АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1070/16 Справа № 205/6877/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Колодяжна Н.Є.
Категорія 81
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Колодяжної Н. Є.

суддів Баранніка О.П., Лисичної Н.М.

при секретарі Самокиші О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську цивільну справу за поданням Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції - про примусове проникнення до житла,

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 жовтня 2015 року, посилаючись на її незаконність, необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 жовтня 2015 року у задоволенні подання Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського МУЮ про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_3 для проведення виконавчих дій - відмовлено.

Апеляційний суд, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважає оскаржувану ухвалу законною, такою, що повинна бути залишена без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що у провадженні Ленінського ВДВС знаходиться на виконанні наказ господарського суду Дніпропетровської області №2/205/4242/2014 від 03.03.2015 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 боргу за договором позики у розмірі 237 901 грн. 23 коп. та судових витрат в розмірі 2743 грн. 82 коп. 04.03.2015 року, відкрито виконавче провадження, винесено постанову про арешт майна боржника, встановлено наявність у боржника нерухомого майна.

Оскільки, боржник добровільно не сплачує борг, державний виконавець просив надати дозвіл про примусове проникнення до житла ОСОБА_3, а саме до квартири АДРЕСА_1, що знаходиться у власності останнього.

Відмовляючи у вимогах Ленінського ВДВС, суд врахував наступне.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 376 ЦПК України, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця.

Розглядаючи подання державного виконавця щодо примусового проникнення до житла боржника, районний суд дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для його задоволення, оскільки примусове входження до приміщення не є першочерговим заходом примусового виконання рішення суду, а з наданих суду матеріалів не вбачається, що державним виконавцем були вжиті заходи щодо виявлення у боржника коштів в установах банків, та інших кредитних організаціях, наявності цінних паперів на які можливо звернути стягнення, а лише надано відповіді банку про наявність кредиту у боржника та лист Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, в якому державному виконавцю запропоновано звернутись з запитом до Центрального депозитарію з запитом про надання інформації про облік іменних цінних паперів.

Крім того, звертаючись до суду з поданням про примусове проникнення до житла боржника, державним виконавцем не надано жодного підтвердження про перешкоди потрапляння до нього, що боржник свідомо не допускає державного виконавця до спірного житлового приміщення , як і дані про те, що ОСОБА_3 взагалі відомо про відкриття виконавчого провадження та проведення виконавчих дій.

Доводи апелянта в скарзі про те, що дії (бездіяльність) боржника призводять до тривалого невиконання рішення суду, а також те, що державним виконавцем вжито всіх заходів щодо виявлення майна та грошових коштів боржника, а тому єдиним способом виявлення іншого майна ОСОБА_3 є проникнення у його квартиру для опису та арешту майна, що знаходиться в квартирі, - є необґрунтованими та не підтвердженні жодними належними доказами, які б вказували та підтвердили, що державним виконавцем вчинено всі передбачені законом заходи примусового виконання рішення, а саме, передусім наявність у боржника коштів у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах у банках та інших фінансових установах, на рахунках в цінних паперах у депозитарних установах, оскільки звернення стягнення за виконавчими документами в першу чергу звертається на вказане майно.

Інші доводи не впливають на законність оскаржуваної ухвали.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця, що в даному випадку було порушено держвиконавцем, оскільки він звернувсь до Ленінського районного суд м. Дніпропетровська, тоді як житло знаходиться в Бабушкінському районі м. Дніпропетровська.

Враховуючи викладене, апеляційний приходить до висновку, що районний суд розглядаючи дане подання державного виконавця дотримався вимог матеріального та процесуального закону, підстав для скасування ухвали не встановлено.

Керуючись ст. 307, п.1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.Є. Колодяжна

Судді: О.П. Бараннік

ОСОБА_4