Справа № 226/1551/14-ц
Провадження 6/226/39/2016
У Х В А Л А

щодо розгляду питання про тимчасове обмеження

у праві виїзду за кордон

25 березня 2016 року м. Димитров

Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Коваленко Т.О.,

за участі секретаря Трифонової І.О.,

учасники судового процесу:

державний виконавець Редька Л.Г. (відсутній),

стягувач ОСОБА_1 (відсутня),

боржник ОСОБА_2 (відсутня),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Димитрові Донецької області подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Димитровського міського управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_3 про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_2,

в с т а н о в и в:

Державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Димитровського міського управління юстиції (далі ВДВС) звернувся до суду з поданням, погодженим з начальником Відділу, про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за кордон. На обґрунтування вимог зазначив, що на примусовому виконанні у ВДВС Димитровського міського управління юстиції знаходиться виконавче провадження, відкрите 22.06.2015 року на підставі виконавчого листа № 2/226/679/2014, виданого 20.10.2014 року Димитровским міським судом Донецької області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням в сумі 15897,00 грн. Вказуючи на те, що під час проведення виконавчих дій встановлено, що боржник ніде не працює, рухомого та нерухомого майна не має, державний виконавець, посилаючись на ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» та ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну громадян України», просить суд тимчасово обмежити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), зареєстровану за адресою: 85320, АДРЕСА_1, у праві виїзду за межі України до виконання нею своїх зобовязань.

Суб'єкт внесення подання, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду подання, до судового засідання для обґрунтування своїх доводів не зявився, надіславши на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, що з огляду на визначену законом негайність судового розгляду, не є процесуальною перешкодою для його розгляду по суті.

Дослідивши матеріали подання, суд вважає, що воно не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України від 21.01.1994 року № 3857-Х11 «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України». Згідно ст.6 зазначеного Закону громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта чи за його наявності може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон в разі, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інша невиконані зобовязання, або в разі, якщо він ухиляється від їх виконання. Отже, юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду можуть застосовуватися не за наявності факту невиконання зобов'язань, а при ухиленні боржника від їх виконання.

Процесуальний порядок обмеження права боржника на виїзд за кордон визначається ст.377-1 ЦПК України, за нормами якої на стадії виконання рішення державний виконавець може звернутися до суду з поданням, погодженим із начальником відділу державної виконавчої служби, про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України. При цьому державним виконавцем, яким ініціюється застосування такої юридичної санкції як тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, має бути доведено факт ухилення боржника від виконання зобовязання, можливість виїзду за межі України з цією метою, наявність в нього закордонного паспорта, вжиття заходів примусового виконання рішення суду відповідно до ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження», тощо, оскільки санкція у вигляді тимчасового обмеження виїзду із України встановлюється не за наявність факту невиконання зобовязань, а за ухилення від їх виконання.

Як видно із подання та долучених до нього матеріалів, жодного доказу на предмет свідомого ухилення боржника від виконання своїх зобовязань, вчинення ним дій, спрямованих на невиконання відповідного обовязку у виконавчому провадженні чи даних про його намір залишити межі України державним виконавцем не наведено. Матеріали подання не містять ані даних на предмет підтвердження повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження, ані даних про виклики його до виконавчої служби, ані даних про вжиття державним виконавцем інших конкретних заходів примусового виконання рішення, передбачених Законом України "Про виконавче провадження", що свідчить про його формальний характер.

Сама ж по собі постанова про відкриття виконавчого провадження без підтвердження одержання боржником копії такої постанови чи здійснення державним виконавцем заходів примусового виконання відповідно до ст.32 Закону України «Про виконавче провадження», а також незрозуміле усне повідомлення, зазначене в поданні, про намір боржника виїзду за межі країни, свідченнями того, що він свідомо ухиляється від виконання зобовязань і має намір виїхати за кордон, не являються, а тому не можуть бути єдиною і достатньою підставою для застосування судом такого заходу, як обмеження права особи на виїзд за межі України.

Окрім того, відповідно до ч. 11.1.5. ст. 1.1. Розділу ХІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, яка введена в дію з 17.04.2012 року, державний виконавець має повідомити боржника про направлення до суду подання щодо встановлення відносно нього тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, але ж таких даних подання не містить.

Оскільки суду не надано доказів того, що державним виконавцем було вичерпано весь передбачений законом перелік заходів щодо примусового виконання рішення або всі вони виявилися безрезультатними, дійти висновку про ухилення ОСОБА_4 від виконання зобовязань неможливо. Наявність лише самого зобов'язання не наділяє державного виконавця правом ініціювати обмеження гарантованого людині статтею 33 Конституції України та статтею 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на свободу пересування, вільний вибір місця проживання та права вільно залишати територію України. Тому з огляду на викладене правових підстав для задоволення подання суд не вбачає.

Керуючись ст. 33 Конституції України, ст. 377-1 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні подання державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Димитровського міського управління юстиції ОСОБА_3 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), зареєстрованої за адресою: 85320, АДРЕСА_2, відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_5