Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2016 року

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі головуючого-судді Бучко Т.М.

секретар Григорчук В.М.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про розірвання договору, повернення депозиту та стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, в якому просить розірвати договори № SAMDN5407 «Стандарт» та № SAMDN5010 «Стандарт» від 2 липня 2013 року, укладені між ним та ПАТ КБ «Приватбанк», стягнути з відповідача грошові вклади за укладеними договорами в сумі 12004,02 долари США та 15000 доларів США відповідно; стягнути з відповідача моральні збитки в сумі 5000 грн. та судові витрати у справі.

В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що в Кримському регіональному відділенні ПАТ КБ «Приватбанк» уклав з відповідачем договори банківського строкового вкладу та вніс на рахунок банку відповідні кошти. З грудня 2014 року неодноразово звертався до відповідача із заявами про повернення депозитних вкладів, однак, у порушення умов договорів банк грошові кошти не повернув.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали повністю та з аналогічних підстав. Просять позов задовольнити.

У письмових запереченнях відповідач просить відмовити в задоволенні позову, покликаючись на те, що ПАТ КБ «Приватбанк» є неналежним відповідачем у справі, оскільки відповідальність за відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації, покладається на Російську Федерацію. Зобов'язання за договорами депозитного вкладу на території АРК та м.Севастополь виконує АНО «Фонд захисту вкладників».

В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав та пояснив, що позивач не надав доказів внесення коштів на депозитний рахунок, оскільки надані ним квитанції не містять печатки банку. Просить в задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, зясувавши обставини та дослідивши представлені у справі докази, вважає, що позов підлягає до частково задоволення.

Судом встановлено, що 2 липня 2013 року між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк» у відділенні в м.Гурзуф Кримського регіонального управління ПАТ КБ "Приватбанк" було укладено договір SAMDN5407 «Стандарт», відповідно до умов якого позивач передав банку грошові кошти для розміщення на депозитному рахунку в розмірі 12004,02 долари США на термін вкладу 93 дні до 2 жовтня 2013 року включно із зобовязанням банку нараховувати проценти на суму вкладу за ставкою 8 % річних.

2 липня 2013 року між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк» у відділенні в м.Гурзуф Кримського регіонального управління ПАТ КБ "ПРиватбанк" було укладено договір №SAMDN5010 «Стандарт», відповідно до умов якого позивач передав банку грошові кошти в розмірі 15000 доларів США для їх розміщення на депозитному рахунку банку на термін вкладу 93 дні до 2 жовтня 2013 року включно із зобовязанням банку нараховувати проценти на суму вкладу за ставкою 8 % річних.

Відповідно до п.7 вказаних договорів у випадку, якщо після закінчення 3 місяців вкладник не заявив банку про відмову від продовження строку вкладу, вклад автоматично продовжується ще на три місяці. Мінімальний строк вкладу продовжується неодноразово без явки клієнта в банк.

За змістом п.10 договорів сторони мають право на дострокове розірвання договору за умови повідомлення про це другу сторону за два банківські дні до дати розірвання договору.

Згідно із п.20 договорів при укладанні договорів банком використовується факсимільне відтворення підпису голови правління банку та відтворення відтиску печатки банку технічними печатними засобами.

На підставі договорів депозитних вкладів банком було видано позивачу платіжні картки та відкрито особові рахунки № 0300 та № 7023.

Статтею 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад ( депозит ) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Як вбачається зі ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона ( банк ), що прийняла від другої сторони ( вкладника ) або для неї грошову суму ( вклад ), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до положень ст.1058 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності ( банківськими правилами ) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Згідно із положеннями Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України № 492 від 12 листопада 2003 року, банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні ( депозитні ) рахунки ( п.1.8 Інструкції ); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий банк зобов'язаний надати клієнту під підпис ( п.1.9 Інструкції ); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний ( депозитний ) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності ( банківськими правилами ) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний ( депозитний ) рахунок, строк зберігання коштів ( за строковим вкладом ), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо ( п.1.10 Інструкції ).

Пункт 10.1 Інструкції передбачає порядок відкриття вкладних ( депозитних ) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний ( депозитний ) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Факт укладення між сторонами договорів банківського вкладу і внесення позивачем грошових коштів на депозитні рахунки в банку підтверджується наданими для огляду суду оригіналами договорів з факсимільними підписами голови правління банку, «живими» підписами керівника відділення 159 та відтиском печатки банку; оригіналами квитанцій № 3 та № 6 від 2 липня 2013 року про внесення на рахунок та довідкою № 3106508, виданою ПАТ КБ «Приватбанк» 12 травня 2014 року, про знаходження на рахунках позивача № 0300 та № 7023 коштів в сумі 12664,72 долари США та 15825,61 доларів США відповідно.

Представник відповідача в спростування укладення спірних договорів з позивачем покликається на відсутність на квитанціях про внесення на рахунок коштів обовязкового реквізиту - відбитку печатки.

Пунктом 2.9 Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою правління Національного банку України № 174 від 1 червня 2011 року, встановлено, що банк ( філія, відділення ) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію ( другий примірник прибуткового касового ордера ) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку ( філії, відділення ), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції ( у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп "вечірня" чи "післяопераційний час" ), а також підпис працівника банку ( філії, відділення ), який прийняв готівку, відбиток печатки ( штампа ) або електронний підпис працівника банку ( філії, відділення ), засвідчений електронним підписом САБ.

Квитанції про внесення на рахунок, надані позивачем, містять підпис касира, який прийняв готівку, та електронний підпис працівника банку, що є одним із встановлених вказаною вище Інструкцією варіантів підтвердження факту проведення касової операції.

Крім того, суд вважає, що невиконання працівниками банку вимог Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні щодо належного оформлення квитанції за наявності інших доказів існування між сторонами договірних правовідносин не може слугувати підставою для відмови від виконання зобовязань за договором банківського вкладу.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідач не надав суду жодного доказу в спростування факту укладення спірних договорів, внесення відповідних грошових сум та наявність їх на рахунках позивача, а також доказів виплати позивачу коштів за депозитними вкладами.

У відповідності до положень ст.525, 526, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону та договору, одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частини 1 та 2 ст.1060 ЦК України передбачає, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу ( вклад на вимогу ) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку ( строковий вклад ). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.

Аналогічні положення містяться і у п.3.3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних ( депозитних ) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою Правління НБУ від 3 грудня 2003 року № 516.

Як передбачено ст.1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути повязані з легалізацією ( відмиванням ) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму.

Жодних обмежень прав позивача щодо розпорядження грошовими коштами умовами договору банківського вкладу, укладеного між сторонами, не встановлено.

Позивач 30 липня 2015 року звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» із заявою про розірвання депозитних договорів та повернення суми вкладів та процентів за користування депозитними коштами. У своїй відповіді від 5 серпня 2015 року банк не заперечував існування договірних відносин з позивачем, а повідомляв про припинення своєї діяльності на території Криму. Однак, на даний час грошові кошти за спірними договорами банківського вкладу позивачу не виплачені.

Відповідно до ст.41 Конституції України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Таким чином, відмова відповідача від повернення належних позивачу коштів на його вимогу є порушенням умов договору, наведених норм цивільного законодавства і прав позивача як власника.

Крім того, відмовляючись повернути кошти, що належать позивачу, банк порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також Першого протоколу, ратифікованих Україною. В абз.1 ст.1 Протоколу вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Покликання відповідача на те, що він не є належним відповідачем у справі, оскільки кошти вносились у відділенні банку на території АР Крим, котра на даний час окупована, суд вважає безпідставними, так як спірні договори були укладені між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк» як юридичною особою, місцезнаходженням якої є м.Дніпропетровськ та яка є діючою.

Згідно із ст.95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Судом встановлено, що позивач є громадянином України, зареєстрований та проживає в м.Рівне, про що свідчить копія його паспорту.

Твердження представника відповідача про те, що зобов'язання за укладеними з позивачем договорами повинні виконуватись АНО «Фонд захисту вкладників» ( що створений Російською Федерацією ) за рахунок майна банку, яке знаходиться на території АР Крим, не заслуговують на увагу, оскільки ст.58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено відповідальність банку за своїми зобов'язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства.

Невиконання відповідачем своїх договірних зобовязань по своєчасному і належному поверненню банківських вкладів за спірними договорами є порушенням умов цих договорів та наведених вище норм законів, що свідчить про наявність у банку обовязку виплатити позивачу суми його депозитів.

За таких обставин, позовні вимоги про розірвання спірних договорів та стягнення коштів з депозиту підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача 5000 грн. у відшкодування моральної шкоди, завданої невиконанням договірних зобовязань, то суд вважає за необхідне відмовити в її задоволенні, оскільки укладеними між сторонами договорами не передбачено відшкодування моральної шкоди в разі порушення його умов, як не передбачено таке відшкодування й законодавством щодо банківської діяльності.

У відповідності до правил ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір.

На підставі викладеного та керуючись ст.10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, ст.525, 526, 530, 549, 625, 629, 1058, 1060, 1074 ЦК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про розірвання договору, повернення депозиту та стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Розірвати договір № SAMDN5407 «Стандарт» від 2 липня 2013 року, укладений між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк».

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 суму депозитного вкладу за договором №SAMDN5407 «Стандарт» від 2 липня 2013 року в розмірі 12004 ( дванадцять тисяч чотири ) долари США 02 центи.

Розірвати договір № SAMDN5010 «Стандарт» від 2 липня 2013 року, укладений між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк».

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 суму депозитного вкладу за договором №SAMDN5010 «Стандарт» від 2 липня 2013 року в розмірі 15000 ( пятнадцять тисяч ) доларів США.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про стягнення моральної шкоди відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь держави 7542 грн. 53 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя :