Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 554/9743/15-ц
Провадження № 2/553/107/2016
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
14.01.2016м. Полтава
Ленінський районний суд м. Полтави в складі:
головуючого судді - Крючко Н.І.
при секретарі - Босяк К.О.,
за участю позивача - ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засідання в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 спілки «Полтава і Полтавці» про стягнення депозитного вкладу та моральної шкоди,-
У липні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до з позовом до ОСОБА_2 спілки «Полтава і полтавці» про стягнення депозитного вкладу і розмірі 31 000 грн., витрат на лікарські препарати в розмірі 2 000 грн. та моральної шкоди у розмірі 10 000 грн..
Ухвалою суду від 06 жовтня 2015 року Октябрського районного суду м. Полтави позов ОСОБА_1 до кредитної спілки «Полтава і полтавці» про стягнення коштів - передано за підсудністю до Ленінського районного суду м. Полтави.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 уточнив позовні вимоги щодо розміру моральної шкоди, яку останній оцінив в розмірі 5000 грн., в іншій частині позовні вимоги залишив без змін та наполягав на їх задоволенні.
Представник відповідача КС «Полтава і полтавці» в судове засідання не зявився, не зважаючи на те, що явка в судове засідання останнього неодноразово судом визнавалась обовязковою. При цьому, представником відповідача надано на адресу суду заяву про слухання справи у відсутність їх представника, в звязку з зайнятістю останнього в судовому засіданні в Октябрському районному суді м. Полтави.
Статтею 224 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справ.
Таким чином, суд приходить до висновку про можливість заочного розгляду даної справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до часткового задоволення за наступних обставин.
Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Судом встановлено, що згідно договору про внесення (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок № 208 від 17 листопада 2014 року, укладеного між ОСОБА_2 спілкою «Полтава і полтавці» в особі Голови правління -ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та у відповідності до п.1.1 Спілка прийняла від вкладника внесок (вклад) на депозитний рахунок грошову сумі у розмірі 31 000 грн. строком на 3 місяці та зобовязувалась повернути вкладникові таку суму та проценти на неї на умовах та в порядку, встановлених цим договором.
При цьому, даним договором визначено строк дії договору з 17 листопада 2014 року по 17 лютого 2015 року.
Згідно п. 1.3 договору про внесення внеску ( вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок процентна складова за вкладом встановлюється у розмірі 27 % річних, згідно встановлених ставок, що діють в Спілці на день укладення цього договору (а.с. 4).
Відповідно до ч. 1 статті 1058 ЦК України визначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона банк, що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується * виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
З огляду на визначення банківського вкладу, що закріплене в ЦК України та інших нормативно - правових актах, банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору ( cm. 2 ЗУ «Про банки і банківську діяльність)».
Договір банківського вклад є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту його прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).
Положенням cm. 1059 ЦК України врегульовано питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.
Таким чином, з огляду на вказані вище обставини та норми чинного законодавства, які регулюють дані правовідносини, договір № 208 про внесення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок від 17.11.2014 року, укладений на 3 місяці між ОСОБА_1 та КС «Полтава і полтавці» є таким, що відповідає встановленим вимогам щодо змісту та форми визначених ЦК України.
В позові позивачем ОСОБА_4 вказано, що 17 лютого 2015 року останній звернувся до відповідача з проханням повернути йому депозитний вклад, але на прохання сторони відповідача договір було пролонговано строком на 3 місяці. Так, 17 червня 2015 року останній відмовився пролонговувати депозитний вклад про що попередив відповідача, але на вимогу отримати депозитний вклад останньому було відмовлено, посилаючись на те, що у кредитної спілки відсутні кошти.
Частиною 2 статті 1060 ЦК України визначено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.
Крім того, ст. 1074 ЦК України визначено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами що знаходяться на його рахунку не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом.
Таким чином, встановлені вище факти та норми закону, які регулюють спірні правовідносини, свідчать, що дії відповідача ОСОБА_2 спілки « Полтава і полтавці» є такими, що не відповідають та не узгоджуються з вимогами ст. 1060 ЦК України.
Поряд з цим, слід вказати, що в ході судового розгляд справи стороною відповідача на адресу суду не було надано допустимих доказів з приводу спростування обставин та фактів встановлених судом.
Аналіз наявних у справі доказів свідчить про те, що договір про внесення (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок № 208 від 17 листопада 2014 року терміном на 3 місяці в сумі 31 000 грн., укладений між ОСОБА_1 та КС «Полтава і Полтавці» є дійсним, що свідчить про те, що на вимогу вкладника ОСОБА_5 кредитна установа зобовязана була повернути вклад у повній сумі, що в свою чергу свідчить про порушення прав вкладника ОСОБА_6 з боку ОСОБА_2 спілки «Полтава і полтавці».
За таких обставин суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 спілки «Полтава і полтавці» про стягнення коштів за договором про внесення (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок № 208 від 17 листопада 2014 року є законними та обґрунтованими.
Поряд з цим, позивачем ставились вимоги про відшкодування відповідачем витрат на лікування, а саме повязане з перебуванням в період з 28.04.2015 року по 14.05.2015 року в кардіологічному центрі м. Полтави у розмірі 2000 грн. та моральної шкоди в звязку з невиконанням відповідачем зобовязань за депозитним договором, розмір моральної шкоди останнім оцінено в 5000 грн..
Пунктом 4 статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов язана з розміром цього відшкодування.
Згідно Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової)шкоди», визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з
оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Крім того, даною Постановою Пленуму Верховного суду України визначено, що оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами,
введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Так, судом встановлено, що внаслідок невиконанням відповідачем взятих на себе за договором про внесення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок № 208 від 17 листопада 2014 року позивачу було завдано моральних страждань, оскільки останній, маючи на те всі законні права, не мав можливості отримати власні кошти, які були необхідні останньому, в звязку з лікуванням в кардіологічному центрі м. Полтави з діагнозом інфаркт - міакардо, який трапився внаслідок нервового стресу, яку позивач отримав в результаті того, що йому було відмовлено відповідачем в поверненні депозитного вкладу.
Таким чином, діями відповідача , що виразились в невиконанні взятих на себе У зобовязань, ОСОБА_1 завдана моральна шкода, яка оцінуюється судом в розмірі З 000 грн. з врахуванням наведених обставин, фактів та наданих суду доказів.
При цьому, суд визнає вимоги позивача, щодо відшкодування витрат на придбання ліків у розмірі 2000 грн. безпідставними, оскільки останнім не було надано суду допустимих та належних доказів на підтвердження факту придбання позивачем ліків.
У відповідності до норм ст. 88 ЦПК України, судовий збір, підлягає стягненню з відповідача на користь держави.
Частиною 3 статті 6 Закону України «Про судовий збір» ( який діяв на момент звернення позивача з позовом) визначено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.
П.1п.1ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (який діяв на момент звернення позивача з позовом) ставка судовому збору за подання позовної заяви майнового характеру складала 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати.
Згідно п. 2 п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (який діяв на момент звернення позивача з позовом ) ставка судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру складала 0,2 розміру мінімальної заробітної плати.
Таким чином, з огляду на вказані норми законодавства, з ОСОБА_2 спілки «Полтава і полтавці» підлягає стягненню судовий збір у відповідності до визначених ставок за позовні вимоги у відповідності до обсягу задоволених вимог ОСОБА_1 з наступного розрахунку : за вимоги майнового характеру у розмірі 310 грн. та за вимоги немайнового характеру у розмір 243 грн. 60 коп..
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 23, 1058, 1059, 1060, 1074 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 61, 88, 213-215,224 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 спілки «Полтава і Полтавці» про стягнення депозитного вкладу та моральної шкоди задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити за безпідставністю та недоведеністю.
Стягнути з ОСОБА_2 спілки «Полтава і полтавці» на користь держави судовий збір в розмірі - 553, 60 грн..
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано до Ленінського районного суду м. Полтави протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції може бути подано до Апеляційного суду Полтавської області через Ленінський районний суд м. Полтави протягом десяти днів з дня проголошення рішення.
Суддя Ленінського районного суду м. Полтави ОСОБА_7