Провадження № 2/161/925/16
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді - Пушкарчук В.П.,

при секретарі - Сіньчук Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на ? квартири, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності, а саме: ? частини квартири АДРЕСА_1.

Свій позов мотивує тим, що між нею та відповідачем 31 жовтня 1987 року був зареєстрований шлюб. 10 вересня 2003 року відповідач придбав на підставі договору купівлі-продажу квартиру та зареєстрував її на праві приватної власності у реєстрі права власності на нерухоме майно.

З огляду на те, що квартира була придбана за час шлюбу, то позивач також має право на частку у квартирі. Оскільки останнім часом між подружжям виникають суперечності щодо спільного майна подружжя, то позивач змушена звернутись до суду за захистом свого права.

Враховуючи вищенаведене, позивач просить визнати за нею право власності на ? частину квартири АДРЕСА_2.

В судове засідання позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позові вимоги підтримала з підстав викладених у ній та просила позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позові вимоги визнав та заперечень щодо задоволення позову не має.

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.197 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до Свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 31 жовтня 1987 року було зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації актів укладення шлюбу 31.10.1987 року було зроблено запис № 9 (а.с. 5).

10 вересня 2003 року між гр. ОСОБА_3, ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений державним нотаріусом 2-ї Луцької державної нотаріальної контори Волинської області Горбатюком В.І. (а.с. 7).

На підставі договору купівлі-продажу квартири ОСОБА_2 зареєстрував право власності на цю квартиру, про що у реєстрі права власності на нерухоме майно було надано реєстраційний номер 2394254 (а.с. 8).

Відповідно до п. 1 розділу VII Прикінцевих положень Сімейного кодексу України, цей Кодекс набуває чинності одночасно з набуттям чинності Цивільного кодексу України, тобто з 01 січня 2004 року. Сімейні відносини, які вже існували на зазначену дату, норми СК застосовуються в частині лише тих прав і обов'язків, що виникли після набуття ним чинності. Ці права та обов'язки визначаються на підставах, передбачених СК.

Оскільки, спільне сумісне майно подружжя набуто до моменту набрання чинності СК України, то керуватись у даному випадку слід нормами Кодексу про шлюб та сім'ю.

Згідно з ст. 22 КЗпШС майно, нажите подружжям за час шлюбу є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був самостійного зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Відповідно до положень ч.1 ст. 28 КпШС передбачено, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Згідно до частин 2, 3 ст. 29 КпШС поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу.

Судом встановлено, що спірну квартиру позивач та відповідач придбали за спільні кошти за час перебування у шлюбі, а тому вони мають право і на поділ цього майна у рівних частках.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», роз'яснено, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу являється майно, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя воно було придбане чи внесені грошовими коштами.

Згідно із ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У статті 372 ЦК України зазначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Як випливає із норм цивільного та сімейного законодавства, квартира, що була придбана подружжям за час шлюбу відноситься до спільної сумісної власності і кожний із співвласників має право звернутись до суду із вимогою про поділ вказаного майна, при цьому частка майна як дружини, так і чоловіка буде рівною та становитиме ? частини.

Таким чином, проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що слід визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1.

Ухвалою суду від 07 грудня 2015 року було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 10.09.2003 року посвідченого державним нотаріусом Другої Луцької державної нотаріальної контори Горбатюком В.І. за реєстровим № 2-3382, до вирішення справи по суті.

Відповідно до ч. 3 ст. 154 ЦПК України заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу.

Відповідно до ч. 6 ст. 154 ЦПК України, якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

Отже, суд приходить до висновку про скасування заходів забезпечення позову, що накладено згідно ухвали від 07 грудня 2015 року.

На стягненні судових витрат позивач не наполягає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, ч.ч. 3, 6 ст. 154, 213, 214, 215 ЦПК України, на підставі ст.ст. 22, 28, 29 КЗпШС, ст.ст. 369, 372 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1.

Скасувати арешт на квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 10.09.2003 року посвідченого державним нотаріусом Другої Луцької державної нотаріальної контори Горбатюком В.І. за реєстровим № 2-3382, що накладено згідно ухвали від 07 грудня 2015 року.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.П. Пушкарчук