Справа № 342/947/15-ц
Провадження № 2/342/17/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2016 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Федів Л.М.,

секретаря судового засідання Козаченко Л.Д.,

з участю:

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

третьої особи ОСОБА_3

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городенка цивільну справу за позовом ПАТ " Дельта Банк " до ОСОБА_2, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність АТ "Дельта Банк"

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з вище зазначеним позовом, посилаючись на те, що 10.09.2007 року між АКБ "ТАС-Комерцбанк" (в подальшому змінив назву на ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 0806/0907/71-002, згідно з умовами якого Банк надав позичальнику кредитні гроші у розмірі 31500,00 дол. США з розрахунку 12,5 % річних на строк по 10.09.2032 року. В частині надання кредитних коштів Банк свої зобов'язання виконав, надавши відповідачеві кредит, в розмірі та строки передбачені кредитним договором.

25 травня 2012 р. між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, за яким ПАТ «Сведбанк» відступило, а ПАТ «Дельта Банк» прийняло на себе право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами. Таким чином до ПАТ «Дельта Банк» перейшли всі права ПАТ «Сведбанк» щодо права вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором.

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором іпотекодавець ОСОБА_2 за договором іпотеки від 11.09.2007 року передав у іпотеку нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру загальною площею 50,7 кв.м., житловою площею 27,7 кв.м., яка розташована за адресою: вул. 5-річчя НезалежностіАДРЕСА_1 Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Городенківського РНО ОСОБА_4 10.09.2007 року за реєстровим № 1973 та зареєстрованому у Коломийському БТІ в книзі № Д1 за номером запису 2336 від 11.09.2007 р. Право власності на предмет іпотеки підтверджується Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 11.09.2007 року за номером витягу 15881988, реєстровий номер 19785063 на бланку серії ССС № 307524.

Враховуючи, що позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, утворилася заборгованість, яка станом на 28.07.2015 року становить 28011,19 дол. США, що еквівалентні: 617990,66 грн., то позивач просить в рахунок виконання основного зобов'язання звернути стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою суду від 04.02.2016 року до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача залучено ОСОБА_3.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити повністю. Пояснив, що дана квартира є його єдиним соціальним житлом і на даний час діє Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті". Зазначив, що він був згідний погасити заборгованість перед банком в розмірі 400 тис. грн. за кредитним договором, однак не знав реквізити рахунку щодо сплати коштів, оскільки не міг зв'язатися з представниками банку.

Третя особа ОСОБА_3 позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні з підстав наведених відповідачем.

Суд, вислухавши доводи сторін, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Встановлено, що 10.09.2007 року між АКБ "ТАС-Комерцбанк" та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 0806/0907/71-002, на підставі якого останній отримав кредит в сумі 31500,00 дол. США з розрахунку 12,5 % річних на строк до 10.09.2032 року.

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором іпотекодавець ОСОБА_2 за договором іпотеки від 11.09.2007 року передав у іпотеку нерухоме майно, а саме: двох кімнатну квартиру, яка знаходиться у м. Городенка по вул. 5-річчя НезалежностіАДРЕСА_2 Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Городенківського РНО ОСОБА_4 10.09.2007 року за реєстровим № 1973 та зареєстрованому у Коломийському БТІ в книзі № Д1 за номером запису 2336 від 11.09.2007 р. Право власності на предмет іпотеки підтверджується Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 11.09.2007 року за номером витягу 15881988, реєстровий номер 19785063 на бланку серії ССС № 307524.

Згідно звіту про оцінку від 21.10.2015 року, складеного ТзОВ "Експертна компанія "Професіонал", ринкова вартість двокімнатної квартири, яка знаходиться у м. Городенка по вул. 5-річчя НезалежностіАДРЕСА_2 становить 370642,00 грн., без ПДВ.

ОСОБА_3 дала згоду своєму чоловікові ОСОБА_2 на підписання договору іпотеки (отримання кредиту у АКБ "ТАС-Комерцбанк") на квартиру, яка знаходиться у м.Городенка по вул. 5-річчя Незалежності у будинку за № 5АДРЕСА_3 набутої ними підчас зареєстрованого шлюбу, що підтверджено її заявою від 11.09.2007 р.

Відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року, ПАТ «Сведбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги (замість ПАТ «Сведбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Таким чином, керуючись Договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, ПАТ «Дельта Банк» набуло статус нового кредитора та іпотекодержателя.

Згідно розрахунку заборгованості ОСОБА_2 має заборгованість по кредитному договору № 0806/0907/71-002 станом на 28.07.2015 року становить 28011,19 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 617990,66 грн., яка складається із заборгованості по тілу кредиту 23621,03 дол. США, що в еквіваленті складає 521133,73 грн., відсотки 4390,16 дол. США, що еквіваленті складає 96856,93 грн.

Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості відповідачем не представлено суду.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.10.2015 року прийнято рішення № 181 про початок процедури ліквідації АТ "Дельта Банк" та делегування повноважень ліквідатора банку з 05.10.2015 року по 04.10.2017 року включно.

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" призначено ОСОБА_5.

У відповідності до п.1 ч.3 ст.47 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа фонду діє без довіреності від імені банку, що ліквідується, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку.

Згідно п.5 ч.1 ст.48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду з дня свого призначення здійснює такі повноваження: у встановленому законодавством порядку вживає заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення,повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

На підставі ст.ст. 509, 526 ЦК України новий кредитор ПАТ «Дельта банк» має право вимагати виконання зобов'язання на свою користь.

В рахунок виконання основного зобов'язання Позивач має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття (передачі) предмету іпотеки у власність згідно із застереженням про задоволення вимог іпотеко держателя, що міститься в іпотечному договорі у порядку, передбаченому ст.ст. 36, 37 ЗУ «Про іпотеку».

Так, відповідно до п.12.3.1. Іпотечного договору задоволення вимог здійснюється шляхом передачі Іпротекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому ст.37 ЗУ «Про іпотеку». Відповідно до ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» у випадку задоволення вимог іпотекодержателя шляхом використання процедури, передбаченої в цьому підпункті п.12.3. Договору, договір про задоволення вимог Іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення цього застереження, є підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки. При цьому, вважається, що предмет іпотеки набувається у власність Іпотекодержателя за вартістю, що буде визначена на підставі висновку незалежного експерта-суб'єкта оціночної діяльності, правоздатність якого підтверджена сертифікатом суб'єкта оціночної діяльності.

Якщо фактичний розмір заборгованості Іпотекодавця за основним зобов'язанням менший за вартість, що вказана у висновку незалежного експерта, Іпотекодержатель перераховує різницю на поточний рахунок Іпотекодавця протягом 60 робочих днів з моменту набуття у власність предмета іпотеки.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права.

Пунктом 37 Постанови пленуму ВССУ України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року передбачено, що невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України "Про іпотеку" про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням статті 124 Конституції України.

Положеннями п.39 Постанови пленуму ВССУ України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року, передбачається, що суди мають виходити з того, що не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду. В разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі, іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК України має право вимагати застосування його судом.

Враховуючи порушення прав іпотекодержателя, існують всі підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі предмету іпотеки у власність іпотекодержателю.

Таким чином, враховуючи спосіб захисту прав, передбачений ст.16 ЦК України, вимога про визнання права власності за позивачем є обґрунтованою.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», якою визначено підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки, у разі невиконання або неналежного виконання боржником зобов'язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

07 червня 2014 року набув чинності ЗУ №1304-VII від 03 червня 2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Стаття 1 ЗУ "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" вказує на те, що протягом дії цього Закону: 1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу»та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку; 2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки); 3) кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи.

Суд вбачає, що даний закон розповсюджує свою дію на правовідносини, які склались між сторонами спору.

Позичальник ОСОБА_2 одержав кредит в іноземній валюті на споживчі цілі, у забезпечення його виконання іпотекодавець ОСОБА_2 передав в іпотеку двокімнатну квартиру загальною площею 50,7 кв.м., житловою площею 27,7 кв.м., яка розташована за адресою: вул. 5-річчя НезалежностіАДРЕСА_4

Згідно ст. 4 ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 27 травня 2015 року ухвалив постанову у справі № 6-57цс15 предметом якої був спір про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту і звернення стягнення на предмет іпотеки та надав правовий висновок, який є обов'язковим для застосування.

Суд зробив правовий висновок про те, що згідно з пунктом 1 Закону України від 3 червня 2014 року № 1304-VII Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті (даліЗакон № 1304-VII) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України Про заставута/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України Про іпотеку, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

Відтак установлений Законом № 1304-VII мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону № 1304-VII не підлягає виконанню.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

За таких обставин, суд приходить висновку, що позов публічного акціонерного товариства Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність АТ "Дельта Банк" підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 88 ЦПК судові витрати по справі стягнути з відповідача.

На підставі викладеного, відповідно до п. 9, 37, 39 Постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», ст.ст.16, 20, 509, 526, 527, 1050, 1054 Цивільного Кодексу України, Закону України «Про іпотеку», ст. 1, 4 ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», керуючись ст.ст. 88, 209, 212-215, 218, 294, 296 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

В рахунок виконання основного зобовязання щодо оплати заборгованості за кредитним договором у розмірі 28011,19 дол. США, що в еквіваленті складає 617990,66 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом 521 133,73 грн., сума заборгованості за відсотками 96856,93 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: двокімнатну квартиру загальною площею 50,7 кв.м., житловою площею 27,7 кв.м., яка розташована за адресою: вул. 5-річчя НезалежностіАДРЕСА_4, що належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Городенківського РНО ОСОБА_4 10.09.2007 року за реєстровим № 1973 та зареєстрованому у Коломийському БТІ в книзі № Д1 за номером запису 2336 від 11.09.2007 р. Право власності на предмет іпотеки підтверджується Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 11.09.2007 року за номером витягу 15881988, реєстровий номер 19785063 на бланку серії ССС № 307524 шляхом визнання права власності на нього за Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» ().

Визнати за Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» () право власності на двокімнатну квартиру загальною площею 50,7 кв.м., житловою площею 27,7 кв.м., яка розташована за адресою: вул. 5-річчя НезалежностіАДРЕСА_4, що належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Городенківського РНО ОСОБА_4 10.09.2007 року за реєстровим № 1973 та зареєстрованому у Коломийському БТІ в книзі № Д1 за номером запису 2336 від 11.09.2007 р. Право власності на предмет іпотеки підтверджується Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 11.09.2007 року за номером витягу 15881988, реєстровий номер 19785063 на бланку серії ССС № 307524.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в розмірі 3706,42 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Івано-Франківської області через Городенківський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Федів Л.М.