АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________
Справа № 643/2007/16-ц Головуючий І інстанції - Єрмак Н.В.
Провадження: 22-ц/790/6206/16 Головуючий ІІ інстанції - Бездітко В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Бездітка В.М.,

суддів - Довгаль А.П., Костенко Т.М.,

за участю секретаря -Котлярової М.Ю.,

розглянув матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м.Харкова від 18 серпня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Елавус ЛТД», третя особа: ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, -

встановила:

У лютому 2016 року позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що з 11.05.2011 року по 13.01.2014 року вона працювала в ТОВ фірма «Елавус ЛТД», та 13.01.2014 року була звільнена на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін. Однак, розрахунок при звільненні з позивачем у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, власником не проведений. Судовим наказом Московського районного суду м. Харкова від 18.04.2014 року з відповідача на її користь було стягнуто заборгованість по заробітній платі в розмірі 20626, 67 грн. Зазначені кошти були отримані позивачем лише 28.12.2015 року. Тому, відповідно до ст. 117 КЗпПУ відповідач повинен виплатити їй середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку з 01.02.2014 року по 27.12.2015 року в розмірі 80944,75 грн. та суму індексації заробітної плати в розмірі 15944,42 грн.

Просила стягнути з ТОВ фірма «Елавус ЛТД» суму середнього заробітку за період затримки виплати заробітної плати при звільненні по день фактичного розрахунку у розмірі 80 944, 75 грн., та суму індексації заробітної плати за затримку її виплати у розмірі 15 944, 42 грн.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 18 серпня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Посилалась на порушення судом норм матеріального і процесуального права. В обґрунтування скарги зазначено, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не врахована постанова Верховного суду України від 29.01.2014 року у справі № 6-144цс13, в якій зроблено правовий висновок, що не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені ст.116 КЗпП України є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Вважає не вірними висновки суду першої інстанції щодо того, що позивач не звернулась з кредиторськими вимогами про виплату середнього заробітку та суми індексації заробітної плати за час затримки при розгляді Господарським судом Харківської області справи про банкрутство відповідача.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ст. 117 КЗпП України не передбачена відповідальність у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати після ухвалення рішення суду, яким вже вирішено питання такої відповідальності. Зазначає, що у період провадження справи про банкрутство відповідача, позивач не зверталась з кредиторськими вимогами про виплату середнього заробітку та суми індексації заробітної плати за час затримки, будучи усвідомленою про порушення її трудових прав.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

По справі встановлено, що з 11.05.2011 року по 13.01.2014 року позивач працювала в ТОВ фірма «Елавус ЛТД», та 13.01.2014 року була звільнена на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін.

Розрахунок при звільненні з позивачем у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, власником не проведений.

Судовим наказом Московського районного суду м. Харкова від 18.04.2014 року з відповідача на користь позивача було стягнуто заборгованість по заробітній платі в розмірі 20626, 67 грн., які були отримані позивачем 28.12.2015 року.

Посилання апелянта на не врахування судом першої інстанції при ухваленні рішення правового висновку Верховного суду України викладеного в постанові від 29.01.2014 року у справі № 6-144цс13, про те, що не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені ст.116 КЗпП України є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку є помилковими.

Згідно правової позиції Верховного Суду України у справі 6-144ц13 не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені статтею 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Таким чином, стягнення середнього заробітку за час затримки виплати середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, присудженого рішенням суду, тобто застосування відповідальності роботодавця за невиконання присуджених сум в порядку ст. 116, 117 КЗпП України, законом не передбачено, оскільки це є грошовою санкцією виключно за затримку розрахунку при звільненні.

Вимогами ст. 117 КЗпП України не передбачена відповідальність у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати після ухвалення рішення суду, яким вже вирішено питання такої відповідальності.

Також судова колегія враховує наступні обставини.

Відповідно до ухвали Господарського суду Харківської області від 14.12.2015 року у справі № 922/3048/15 визнано кредиторські вимоги позивача до ТОВ фірма «Елавус ЛТД» в сумі 20626,67 грн. та включено їх до 1 черги задоволення вимог кредиторів боржника.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 15.01.2016 року провадження у справі про банкрутство ТОВ фірма «Елавус ЛТД» припинено у зв'язку із задоволенням всіх кредиторських вимог, у тому числі позивача.

Приписами ст. 51 ч. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» визначено, що якщо вартості майна боржника - юридичної особи, щодо якого прийнято рішення власника про ліквідацію, недостатньо для задоволення вимог кредиторів, ліквідатор (ліквідаційна комісія) зобов'язані звернутися в господарський суду із заявою про порушення справи про банкрутство такої юридичної особи.

За результатами розгляду заяви про порушення справи про банкрутство юридичної особи, майна якої недостатньо для задоволення вимог кредиторів, господарський суд визнає боржника, який ліквідується, банкрутом, відкриває ліквідаційну процедуру, призначає ліквідатора (ст.51 ч.2 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»).

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивач з кредиторськими вимогами про виплату середнього заробітку та суми індексації заробітної плати за час затримки за період з 01.02.104 року по 27.12.2015 р, будучи усвідомленою про порушення її трудових прав, не зверталась. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 15.01.2016 року припинено провадження у справі про банкрутство ТОВ фірма «Елавус ЛТД» через задоволення всіх кредиторських вимог, у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Отже, висновки суду про відмову у задоволенні позову є обґрунтованими і законними. Будь яких доказів, які б спростовували висновки суду - позивач не надав.

Висновки рішення суду першої інстанції відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для скасування або зміни рішення суду при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, судова колегія,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Московського районного суду м.Харкова від 18 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий -

Судді -