АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539-2483/15-ц Номер провадження 22-ц/786/310/16Головуючий у 1-й інстанції Матвієнко В.М. Доповідач ап. інст. Винниченко Ю. М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Винниченка Ю.М.,

Суддів: Карпушина Г.Л., Одринської Т.В.,

при секретарі: Рибак О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 23 листопада 2015 року

по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сенча» до ОСОБА_2 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, -

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2015 року ТОВ «Сенча» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про застосування наслідків нікчемного правочину.

Свої вимоги мотивує тим, що 24 грудня 2009 року між ТОВ «Сенча» та ОСОБА_2 було укладено договір оренди майна з правом викупу, а саме: конюшні, сараю - телятника, сараю - корівника (новий), молочного блоку (новий), сараю - корівника 3-х рядного, сараю - телятника № 1, з яких тільки конюшня, корівник та корівник з молочним блоком МТФ № 2 належать на праві власності ТОВ «Сенча» на підставі свідоцтв про право власності на нерухоме майно.

Згідно з рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 17.12.2014 року вищевказаний договір в частині орендних правовідносин визнано недійсним.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 04.03.2015 року рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 17.12.2014 року в цій частині залишено без змін.

Незважаючи на вказані обставини, ОСОБА_2 користується вищевказаними об'єктами нерухомості по теперішній час, а тому ТОВ «Сенча», посилаючись на зміст ч. 2 ст. 216 ЦК України та висновки ТОВ «Консалтингова компанія «ФОРЕКС» про оцінку вартості оренди нерухомого майна, просив щоб останній відшкодував вартість користування об'єктами нерухомості в сумі 805 200 гривень та судові витрати.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 23 листопада 2015 року позов товариства з обмеженою відповідальністю «Сенча» до ОСОБА_2 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Сенча» - 789200 грн. та 3654 грн. судового збору.

З рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 23 листопада 2015 року не погодився представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить вказане рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ «Сенча» до ОСОБА_2 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину - відмовити.

Посилається на те, що при ухваленні рішення судом порушені норми матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, а також вказує на необхідність застосування до вказаних позовних вимог строку позовної давності.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає до задоволення частково, за наступних підстав.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення суду.

Відповідно до п.4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, та підтверджується матеріалами справи в їх сукупності, що 24.12.2009 року між ТОВ «Сенча» та ОСОБА_2 був укладений договір оренди майна з правом викупу. ( а.с.3-5).

Згідно з актом прийому-передачі майна від 27.12.2009 року до договору від 24.12.2009 року ТОВ "Сенча" передало ОСОБА_2 у користування наступне майно: конюшня; сарай-телятник; сарай-корівник (новий); молочний блок (новий); сарай-корівник 3-х рядний; сарай телятник №1. (а.с.6).

Рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 17.12.2014 року вищевказаний договір в частині орендних правовідносин визнано недійсним (а.с.13-15).

Відповідно до ухвали апеляційного суду Полтавської області від 04.03.2015 року рішення Лохвицького районного суду від 17.12.2014 року в цій частині залишено без змін.(а.с.16-18).

У 2010 році ОСОБА_2 вносив кошти за оренду переданих йому ТОВ "Сенча" нежитлових приміщень на загальну суму - 16000 грн., що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордеру ( а.с.221, 224, 225).

Об»єкти нерухомого майна: корівник, корівник з молочним блоком МТФ№2 та конюшня належать на праві власності ТОВ «Сенча» згідно Свідоцтв про право власності на нерухоме майно Серія НОМЕР_1 від 21.12.2012року, Серія НОМЕР_2 від 21.12.2012року та Серія НОМЕР_3 від 21.12.2012року відповідно ( а.с.70-75). На інші об'єкти правовстановлюючі документи відсутні.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно ст. 793 ЦК України, договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі.

Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно з ч. 1 ст.216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Уразі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Частиною 2 цієї статті визначено, що якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

За приписами ч. 1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно з п.4.1 договоруоренди майна з правом викупу від 24.12.2009 року, строк оренди складає три роки з моменту прийняття майна, що орендується, за актом передання - приймання, тому з урахуванням наведених норм права суд апеляційної інстанції прийшов до висновку щодо нікчемності вказаного договору в рішенні від 04 березня 2015 року ( а.с.16-18 т. 1).

У п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 „ Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» встановлено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Проаналізувавши вищенаведені обставини справи та вказані норми матеріального права в сукупності, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідач ОСОБА_2 безоплатно користується об»єктами нерухомого майна, тобто корівником, корівником з молочним блоком МТФ №2 та конюшнею, що належать на праві власності ТОВ «Сенча» на підставі Свідоцтв про право власності на нерухоме майно Серія НОМЕР_1 від 21.12.2012року, Серія НОМЕР_2 від 21.12.2012року та Серія НОМЕР_3 від 21.12.2012року відповідно, але не сплачує за них орендної плати, чим завдав власнику матеріальних збитків, які підлягають стягненню у відповідності до ч. 2 ст. 216 ЦК України.

Згідно з висновками Звітів ТОВ «Консалтингова компанія «ФОРЕКС» про оцінку вартості оренди нерухомого майна вартість річної орендної плати за з об"єкти нерухомості станом на 23.06.2015 року становить : конюшні площею 3561,9 кв.м - 19400 грн., корівник площею 813,7 кв.м - 37200 грн. , корівник з молочним блоком площею 1971,5 кв.м - 89800 грн., а всього за період з 27.12.2009 р по 07.07.2015 року - 805200 грн. (а.с.77-209 т.1).

При вирішенні спору судом першої інстанції було вірно вказано частину та номер статті, яка підлягаю застосуванню до спірних правовідносин та на яку послався позивач у позовній заяві, тобто ч. 2 ст. 216 ЦК України, але помилково виклав її зміст, вказавши абзац другий ч. 1 ст. 216 ЦК України, що є підставою для зміни мотивувальної частини рішення шляхом викладення змісту норми ч. 2 ст. 216 ЦК України, що підлягає застосуванню при вирішення даного спору: якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Представником відповідача заявлено клопотання про застосування до позовних вимог у даній справі трирічного річного строку позовної давності (а.с.30 том 2) .

Так, за змістом ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки завдані відповідачем збитки позивачу у вигляді несплати орендної плати носять періодичних характер, колегія суддів вважає, що до вказаних правовідносин належить застосувати трирічний строк позовної давності, тому до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають кошти за останні три роки до звернення позивача до суду згідно слідуючого розрахунку: (37 200 + 89 800+ 19 400 ) х 3 роки = 439 200 гривень.

Таким чином, рішення суду першої інстанції належить змінити, зменшивши розмір коштів, що стягується згідно з рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 23 листопада 2015 року з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Сенча» з 789 200 гривень до 439 200 гривень.

В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 23 листопада 2015 року - змінити.

Зменшити розмір коштів, що стягується згідно з ріщенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 23 листопада 2015 року з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Сенча» з 789 200 гривень до 439 200 ( чотириста тридцять дев'ять тисяч двісті) гривень.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя : _________ Ю.М. Винниченко

Судді: _________ Г.Л. Карпушин ___________ Т.В. Одринська