Справа № 152/284/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17 березня 2016 року Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді - Славінської Н.Л.,

з участю:

секретаря судового засідання - Бабиної І.Д.,

позивачки - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді Вінницької області в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

встановив:

17.02.2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2, в якому зазначила, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 18.07.2013 року.

Від шлюбу вона та відповідач мають неповнолітню дитину: дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з нею та знаходиться на її утриманні.

Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки в твердій грошовій сумі в розмірі по 1000 гривень щомісячно, починаючи з часу звернення з позовом до суду і до досягнення дочкою повноліття, та аліменти на її утримання в розмірі 300 гривень щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною трирічного віку.

Мотивуючи позовні вимоги, позивачка зазначила, що відповідач працездатний, проте не приймає участі у матеріальному утриманні дитини, а їй одній важко утримувати дочку, оскільки вона не працює, так як перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Угоди про добровільну сплату аліментів між нею та відповідачем не досягнуто.

Оскільки відповідач не має стабільного матеріального доходу, то просить розмір аліментів визначити в твердій грошовій сумі.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримала. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки у твердій грошовій сумі в розмірі по 1000 грн. щомісячно, з часу звернення до суду і до досягнення дочкою повноліття, та на її утримання - в твердій грошовій сумі в розмірі по 300 грн. щомісячно до досягнення дочкою ОСОБА_4 трирічного віку. Суду пояснила, що відповідач має нерегулярні та мінливі доходи, підробляє тимчасовими заробітками, тому просить аліменти визначити у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, які просить стягувати з відповідача щомісячно в сумі 1000 грн. на утримання дитини та на своє утримання в сумі 300 грн. викликаний тим, що дитина повинна отримувати стабільну матеріальну допомогу від батька щомісячно на придбання продуктів харчування, одягу, ліків, інших необхідних речей. Вважає, що відповідач може сплачувати аліменти в розмірі по 1000 грн. щомісячно на утримання дитини та на її утримання в розмірі по 300 грн., так як є працездатним, фізично здоровим. В утриманні дочки їй допомагають батьки, з якими вона проживає, так як коштів, які вона отримує від держави на утримання дитини в сумі 130 грн. щомісячно, не вистачає. Її також утримують батьки, оскільки вона не може працювати, бо здійснює догляд за дитиною до досягнення трирічного віку. Відповідач щомісячно коштів на утримання дитини не надає. В лютому 2016 року відповідач надіслав 2000 грн., які вона витратила на придбання продуктів, одягу та ліків для доньки.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнав частково. Пояснив, що згоден та має змогу сплачувати аліменти на утримання дочки та дружини в твердій грошовій сумі, але не в такому розмірі, як просить позивачка, оскільки він на теперішній час не працює, стабільного матеріального доходу не має, отримує дохід від тимчасових заробітків в середньому 3000 грн. на місяць, які витрачає на утримання сім'ї. Протягом останніх двох місяців не зміг працевлаштуватися, тому утримується за рахунок пенсії батьків, з якими проживає. В лютому 2016 року він надіслав на банківський картковий рахунок позивачки 2000 грн. для її та доньки утримання. Також, йому відомий той факт, що дружина отримує 130 грн. на утримання дитини від держави, так як перебуває на обліку в УСЗН, але як дружина розпоряджається цими коштами, йому не відомо. Він фізично здоровий, працездатний, протипоказань щодо працевлаштування не має, проте, не знайшов роботи і наймається на тимчасові заробітки, щоб утримувати себе та надавати кошти на утримання дитини. Щоденним утриманням дитини займається позивачка, з якою проживає донька. Враховуючи, що він не має роботи та постійного заробітку, а заробляє тимчасовими підробітками, то зможе сплачувати на утримання дитини щомісячно 500 грн., а на утримання дружини щомісячно 200 грн.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Вирішуючи спір суд встановив, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18.07.2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.4).

Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якої в свідоцтві про народження зазначений відповідач, а матір'ю - позивачка, що вбачається із свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с.5).

Дитина сторін - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає з матір'ю та знаходиться на її утриманні, що вбачається із довідок, виданих виконавчим комітетом Перепільчинецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 25.01.2016 року за № 141 та від 17.02.2016 року за №360 (а.с.6, 7).

Позивачка ОСОБА_1 не працює, так як перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 регулярного та щомісячного матеріального утримання на дочку та дружину не надає. Протягом останніх двох місяців, які відповідач проживає окремо від сім'ї, ним кошти на утримання дитини та дружини надавалися один раз в лютому 2016 року в сумі 2000 грн.

Також, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не працює, що підтверджується довідкою Носиківської сільської ради від 14.03.2016 року (а.с.21), наймається на тимчасові заробітки, від яких отримує дохід.

Судом встановлено, що відповідач є фізично здоровим, працездатним, тому може працювати та надавати допомогу на утримання дитини, оскільки ним не надано суду доказів того, що він непрацездатний, або є обмеження, визначені лікарською комісією, щодо неможливості працювати.

Крім того, з пояснень в судовому засіданні відповідача встановлено, що інших осіб, крім дочки, відповідач ОСОБА_2 на утриманні не має.

Відтак, суд вважає, що відповідач не позбавлений можливості забезпечувати на рівні з позивачкою інтереси та утримання дитини, тобто може надавати допомогу на утримання дочки, оскільки, як вбачається з пояснень позивачки в судовому засіданні, майже весь обсяг обов'язків, пов'язаних з утриманням дитини протягом останніх двох місяців покладено на позивачку, з якою проживає малолітня дочка, що ставить її сім'ю в скрутне матеріальне становище та у нерівні умови.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач ухиляється від надання добровільної щомісячної матеріальної допомоги на утримання дочки ОСОБА_4.

Як встановлено з матеріалів цивільної справи, позивачка не працює, так як здійснює догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку, тому позбавлена можливості матеріально забезпечити себе, немає необхідних засобів до існування, таким чином, потребує матеріального утримання з боку відповідача.

При цьому, суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, ствердження відповідача в судовому засіданні про те, що він здійснює догляд за батьками похилого віку, у зв'язку із чим не може працевлаштуватися, оскільки ОСОБА_2 не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження вказаної обставини.

Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, які, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства України.

Так, відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтями 180-182, 184, 191 СК України, передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У разі ухилення батьків від утримання дитини, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються судом у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При призначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Зазначений розмір, визначений у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно з положеннями ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Крім того, відповідно до положень ч.4 ст.212 ЦПК України, результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, і, враховуючи, що право позивачки на матеріальне утримання дитини з боку батька порушене та підлягає судовому захисту, суд приходить до висновку про те, що позов в частині стягнення аліментів на утримання дитини підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Позивачка наполягала на задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини в повному обсязі, тобто в розмірі по 1000 грн. щомісячно, зазначаючи, що сама несе обсяг витрат на утримання дитини на придбання одягу, ліків та продуктів харчування, без участі відповідача, який від матеріального утримання дочки ухиляється. Ці ствердження знайшли часткове підтвердження в судовому засіданні належними та допустимими доказами, проаналізованими вище. Також, суд встановив, що відповідач молода та працездатна людина, яка не працює та не має стабільного заробітку (доходу), проте медичних протипоказань щодо працевлаштування не має, належних та допустимих доказів щодо неможливості працевлаштуватися або пошуків роботи, ОСОБА_2 суду не представив.

Враховуючи, що усі обставини, які становлять предмет доказування, мають бути підтверджені визначеними у ч.2 ст.57 ЦПК України засобами доказування, суд вважає достовірно встановленими лише ті факти та обставини, які визнаються обома сторонами та підтверджуються письмовими доказами. Зокрема, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, що вони мають спільну неповнолітню дитину - дочку ОСОБА_4, утримання якої є предметом даного спору, що дитина знаходиться на утриманні позивачки, що відповідач добровільно щомісячно матеріальної допомоги на утримання дочки не надає, надіславши одноразово кошти в сумі 2000 грн. в лютому 2016 року, хоча отримує дохід від тимчасових заробітків, інших осіб на утриманні немає, стягнення за виконавчими документами з нього не проводиться.

З огляду на те, що судом встановлено той факт, що відповідач не приймає належної участі у матеріальному утриманні дитини і основний обсяг обов'язків по її утриманню покладено на позивачку, то це ставить сторони у нерівні умови.

При визначенні розміру аліментів, суд вважає, що він повинен бути визначений у твердій грошовій сумі з метою забезпечення інтересів дитини на отримання стабільної матеріальної допомоги від батька, оскільки позивачка наполягає на цьому, відповідач не заперечує щодо визначення аліментів у твердій грошовій сумі, а також, виходячи з вимог ст.184 СК України, оскільки відповідач має нерегулярний, мінливий дохід.

Крім того, розмір аліментів, які слід стягнути з відповідача, повинен бути визначений в сумі по 600 грн. щомісячно, починаючи з 17.02.2016 року, тобто з часу пред'явлення позовної заяви до суду, відповідно до ст.191 СК України, до досягнення дитиною повноліття, враховуючи, що дохід відповідача носить не стабільний характер.

При цьому, при визначенні розміру аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі по 600 грн. щомісячно, суд виходить із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання дитиною сторін коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина мала б тоді, коли б утримувалася обома батьками, оскільки визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі якраз і забезпечить надійний захист інтересів дитини та отримання нею надійного стабільного матеріального утримання з боку батька.

Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч.2 ст.184 СК України).

Відповідно до ч.ч.2, 4 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років… Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Суд вважає, що позов в частині стягнення з відповідача коштів на утримання позивачки до досягнення дочкою ОСОБА_4 трирічного віку, підлягає частковому задоволенню.

Слід стягнути аліменти на утримання позивачки з відповідача до досягнення дочкою трирічного віку, виходячи із вимог ст.84 СК України, так як позивачка зазначила, що є непрацездатною внаслідок того, що здійснює догляд за дитиною до досягнення трирічного віку, а також враховуючи, що відповідачем не представлено суду належних та допустимих доказів щодо неможливості сплачувати аліменти на утримання дружини.

Крім того, суд вважає, що аліменти на утримання позивачки слід визначити в сумі по 200 грн. щомісячно, до досягнення дочкою ОСОБА_4 трирічного віку, враховуючи що на даний час відповідач не працює та не має стабільного доходу, проте, є працездатним і не позбавлений можливості працювати та надавати кошти на утримання дружини, з якою проживає дитина.

Відтак, позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 551,20 грн. відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.3, 6, 10, 11, 60, 88, 212-215, 218, 223 ЦПК України, на підставі ст.ст.84, 180-184, 191 СК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця с. Семіозерне Семіозерного району Кустанайської області Республіки Казахстан, зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_2 фактичне місце проживання - АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі по 600 (шістсот) гривень щомісячно, починаючи з 17.02.2016 року і до її повноліття, з наступною індексацією зазначеного розміру відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі по 200 (двісті) гривень щомісячно, починаючи з 17.02.2016 року, до досягнення дочкою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, трирічного віку.

В решті позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят однієї) гривні 20 копійок в дохід держави (рахунок №0687).

Допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя