Справа №560/1670/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2016 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого судді: Оборонової І.В.,

за участю секретаря: Волкодав А.А.,

позивача: ОСОБА_1,

третіх осіб: ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

представника третьої особи: ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дубровиця справу за позовом ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_2, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору з правами позивача ОСОБА_3 до Трипутнянської сільської ради про визнання права власності на спадковий житловий будинок з надвірними будівлями,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом та просить визнати за нею право власності на спадкове майно за заповітом, після смерті її вітчима - ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, а саме на житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований по АДРЕСА_1.

Свої вимоги мотивує тим, що після смерті її вітчима ОСОБА_6 залишилось спадкове майно, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований по АДРЕСА_1. Вона є спадкоємцем по заповіту, однак отримати свідоцтво про право на спадщину не може, так як відсутні правовстановлюючі документи, які підтверджують належність будинку померлій матері.

У свою чергу третя особа, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору з правами позивача - ОСОБА_3 у відповідності до ст.34 ЦПК України звернувся з позовом, в якому просить визнати за ним право власності у порядку спадкування за законом на 1/6 частину житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований в АДРЕСА_1, після смерті матері - ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 р. та на 1/8 частину житлового будинку з надвірними будівлями за вказаною адресою у порядку спадкування за законом (обов'язкова частка), після смерті його батька - ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, а в цілому просить визнати за ним право власності на 7/24 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований в АДРЕСА_1

Свої позовні вимоги ОСОБА_3 обгрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер його батько - ОСОБА_6. Після його смерті залишилось спадкове майно, а саме: 1/2 частина житлового будинку з надвірними будівлями в АДРЕСА_1.

За життя ОСОБА_6 залишив заповіт на належне йому майно своїй падчериці ОСОБА_5. Проте, оскільки ОСОБА_3 є інвалідом третьої групи та сином спадкодавця, то вважає, що має право на обов'язкову частку спадкового майна ОСОБА_6, яка становить 1/4 частину його майна та відповідно 1/8 частину спірного будинку.

Крім того ОСОБА_3 вказує, що вказаний будинок був збудований у 1968 році, у період шлюбу його батька ОСОБА_6 та матері ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 року його мати померла. Після її смерті відкрилась спадщина, що складалась із 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями в АДРЕСА_1. На день смерті матері, ОСОБА_3 проживав разом з нею, а тому вважає, що таким чином, фактично вступив в управління та володіння спадковим майном та успадкував 1/3 частину її майна, а отже 1/6 частину спірного будинку. Проте, оформити спадкові права ОСОБА_3 не може, оскільки на будинок відсутній правовстановлюючий документ.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримала та заперечила проти позовних вимог третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору з правами позивача - ОСОБА_3.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_2, просила задоволити позовні вимоги ОСОБА_1 та відмовити у позові ОСОБА_3

Третя особа, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору з правами позивача - ОСОБА_3 свої позовні вимоги підтримав.

Представник третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору з правами позивача підтримав позовні вимоги, заявлені ОСОБА_3

Від представника відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника сільської ради, позовні вимоги ОСОБА_1 визнає.

Заслухавши позивача, третю особу, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору з правами позивача - ОСОБА_3 та третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_2, дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 слід задоволити частково, а позов ОСОБА_3 задоволити повністю з наступних підстав.

Як вбачається із копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 09 квітня 2015 року, ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, про що складено відповідний актовий запис за №05 (а.с.5).

Відповідно до ч.4 ст.25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Відповідно до ч.1 п.11 ст.346 ЦК України однією із підстав припинення права власності є смерть власника.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюються або не визнається іншою особою.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до статтей 25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства Юстиції України № 19-32/319 від 21 лютого 2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, то питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку.

Відповідно до додатку 3 "Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно" рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" роз'яснено, що погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Згідно виписок з погосподарської книги №952 від 19.10.2015 року та №1177 від 18.12.2015 року, виданої Трипутнянською сільською радою, в погосподарській книзі №2, особовий рахунок НОМЕР_2 будинок АДРЕСА_1, рахується за ОСОБА_6 (а.с.10, 46).

Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Як вбачається із копії заповіту посвідченого 02.08.2006 року, секретарем виконкому Трипутнянської сільської ради Дубровицького району Рівненської області, ОСОБА_6 все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, і взагалі всього того, на що він за законом матиме право і що буде належати йому після смерті, заповів ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6).

Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Позивач ОСОБА_1 є падчирецею покійного ОСОБА_6, про що свідчать: копія свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 від 15.08.1989 року (а.с.7); копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 29.05.1976 року (а.с.8) та копія свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 від 20.09.1994 року, після укладення якого вона змінила своє прізвище на «ОСОБА_1» (а.с.8).

Як вбачається з довідки №951, виданої 19.10.2015 року, Трипутнянською сільською радою Дубровицького району Рівненської області, на день смерті ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 року, в будинку АДРЕСА_1 з ним проживала та була зареєстрована ОСОБА_2 (а.с.11).

Згідно довідки №1006, виданої 02.11.2015 року, Трипутнянською сільською радою Дубровицького району Рівненської області в період з 1990 по 1993 рік в житловому будинку АДРЕСА_1 проживали і були зареєстровані: ОСОБА_6; ОСОБА_2 та ОСОБА_8 (а.с.12).

Позивач ОСОБА_1, будучи спадкоємцем за заповітом майна померлого, звернулась до Дубровицької державної нотаріальної контори Рівненської області для оформлення права на неї (а.с.72, 75). Однак, довідкою № 02-14/479 від 13.10.2015 року, виданою Дубровицькою державною нотаріальною конторою Рівненської області їй було роз'яснено, що після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року за поданою ОСОБА_3 заявою про прийняття спадщини за законом, заведена спадкова справа №102/2015. У видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу відмовлено, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадковий будинок (а.с.16).

Для оформлення своїх спадкових прав, після смерті ОСОБА_6, до Дубровицької державної нотаріальної контори звернувся також ОСОБА_3 (а.с.74). Проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадковий будинок йому було відмовлено, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа (а.с.43).

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 Про судову практику у справах про спадкування, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст.1299 ЦК України, право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна.

Рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Дубровицького районного управління юстиції Рівненської області за №23963288 від 20 жовтня 2015 року, ОСОБА_1 було відмовлено у державній реєстрації права приватної власності на житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 (а.с.20).

Як вбачається із копії технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок №5, по вул. Джерельна в селі Трипутня Дубровицького району Рівненської області, він виготовлений КП "Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації" Рівненської обласної ради, станом на 02 червня 2015 року на ім'я ОСОБА_6 (а.с.13-15).

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу, 27.12.1961 року Трипутнянською сільською радою Дубровицького району Рівненської області було складено актовий запис №16 про реєстрацію шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Після реєстрації шлюбу ОСОБА_7 отримала прізвище «ОСОБА_7» (а.с.48).

Положеннями ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю України УРСР 1969 р., який необхідно застосувати в даному випадку визначено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Оскільки спірний будинок та господарські будівлі і споруди було збудовано у період шлюбу ОСОБА_6 та ОСОБА_7, то відповідно до ст. 22, 28 КпШС України, він становить їхню спільну сумісну власність.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_7 померла, про що свідчить копія свідоцтва про смерть, від 27.05.1988 року (а.с.39).

Після її смерті відкрилась спадщина на належну їй 1/2 частину житлового будинку з надвірними господарськими будівлями та спорудами, який розташований по вулиці Джерельна, 5 в АДРЕСА_1

Оскільки спірні правовідносини, які виникли у зв'язку зі смертю ОСОБА_10 виникли до набрання чинності ЦК України 2004 року, то до цих відносин застосовується законодавство, яке діяло на час їх виникнення.

Відповідно до ст.529 ЦК України (в редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Згідно 548 ЦК України (в редакції 1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Відповідно до ст.549 ЦК Української PCP 1963 року, який був чинним на момент відкриття спадщини внаслідок смерті ОСОБА_7, спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців з дня її відкриття фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або надав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Згідно з п. 124 також чинної на той час Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції Української РСР від 31.10.75 №45/5, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном серед іншого можуть бути довідка управління будинками, виконавчого комітету місцевої ради депутатів трудящих про те, що спадкоємець перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний у спадковому будинку в період шести місяців після дня смерті спадкодавця.

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 від 13.07.1963 року, вбачається, що батьками ОСОБА_3 є ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с.36).

Як вбачається із довідки №1164 виданої виконкомом Трипутнянської сільської ради Дубровицького району на день смерті ОСОБА_7 до складу її сім'ї входили: чоловік -ОСОБА_6; син - ОСОБА_11 та син - ОСОБА_3 (а.с.44).

А тому після смерті ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року спадщину, яка складалася із 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого по АДРЕСА_1, фактично прийняли її чоловік - ОСОБА_6, а також сини: ОСОБА_11 та ОСОБА_3, вступивши в управління та володіння спадковим майном, та успадкувавши кожен по 1/3 частині її спадкового майна, що загалом становить по 1/6 частині спірного будинку.

Таким чином, оскільки ОСОБА_6 відповідно до ст. 22, 28 КпШС України, будучи власником 1/2 частини житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_7 успадкував 1/6 частину спірного будинку, то він в цілому фактично був власником 2/3 частин житлового будинку (1/2+1/6=2/3).

Отже, враховуючи вищенаведене судом встановлено, що ОСОБА_6 заповів позивачу 2/3 частини спірного будинку, власником якої він фактично був.

Як вбачається із копії посвідчення серії НОМЕР_7 від 19.12.2005 року, ОСОБА_3 є інвалідом 3-ї групи загального захворювання (а.с.37).

Відповідно до ч.1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно Рішення Конституційного суду України за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_12 щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 1241 Цивільного кодексу України (справа про право на обов`язкову частку у спадщині повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця) від 11.02.2014 року справа №1-1/2014, в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 1241 Цивільного кодексу України щодо права повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця на обов'язкову частку у спадщині необхідно розуміти так, що таке право мають, зокрема, повнолітні діти спадкодавця, визнані інвалідами в установленому законом порядку, незалежно від групи інвалідності.

Відповідно до ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Таким чином, в разі спадкування за законом, спадкоємцями першої черги майна померлого ОСОБА_6 були б: ОСОБА_3, оскільки він подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини, а також ОСОБА_2, яка проживала разом із спадкодавцем на час його смерті, та кожному із них належала б 1/2 частка у майні спадкодавця.

Тому, у зв'язку з тим, що ОСОБА_3 на підставі положень ч.1 ст.1241 ЦК України, як непрацездатна дитина спадкодавця, незалежно від змісту заповіту, має право на половину частки, яка належала б йому у разі спадкування за законом (обов'язкова частка), йому належить 1/6 частин спірного житлового будинку, як обов'язкова частка у спадщині, після смерті батька (1/3:2=1/6).

Отже, з урахуванням належної ОСОБА_3 1/6 частини житлового будинку, після смерті свої матері ОСОБА_7, а також 1/6 частини будинку, як обов'язкової частини спадкового майна, після смерті батька ОСОБА_6, він загалом успадкував 1/3 частини житлового будинку з надвірними господарськими будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 (1/6+1/6=1/3).

Відповідно до ч.3 ст. 1268 Цивільного Кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно частин 1, 5, 6 статті 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною.

В матеріалах справи міститься заява ОСОБА_2, за якою вона відмовилась від обов'язкової частини спадкового майна, що залишилося після смерті її чоловіка ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року на користь своєї дочки ОСОБА_5 (а.с.18).

З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що за ОСОБА_1 необхідно визнати право власності в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_6 на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований по АДРЕСА_1 (2/3-1/6=1/2).

Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

У постанові Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" зазначено, що відповідно до статті 19 Конституції України, статті 1 ЦПК та з урахуванням положення частини четвертої статті 10 ЦПК вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено), суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом. Наприклад, суд має право вийти за межі заявлених вимог і з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину одночасно з позбавленням батьківських прав (частина друга статті 166 Сімейного кодексу України); застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину (частина п'ята статті 216 Цивільного кодексу України).

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_3 має право загалом на 1/3 частину житлового будинку з надвірними господарським будівлями та спорудами, що розташоваий в АДРЕСА_1. Проте, ним було заявлено позовні вимоги на 7/24 частин вказаного житлового будинку, що є менше за розміром, тому з врахуванням ст.11 ЦПК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", відповідно до яких, суд не може вийти за межі позовних вимог, за ОСОБА_3 необхідно визнати право власності на 7/24 частин спадкового житлового будинку з надвірними господарськими будівлями та спорудами, тобто позов задоволити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. ч.4 ст. 25, п.11 ч.1 ст 346, 328, 392, 1217, 1223, 1258, 1261, ч.3 ст. 1268, 1296, 1297 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", ст.ст.10, 60, 88, 159, 212, 213-215, 292, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_5 задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований по АДРЕСА_1, як за спадкоємцем за заповітом, після смерті її вітчима - ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Позовні вимоги третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору з правами позивача - ОСОБА_3 - задоволити повністю.

Визнати за ОСОБА_3 право власності у порядку спадкування за законом на 1/6 частину житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований в АДРЕСА_1, після смерті матері - ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 р. та на 1/8 частину житлового будинку з надвірними будівлями за вказаною адресою у порядку спадкування за законом (обов'язкова частка), після смерті його батька - ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, а в цілому визнати за ним право власності на 7/24 частин житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований в АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Рівненської області через Дубровицький районний суд з поданням апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: підпис.

З оригіналом згідно:

Суддя Дубровицького

районного суду І.В. Оборонова