Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,

Наумчука М.І., Парінової І.К.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія», товариства з обмеженою відповідальністю «Трансбуд ТБК», третя особа - ОСОБА_4, про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, за касаційною скаргою Гурніка Артема Ігоровича, який діє від імені приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія», на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 7 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 15 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом. Зазначала, що 3 листопада 2014 року по вул. Авіаторів у с. Чайка Києво-Святошинського району Київської області з вини ОСОБА_4, яка керувала автомобілем марки «VOLKSWAGEN TIGUAN», реєстраційний номер НОМЕР_1, сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), внаслідок якої пошкоджено належний їй автомобіль марки «VOLKSWAGEN TIGUAN», реєстраційний номер НОМЕР_2. На момент настання страхової події цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 за договором обов'язкового страхування була застрахована в приватному акціонерному товаристві «Українська транспортна страхова компанія» (далі - ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія»), де страхувальником є товариство з обмеженою відповідальністю «Трансбуд ТБК», з яким ОСОБА_4 перебувала в трудових відносинах. Посилаючись на те, що ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» та товариство з обмеженою відповідальністю «Трансбуд ТБК» добровільно відмовляються виплатити їй страхове відшкодування, просила задовольнити позов.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 7 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 15 вересня 2015 року, позов задоволено. Стягнуто з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_3 майнову шкоду в розмірі 36 289 грн 64 коп. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Трансбуд ТБК» на користь ОСОБА_3 вартість втрати товарного вигляду транспортного засобу - 16 494 грн 97 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Гурнік А.І., який діє від імені ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить змінити судові рішення в частині стягнення з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_3 розміру майнової шкоди, а саме: зменшити його розмір на суму податку на додану вартість, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не містить доводів про неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права в частині стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Трансбуд ТБК» на користь позивача матеріального збитку у розмірі втрати товарної вартості транспортного засобу, тому судові рішення в цій частині не переглядаються відповідно до ст. 335 ЦПК України.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» має відшкодувати ОСОБА_3 майнову шкоду, завдану в результаті пошкодження належного їй автомобіля під час ДТП, яка трапилась з вини ОСОБА_4 при виконанні нею трудових обов'язків у товаристві з обмеженою відповідальністю «Трансбуд ТБК».

Суди вважали, що підстави для зменшення майнової шкоди, яка підлягає стягненню ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_3, в частині розміру 20 % податку на додану вартість у сумі 6 048 грн 27 коп. відсутні, оскільки на момент розгляду справи автомобіль марки «VOLKSWAGEN TIGUAN», реєстраційний номер НОМЕР_2, не відремонтовано.

Проте погодитись із висновками судів про відсутність підстав для зменшення майнової шкоди на суму податку на додану вартість не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 3 листопада 2014 року по вул. Авіаторів у с. Чайка Києво-Святошинського району Київської області з вини ОСОБА_4, яка керувала автомобілем марки «VOLKSWAGEN TIGUAN», реєстраційний номер НОМЕР_1, сталася ДТП, внаслідок якої пошкоджено належний ОСОБА_3 автомобіль марки «VOLKSWAGEN TIGUAN», реєстраційний номер НОМЕР_2.

На момент настання страхової події цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 за договором обов'язкового страхування була застрахована в ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», де страхувальником є товариство з обмеженою відповідальністю «Трансбуд ТБК», з яким ОСОБА_4 перебувала в трудових відносинах.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 листопада 2014 року ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності y вигляді штрафу.

Відповідно до звіту фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 від 12 червня 2015 року № 273 про оцінку автомобіля марки «VOLKSWAGEN TIGUAN», реєстраційний номер НОМЕР_2, матеріальний збиток, завданий власникові вказаного транспортного засобу в результаті його пошкодження у ДТП за розцінками сервісного центру товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Інтер Авто Україна», з урахуванням втрати товарної вартості складає 52 784 грн 61 коп., матеріальний збиток без урахування втрати товарної вартості - 36 289 грн 64 коп.

3 листопада 2014 року ОСОБА_3 повідомила ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» про страховий випадок у телефонному режимі.

4 листопада 2014 року ОСОБА_3 звернулась до ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» із заявою про перерахування страхового відшкодування, проте останнє виплату не здійснило.

Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Із зазначеної норми матеріального права випливає, що збитки у вигляді податку на додану вартість виникають виключно при ремонті транспортного засобу у платника зазначеного податку. При ремонті транспортного засобу в особи, яка не є платником такого податку, у розмір збитку податок на додану вартість не включається, а тому не входить до складу витрат, пов'язаних із відновлювальним ремонтом автомобіля.

У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту оплати проведення ремонту транспортного засобу у платника податку на додану вартість, суму матеріального збитку з урахуванням податку на додану вартість стягнуто безпосередньо на користь ОСОБА_3

Враховуючи те, що обставини справи судами встановлено повно та всебічно, додаткового дослідження доказів не вимагається, проте неправильно застосовано норму матеріального права, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ст. 341 ЦПК України змінити судові рішення, зменшити розмір майнової шкоди, яка підлягає стягненню з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_3, з 36 289 грн 64 коп. до 30 241 грн 37 коп.

Таке не перешкоджає ОСОБА_3 звернутися до суду з позовом про стягнення суми податку на додану вартість у випадку проведення ремонту належного їй транспортного засобу з оплатою податку на додану вартість.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

За таких підстав, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплати судового збору підлягають розподілу між сторонами, виходячи із розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 341 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

в и р і ш и л а:

Касаційну скаргу Гурніка АртемаІгоровича, який діє від імені приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія», задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 7 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 15 вересня 2015 року змінити в частині стягнення з приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_3 майнової шкоди, зменшивши її розмір з 36 289 грн 64 коп. до 30 241 грн 37 коп., а судового збору - з 362 грн 89 коп. до 302 грн 41 коп.

Рішення оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді:Т.Л. Ізмайлова Г.І. Мостова М.І. Наумчук І.К. Парінова