 2015 року.

З рішення Апеляційного суду Волинської області від 04.02.2016 року та з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна судом встановлено що ОСОБА_5 на підставі договору дарування від 11.10.2013 року набув ще 1/2 частину квартири АДРЕСА_3, яку йому подарувала ОСОБА_1

За таких обставин, вбачається, що станом на 11.10.2013 року ОСОБА_13 став власником всієї квартири АДРЕСА_3 та зареєстрував членів своєї сімї.

На день розгляду справи не вирішено питання щодо недійсності зазначеного договору дарування та право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_3 зареєстровано за ОСОБА_5

Статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначені терміни:

місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини;

реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку;

зняття з реєстрації - внесення інформації про зняття з реєстрації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Відповідно до ст.. 65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Відповідно до ч. 3 ст.. 116 ЖК України, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Таким чином, оскільки відповідач ОСОБА_5, на час реєстрації та поселення членів його сімї був одноосібним власником квартири АДРЕСА_3, зареєстрував у вказаній квартирі членів своєї сімї, суд вважає, що позов ОСОБА_1 про виселення відповідачів з вказаного житла не ґрунтується на вимогах закону, крім того, суд зазначає, що на час вирішення вказаної справи не вирішено питання, щодо визнання недійсним договору дарування ? частини квартири АДРЕСА_3. Тому у задоволенні позову суд вважає за необхідне відмовити.

Що стосується первісного позову ОСОБА_4, який він, як зазначив його представник, подав в інтересах своєї дитини ОСОБА_12, то на думку суду фактом проживання ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_9 в квартирі АДРЕСА_3, не порушені а ні права ОСОБА_4, а ні права його дитини ОСОБА_12, про що остання вказала в судовому засіданні допитаної в якості свідка.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_9 про виселення з квартири слід відмовити.

Керуючись, ст.ст. 10, 11, 57, 58, 59, 60, 88 208, 209, 210, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про виселення з квартири відмовити.

В задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_10 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_9 про виселення з квартири відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем та третьою особою.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складений та підписаний 12 квітня 2016 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду А.О.Подзіров