Справа №490/221/16-ц 01.08.2016 01.08.2016 01.08.2016
Провадження №22-ц/784/1778/16
Єдиний унікальний номер судової справи: 490/221/16-ц
Провадження №22-ц/784/1778/16 Головуючий у 1 інстанції: Батченко О.В.
Доповідач в апеляційній інстанції: Самчишина Н.В.
Ухвала

Іменем України

01 серпня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів Галущенка О.І., Лисенко П.П.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за участю:

- представника позивача - ОСОБА_2,

- представника відповідача - ОСОБА_3,

- третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 01 червня 2016 року про зупинення провадження у справі, постановлену за позовом ОСОБА_5 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області (далі - ГУ ДСНС), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди,

встановила:

У грудні 2015 року ОСОБА_5 звернувся з позовом до ГУ ДСНС про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої з вини його працівника водія ОСОБА_4 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 17 лютого 2015 року.

При цьому, позивач зазначав, що постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 травня 2015 року винним у дорожньо-транспортній пригоді за правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, визнано ОСОБА_4

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 квітня 2016 року залучений до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору водій транспортного засобу ОСОБА_4

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 01 червня 2016 року провадження по справі зупинено до завершення кримінального провадження № 0000021.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_5, посилаючись на незаконність ухвали суду, просив її скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши доповідача, осіб, які брали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Закриваючи провадження у справі до початку розгляду справи по суті, суд першої інстанції посилався на вимоги п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України та виходив з того, що спір між сторонами є предметом доказування у справі кримінального провадження, тому вважав, що дану справу не можна розглянути до розгляду судом справи кримінального провадження.

Між тим, такий висновок суду не відповідає вимогам закону та є передчасним.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 201 ЦПК України у разі неможливості розгляду справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, суд зобов'язаний зупинити провадження у цій справі.

Відповідно до п. 33 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» визначаючи наявність передбачених статтею 201 ЦПК підстав, за яких провадження у справі підлягає обов'язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як зазначено у пункті 4 частини першої цієї статті - неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Таким чином, необхідність зупинення провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв'язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиціальне значення для іншої справи.

Із матеріалів справи вбачається, що 17 лютого 2015 року ОСОБА_4, керуючи оперативним транспортним засобом ЗИЛ, реєстраційний номер 3520 Ч2, що перебував у власності відповідача, допустив зіткнення з автомобілем Chevrolet Cruze, реєстраційний номер НОМЕР_1., який належав позивачу. Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень, а водії - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 тілесних ушкоджень.

21 травня 2015 року старшим слідчим слідчого відділу Миколаївського МУ УМВС України в Миколаївській області, на підставі висновку судово-медичної експертизи № 638 від 13 травня 2015 року, прийнято рішення про закриття кримінального провадження за фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди.

У зв'язку з тим, справу про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП направлено до суду.

Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 травня 2015 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні цієї дорожньо транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі ст.124 КУоАП, оскільки він порушив п.п. 3.1, 12.3, 8.7.3 «е» Правил дорожнього руху.

Постановою заступника прокурора Миколаївської області від 07 липня 2015 року скасовано вищевказану постанову слідчого, а матеріали кримінального провадження направлені для проведення досудового розслідування. Підставою для скасування стало неповне з'ясування обставин встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_4

При цьому, постанова суду від 28 травня 2015 року не скасована та є чинною.

Вирішуючи питання про зупинення провадження у справі, яка переглядається, суд першої інстанції на порушення вимог п.4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України не вказав у чому саме полягає взаємозв'язок предмету розгляду іншої (кримінальної) справи, а також у чому полягає передбачена законом неможливість розгляду зазначеної справи до розгляду іншої справи, з огляду на те, що постанова суду про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху України в результаті яких сталася дорожньо-транспортна пригода не скасована та є чинною, та зупинив провадження у справі всупереч принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи.

При цьому суд повинен був дослідити наявні у справі докази, з'ясувати обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених цими доказами.

Крім того, аналізуючи викладене, на думку колегії суддів, суд першої інстанції не врахував те, що скасовуючи постанову слідчого, заступник прокурора вказував лише на необхідність з урахуванням всіх матеріалів медичної документації ОСОБА_4 призначити додаткову судово-медичну експертизу, тоді як дані щодо невинуватості водія ОСОБА_4 в порушенні Правил дорожнього руху України вказана постанова не містить.

Саме по собі посилання представника відповідача на те, що постанова суду від 28 травня 2015 року про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності є необґрунтованою, висновків суду апеляційної інстанції не спростовує.

Отже, суд першої інстанції зупинив провадження у справі з порушенням п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України та всупереч принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи.

Враховуючи викладене та відповідно до вимог п. 4 ч.1 ст. 311 ЦПК України, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Керуючись статтями 303, 311, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 01 червня 2016 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: О.І. Галущенко

П.П. Лисенко