АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/976/16 Доповідач - Міщій О.Я.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Міщія О.Я.

суддів - Ткач З. Є., Шевчук Г. М.,

при секретарі - Романська К.М.

з участю представника відповідачки ОСОБА_1 -

ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.03.2016 р. по справі за позовом Державного вищого навчального закладу "Тернопільський державний медичний університет ім. І.Я. Горбачевського" Міністерства охорони здоров'я України до ОСОБА_1 про стягнення коштів за навчання,-

В С Т А Н О В И Л А:

В червні 2015 р. позивач звернувся в суд із вказаним позовом, посилаючись на те, що 27.07.2005 р. на навчання до ТДМУ ім. Я. Горбачевського на бюджетну форму навчання зарахована ОСОБА_1 (дівоча фамілія ОСОБА_1.), та 01.09.2005 р. укладено з нею угоду № 53 про підготовку фахівця з вищою освітою згідно з навчальними планами та програмами і вимогами кваліфікаційних характеристик, відповідно до якої відповідач зобов'язався відшкодувати навчальному закладу відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання у встановленому порядку, у разі відмови працювати за призначенням.

Позивач зазначив, що у червні 2011 р. відповідачка закінчила вказаний вище навчальний заклад за спеціальністю "лікувальна справа", а у 2013 р. - інтернатуру та отримала направлення на роботу у Зборівську ЦРЛ Тернопільського ОУОЗ на посаду лікаря - психіатра.

Позивач вказав, що складовою частиною вказаного направлення на роботу є "повідомлення до направлення на роботу", яке після прибуття відповідача до місця направлення підлягало поверненню до навчального закладу, проте зазначеного повідомлення позивач не отримав, що свідчить про невиконання відповідачем своїх обов'язків перед державою.

Зважаючи на те, що навчання одного студента медичного факультету ДВНЗ ТДМУ ім. І.Я. Горбачевського МОЗ України складає 63460.27 грн., а також враховуючи те, що відповідачу за період навчання було виплачено 28659.95 грн. стипендії, позивач просив стягнути з відповідачки 92120.22 гривень заборгованості за навчання.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 16.03.2016 р. позовні вимоги Державного вищого навчального закладу ТДМУ ім. І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров'я України задоволено у повному обсязі. Стягнуто із ОСОБА_1 в користь Державного вищого навчального закладу ТДМУ ім. І.Я. Горбачевського 92120,22 грн. затрачених на навчання в університеті, а також 921,21 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, ухваливши нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

ОСОБА_1 вказала, що ДВНЗ ТДМУ ім. І.Я. Горбачевського не уповноважений здійснювати контроль за виконанням державного замовлення та звертатися до суду з позовом про стягнення на користь державного чи місцевого бюджету вартості навчання, оскільки не є розпорядником бюджетних коштів.

Крім того, відповідачка зазначила, що типова угода № 53 від 01.09.2005 р., укладена між сторонами про підготовку фахівців з вищою освітою, не містить умови щодо здійснення відшкодування вартості навчання у випадку звільнення за власним бажанням.

Також, апелянт посилається на те, що стягнута судом сума коштів, затрачених на навчання є необґрунтованою, оскільки у ній не враховано фактично відпрацьований нею період у Зборівській ЦРЛ.

Крім того, ОСОБА_1 вказує на те, що суд безпідставно стягнув з неї, стипендію, виплачену їй університетом за час її навчання, оскільки стягнення вказаної виплати не передбачено жодними нормативно - правовими актами.

Апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Вирішуючи спір, суд виходив з того, що ОСОБА_1, не дотримавшись взятих на себе зобов'язань згідно угоди № 53 від 01.09.2005 р., звільнилася за власним бажанням з посади лікаря - психіатра Зборівської ЦРЛ Тернопільської області, не відпрацювавши згідно направлення за місцем розподілу у вказаній лікарні протягом трьох років, тому стягнув вартість фактичних витрат за навчання відповідачки та виплачену їй стипендію.

З таким висновком суду слід погодитись, оскільки він відповідає вимогам закону і ґрунтується на матеріалах справи.

Судом встановлено, що 01.09.2005 р. між ДВНЗ ТДМУ ім. І.Я. Горбачевського МОЗ України в особі керівника - ректора проф. ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено типову угоду №53 про підготовку фахівців з вищою освітою, відповідно до умов якої, студент медичного факультету за спеціальністю «лікувальна справа» ОСОБА_1 зобов'язується прибути після закінчення вищого навчального закладу освіти на місце направлення та відпрацювати не менше трьох років; у разі відмови їхати за призначенням - відшкодувати відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання в установленому порядку.

Із навчальної картки студента медичного факультету за спеціальністю «лікувальна справа» ОСОБА_1 (особиста справа №05053) вбачається, що остання зарахована до ДВНЗ ТДМУ ім. І.Я. Горбачевського МОЗ України за держзамовленням згідно наказу №117-Д від 27.07.2005 р.

Відповідно до п.21 Наказу Міністерства охорони здоров»я №367 від 25.12.1997 р. «Про затвердження Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням», випускник повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направленні на роботу. Незгода випускника з рішенням комісії з працевлаштування випускників не звільняє його від обов'язку прибути на роботу за призначенням. У разі, якщо він не прибув за направленням або відмовився приступити до роботи за призначенням з причин, не зазначених у п.9 та 18 цього Порядку, чи його звільнено з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за порушення трудової дисципліни або звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої, він зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати.

Відповідно до Протоколу засідання комісії з персонального розподілу спеціалістів, які закінчують навчання у ДВНЗ ТДМУ ім. І.Я. Горбачевського МОЗ України в 2011 р. від 07.12.2011 р., ОСОБА_1 направлена на роботу у Тернопільське ОУОЗ Зборівська ЦРЛ на посаду лікаря психіатра. Про зазначене направлення відповідача повідомлено, про що свідчить його підпис у списку працевлаштованих випускників .

Отже, у червні 2011 року відповідач закінчила Тернопільський державний медичний університет ім. І.Я. Горбачевського за спеціальністю «Лікувальна справа» і згідно направлення на роботу №02010830/023 була направлена в розпорядження Зборівської ЦРЛ для роботи на посаді лікаря-психіатра. На підставі наказу Головного управління охорони здоров'я Тернопільської обласної державної адміністрації №76 від 04.07.2011р. випускницю Тернопільського державного медичного університету ім. І.Я. Горбачевського ОСОБА_1 було зараховано в інтернатуру по спеціальності "психіатрія" на базі Тернопільської обласної комунальної психоневрологічної лікарні. В даному наказі було також зазначено, що після закінчення інтернатури відповідачка звільняється з посади лікаря-інтерна з подальшим працевлаштуванням на роботу в Зборівську ЦРЛ Тернопільської області на посаду лікаря-психіатра.

15 лютого 2013 року ОСОБА_1 на підставі поданої заяви прийнята на посаду лікаря-психіатра в Зборівську ЦРЛ. Згідно виписки з наказу №10, виданого 02.02.2015 року Центральною районною лікарнею м. Зборова лікарю-психіатру ОСОБА_1 надано частину щорічної відпустки в період з 02.02.2015 року по 07.03.2015 року.

10.03.2015 року завідуючою поліклініки Зборівської ЦРЛ в письмовій формі доведено до відома головного лікаря що лікар-психіатр ОСОБА_1 10.03.2015 року до 12.00 год. не приступила до виконання службових обов'язків

Вказані обставини встановленні рішенням Тернопільського міськрайонного суду від, 27.05.2015 року по справі №607/8022/15-ц, яким позов ОСОБА_1 задоволено; зобов'язано Зборівську центральну районну лікарню змінити формулювання причини звільнення ОСОБА_1 з посади лікаря психіатра, зазначеної у наказі головного лікаря № 25 від 08.04.2015 року з « у зв'язку з прогулом без поважних причин - п. 4 ст. 40 КЗпП України» на « у зв'язку із власним бажанням на підставі п. 1 ст. 38 КЗпП України». Зобов'язано Зборівську центральну районну лікарню внести зміни у трудову книжку ОСОБА_1, а саме змінити формулювання причини звільнення ОСОБА_1 з посади лікаря психіатра, зазначеної у наказі головного лікаря № 25 від 08.04.2015 року з « у зв'язку з прогулом без поважних причин - п. 4 ст. 40 КЗпП України» на « у зв'язку із власним бажанням на підставі п. 1 ст. 38 КЗпП України».

Встановивши, що ДВНЗ "Тернопільський державний медичний університет ім. І.Я. Горбачевського МОЗ України" є навчальним закладом державної форми власності і є розпорядником коштів, які були перераховані йому з Державного бюджету України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції інстанції прийшов до правильного висновку, що він є належним позивачем у даній справі, оскільки повернуті внаслідок відшкодування витрат на навчання кошти, підлягають перерахуванню навчальною установою на рахунок бюджету за відповідними реквізитами. Отже, доводи апелянта про те, що ДВНЗ ТДМУ ім. І.Я. Горбачевського не уповноважений здійснювати контроль за виконанням державного замовлення та звертатися до суду з позовом про стягнення на користь державного чи місцевого бюджету вартості навчання, колегія суддів вважає безпідставними.

Із довідки ДВНЗ ТДМУ ім. І.Я. Горбачевського МОЗ України №07/1704 від 22.04.2013р., вбачається, що будучи студентом ДВНЗ ТДМУ ім. І.Я. Горбачевського МОЗ України, ОСОБА_1 з вересня 2005 р. по червень 2011 р. отримала 28659.95 грн. в якості стипендійних виплат.

Відповідно до розрахунку ДВНЗ ТДМУ ім. І.Я. Горбачевського МОЗ України, фактичні затрати на навчання одного студента медичного факультету за державним замовленням випуску 2011 р. становить 63460,27 грн. та 28,659,95 грн - стипендія, виплачена відповідачці за період навчання, що в загальній сумі становить - 92120,22 грн.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Обов'язок випускника відшкодувати до державного бюджету повну вартість навчання за умов, що склалися між сторонами встановлений п. 2 Указу Президента від 23 січня 1996 року №77/96 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів», вищевказаною постановою КМУ від 22 серпня 1996 року №992 «Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням", п. 21 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням», затвердженим наказом МОЗ від 25 грудня 1997 року, №367.

Враховуючи те, що ОСОБА_1, у порушення умов типової угоди № 53 від 01.09.2005 р., після закінчення вищого навчального закладу освіти, підготовка якої здійснювалася за державним замовленням, не відпрацювала на посаді лікаря - психіатра Зборівської ЦРЛ Тернопільської області протягом трьох років за місцем розподілу, колегія суддів вважає, що суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з неї суми фактичних витрат на навчання та виплаченої їй стипендії.

Постановою КМУ № 882 від 12.07.2004 року про Питання стипендіального забезпечення" передбачено, що стипендія виплачується за рахунок коштів загального фонду державного бюджету або коштів відповідних бюджетів. Розмір стипендій визначається відповідно до установленого Кабінетом Міністрів України розміру мінімальної ординарної (звичайної) академічної стипендії з урахуванням типу навчального закладу, умов та напряму навчання, успішності стипендіата.

Доводи відповідачки про те, що суд помилково стягнув з неї стипендію, виплачену за час навчання, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки згаданим Порядком працевлаштування, передбачено обов'язок особи, яка не відпрацювала встановлений трьохрічний строк компенсувати, крім вартості навчання, також всі витрати, тобто і виплати стипендії.

Крім того, доводи апелянта про те, що судом не враховано того, що відшкодування повинно проводитися пропорційно до відпрацьованого періоду колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки беручи на себе зобов'язання, у цілому, згідно договору вона зобов'язувалась відпрацювати за місцем направлення не менше трьох років, однак не виконала взятого на себе обов'язку, тому до стягнення підлягає уся сума коштів, затрачених на навчання.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 16.03.2016 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області О.Я. Міщій