Справа № 343/1046/16-ц
Провадження № 22-ц/779/2009/2016
Головуючий у 1 інстанції Лицур І. М.
Суддя-доповідач Васильковський В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Васильковського В.М.

суддів: Горейко М.Д., Малєєва А.Ю.,

секретар Мельник О.В.,

з участю:позивача ОСОБА_2

представника Бойко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» на заочне рішення Долинського районного суду від 17 червня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

в травні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що укладений 15.11.2015 з відповідачем договір фінансового лізингу, предметом якого є трактор «Т-16», нотаріально посвідчений не був, а умови оспорюваного договору є несправедливими з огляду на положення ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", тому посилаючись на ст. ст. 215, 220, 799, 806 ЦК України, просив визнати недійсним договір фінансового лізингу № 003163, укладений з ТОВ «Лізингова компанія «Еталон», застосувати наслідки недійсності правочину шляхом стягнення з відповідача сплачених ним 10 000 грн та стягнути судові витрати.

Заочним рішенням Долинського районного суду від 17 червня 2016 року позов задоволено. Визнано нікчемним договір фінансового лізингу № 003163 від 15.11.2015, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Лізингова компанія «Еталон». Стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_2 сплачені ним на виконання умов цього договору грошові кошти в розмірі 10 000 грн та 1 000 грн відшкодування витрат за надану йому правову допомогу, а в дохід держави 551,20 грн судового збору.

В апеляційній скарзі представник лізингової компанії «Еталон» вказує на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що на виконання договору фінансового лізингу № 003163, позивач 15.11.2015 згідно з додатком № 1 сплатив комісію за організацію в сумі 10 000 грн. Суд не врахував, що спірний договір вчинений у письмовій формі відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України "Про фінансовий лізинг", підписаний ОСОБА_2 добровільно, в ньому передбачені всі істотні умови. Крім того, в день його підписання позивач заявою підтвердив розуміння умов договору і отримав свій примірник договору разом з Додатками №№ 1, 2, 3, а також ним 17.10.2015 підписано заяву, в якій вказано марку, модель та вартість предмета лізингу. Позивач оплатив комісію саме за послугу з організації та оформлення договору при його укладанні, що визначено умовами договору. Суд не взяв до уваги, що діяльність лізингової компанії «Еталон» не суперечить правилам здійснення лізингової діяльності. Посилання позивача на те, що відповідач своїми діями ввів його як споживача в оману не відповідає дійсності, оскільки він погодився з умовами договору, обрав на власний розсуд предмет лізингу. Відповідач не є кредитною установою, тому отримання ліцензії на здійснення послуг фінансового лізингу не потрібно. Крім того, ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» взято на облік з правом надання послуг з фінансового лізингу в Національній комісії з державного регулювання у сфері ринків фінансових послуг (довідка Нацкомфінпослуг про взяття на облік юридичної особи від 16.04.2015). Згідно ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених законом. Спірні правовідносини врегульовані як загальними, так і спеціальними нормами Закону України "Про фінансовий лізинг", при цьому останні мають пріоритет у застосуванні над нормами загальної дії. Безпідставним є твердження суду про нікчемність договору фінансового лізингу, оскільки він не був посвідчений нотаріально, а посилання на ст. 799 ЦК України помилкове, так як договір лізингу і договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи є різними видами одного типу договору найму, а відносини, пов'язані з лізингом, врегульовано спеціальними нормами права. Укладений договір не міг бути нотаріально посвідченим, оскільки необхідний нотаріусу документ про реєстрацію транспортного засобу відсутній, що є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії про посвідчення договору фінансового (непрямого) лізингу. Позивач не виконав усіх умов для отримання предмету лізингу, тому до нього застосовано штрафну санкцію - не повернення комісії за організацію. Також ним не доведено одночасну наявність усіх ознак для кваліфікації умов договору несправедливими. Просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 та його представник доводи апеляційної скарги заперечили. Представник ТОВ «Лізингова компанія «Еталон», належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, не з'явився, що згідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає її розглядові.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши подані докази і доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 15.11.2015 сторони уклали договір № 003163 фінансового лізингу, згідно з яким ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» зобов'язувалось придбати та передати на умовах фінансового лізингу в користування ОСОБА_2 предмет лізингу трактор «Т-16», а останній зобов'язався прийняти його і сплачувати лізингові та інші платежі згідно з умовами цього договору.

Пунктом 1.3 договору передбачено, що замовлення предмета лізингу відбувається з моменту підписання лізингоодержувачем специфікації (додаток № 3 до договору) та сплати комісії за організацію і авансового платежу в повному обсязі, а згідно п. 5.1 договору предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачу протягом строку не більше 50 робочих днів з моменту сплати ним на рахунок лізингодавця комісії за організацію, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу, у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу та комісії за організацію на умовах, викладених в п.5.4 цього договору, а також відшкодування платежів за реєстрацію та страхування предмета лізингу.

На виконання умов договору фінансового лізингу позивач сплатив відповідачу 10 000 грн (квитанція № TS 202968 від 15.11.2015). Т

Задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що жодних дій на виконання договору після внесення вказаних коштів відповідач не вчинив. Також, укладений сторонами договір фінансового лізингу № 003163 від 15.11.2015 нотаріально не посвідчений, хоч за його умовами у лізинг фізичній особі передається транспортний засіб, що суперечить вимогам ст. 799 ЦК України, а отже вказаний правочин є нікчемним і не породжує ніяких правових наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Тому суд застосував наслідки недійсності нікчемного правочину та стягнув на користь позивача сплачені відповідачу на виконання вказаного договору грошові кошти в сумі 10 000 грн.

Зазначені висновки суду відповідають обставинам справи, які правильно встановлені, та узгоджуються з нормами матеріального права, що застосовані до цих правовідносин.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить із такого.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку та Законом України "Про фінансовий лізинг".

З огляду на юридичну природу договору фінансового лізингу та положень ст. 692 ЦК України споживач послуг, укладаючи такий договір, має право знати обсяг своїх фінансових зобов'язань та ціну транспортного засобу, який лізингодавець передає йому в користування за плату з правом викупу. При цьому ціна предмета лізингу є істотною умовою такого договору згідно вимог статей 638, 655, 691 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що вартість предмету лізингу трактора Т-16 сторони не погодили. Замовлення предмета лізингу відбувається з моменту підписання лізинго одержувачем специфікації (додаток № 3 до договору) та сплати комісії за організацію і авансового платежу в повному обсязі (п. 1.3 договору). За умовами договору фінансового лізингу позивач сплатив відповідачу кошти в розмірі 10 000 грн, однак жодних дій на виконання даного договору після внесення вищевказаних коштів відповідач не вчинив.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, які містяться у пункті 7 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» у разі, якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) і договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Судом встановлено, що договір фінансового лізингу від 15 листопада 2015 року № 003163, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Лізингова компанія «Еталон», нотаріально посвідчено не було.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції, обґрунтувавши рішення відсутністю нотаріального посвідчення спірного договору, дійшов вірного висновку про задоволення позову.

Наведене узгоджується з правовою позицією, висловленою в постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15.

Відповідно до частини 1 статті 370-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Матеріали справи не містять таких фактичних даних, які б давали право апеляційному суду відступити від правової позиції, викладеній у наведеній вище постанові Верховного Суду України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне й обгрунтоване рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» відхилити.

Заочне рішення Долинського районного суду від 17 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга на ухвалу може бути подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Васильковський В.М.

Судді: Горейко М.Д.

Малєєв А.Ю.