Справа № 473/2016/16-ц
РІШЕННЯ

іменем України

"28" липня 2016 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої - судді Висоцької Г.А.

при секретарі Радєвій Н.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вознесенська із застосуванням звукозаписувальної техніки цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Дмитрівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

23.06.2016 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Дмитрівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом.

Свої вимоги мотивує тим, що 23.02.1999 року помер ОСОБА_3, після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшла земельна ділянка площею 0,2618 га., що розташована в с. Дмитрівка Вознесенського району Миколаївської області, яка передана для обслуговування житлового будинку № 20 ( до пере нумерації № 16 ) по вул. Шкільна в с. Дмитрівка Вознесенського району Миколаївської області.

Вона є спадкоємцем за заповітом, яка прийняла спадщину шляхом звернення з заявою про прийняття спадщини до Першої Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області. 14.12.2000 року нею було отримано свідоцтва про право на спадщину з заповітом на житловий будинок № 16 ( після пере нумерації № 20 ) з надвірними господарчими та побутовими будівлями по вул. Шкільна в с. Дмитрівка Вознесенського району Миколаївської області та право на земельну частку ( пай ) у землях КСП «Восход» с. Дмитрівка Вознесенського району розміром 7,17 умовних кадастрових гектарів.

При зверненні до нотаріуса з метою оформлення спадкових прав на земельну ділянку, надану для обслуговування успадкованого житлового будинку їй було відмовлено у звязку із наявністю в державному акті на право приватної власності на землю дописки.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини справи, просила суд позов задовольнити.

Представник відповідача - Дмитрівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, надав на адресу суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, проти задоволення позову не заперечують.

Дослідивши та оцінивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що 23.02.1999 року помер ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 23.02.1999 року Дмитрівською сільською радою Вознесенського району Миколаївської області серії І-ФП № 057888 (а.с.4).

Ще за свого життя ОСОБА_3 залишив заповіт, який був посвідчений секретарем виконавчого комітету Дмитрівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області 03.06.19997 року за реєстровим номером № 16, відповідно до якого усе своє майно, де б воно не знаходилося, та з чого б воно не складалося, все те, що буде належати йому на день його смерті заповідав ОСОБА_2 ( а.с. 5 ).

Позивач є спадкоємцем за заповітом, яка прийняла спадщину шляхом звернення з заявою про прийняття спадщини до Першої Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області.

14.12.2000 року нею було отримано свідоцтва про право на спадщину з заповітом на житловий будинок № 16 ( після пере нумерації № 20 ) з надвірними господарчими та побутовими будівлями по вул. Шкільна в с. Дмитрівка Вознесенського району Миколаївської області та право на земельну частку ( пай ) у землях КСП «Восход» с. Дмитрівка Вознесенського району розміром 7,17 умовних кадастрових гектарів ( а.с. 16, 17 ).

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку спадкодавцю належала земельна ділянка площею 0,2618 га., що розташована в с. Дмитрівка Вознесенського району Миколаївської області, яка передана для обслуговування житлового будинку № 20 ( до пере нумерації № 16 ) по вул. Шкільна в с. Дмитрівка Вознесенського району Миколаївської області ( а.с. 8 ).

При зверненні до нотаріуса з метою оформлення спадкових прав на земельну ділянку, надану для обслуговування успадкованого житлового будинку їй було відмовлено у звязку При зверненні до нотаріуса з метою оформлення спадкових прав на земельну ділянку, надану для обслуговування успадкованого житлового будинку їй було відмовлено у звязку із наявністю в державному акті на право приватної власності на землю дописки ( а.с. 13 ).

Згідно положень Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1 ст. 1220 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення.

Спадкування здійснюється за заповітом, а в разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини - за законом (ст. 1223 ЦК України).

Відповідно до ст.ст. 1268-1270 ЦК України для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець прийняв її в шестимісячний строк в порядку, передбаченому законом.

Матеріали справи вказують на те, що позивач належним чином прийняв спадщину.

В матеріалах справи є достатні докази належності спадкодавцю спірної земельної ділянки, а тому це майно вважається таким, що ввійшло до складу спадщини.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 6 ЗК України 1990 року ( який діяв на час передачі у власність ділянки) громадяни України мали право на одержання у власність земельних ділянок для ведення селянського (фермерського) господарства; ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка); садівництва; дачного і гаражного будівництва.

Громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передавалися у власність або надавалися в користування земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків, господарських будівель, гаражів і дач.

Розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен був бути не більше: у сільських населених пунктах - 0,25 гектара, селищах міського типу - 0,15 гектара, а для членів колективних сільськогосподарських підприємств і працівників радгоспів - не більше 0,25 гектара, у містах - 0,1 гектара (ч.ч. 1, 2 ст. 67 ЗК України 1990 року).

Для ведення особистого підсобного господарства громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передавалися безплатно у власність земельні ділянки, в межах населених пунктів, у розмірах, вказаних у земельно-облікових документах, або надавалися безплатно у власність у розмірі не більше 0,6 гектара (ч. 1 ст. 56 ЗК України 1990 року).

Земельна ділянка передана ОСОБА_3 з численними порушеннями, а саме в рішенні зазначено про передачу у власність двох земельних ділянок: для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд та для ведення особистого підсобного господарства. В той же час в державному акті в суперечність з рішенню визначено, що земельна ділянка передається у власність особі лише з одним цільовим призначенням (для обслуговування житлового будинку) та з перевищенням встановленої законом площі.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зі змісту ч. 2 ст. 144 Конституції України та ч.ч. 1, 9, 10 ст. 59 чинного Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб судом, тобто в судовому порядку.

Проте, позивач визначився із способом захисту, тому суд прийшов до висновку, що його вимога підлягає задоволенню частково, відповідно до положень ст. 1218 ЦК України, ст. ст. 120, 152 ЗК України, тобто має успадковувати нерухоме майно-на земельну ділянку, якою володів спадкодавець згідно правовстановлюючого документу.

Позивачем при зверненні до суду сплачений судовий збір у розмірі 551,21 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212 - 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2, до Дмитрівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на земельну ділянку, площею 0,25 га., що розташована в с. Дмитрівка Вознесенського району Миколаївської області, яка передана для обслуговування житлового будинку № 20 ( до перенумерації 16 ) по вул. Шкільна в с. Дмитрівка Вознесенського району Миколаївської області в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, який помер 23.02.1999 року в с. Дмитрівка Вознесенського району Миколаївської області.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подачі скарги про апеляційне оскарження протягом 10 днів після його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Висоцька Г.А.