АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

15 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Махлай Л.Д., Левенця Б.Б.,

секретаря: Синявського Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, до якої приєдналась ОСОБА_2,

на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2015 року позивачі звернулися до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2015 року позовну заяву повернуто позивачам для подачі до належного суду.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу до якої приєдналась ОСОБА_2

В апеляційній скарзі вказувала, що ухвала суду є незаконною, необґрунтованою, постановлена з порушенням норм процесуального права та просила її скасувати. Зазначила, що оскільки спір виник щодо визначення додаткового строку для прийняття спадщини, то на вказаний позов поширюються правила виключної підсудності.

Просила ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2015 року скасувати, питання передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримав, просив задовольнити з підстав наведених в ній.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивачів, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2015 року позовну заяву повернуто позивачам для подачі до належного суду.

Повертаючи позовну заяву, суд виходив з того, що вказаний спір повинен розглядатись за правилами загальної підсудності, що визначені ч. 1 ст. 109 ЦПК України, тобто за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання чи перебування відповідача.

Проте, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що позивачі звернулися до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини до якої входить однокімнатна квартира, що знаходиться в Шевченківському районі м. Києва.

Згідно позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловленої у Інформаційному Листі № 6-47/0/9-12 від 10.07.2012 року, на позови спадкоємця про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини поширюються правила виключної підсудності і вони пред'являються за місцем знаходження майна або основної його частини, якщо такі позови виникають ізприводу нерухомого майна.

Відповідно до роз'яснень п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 1 березня 2013 року, виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 114 ЦПК України, позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Проте, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції вказаних обставин і норм закону не врахував та не перевірив місцезнаходження нерухомого майна

За таких обставин, колегія суддів вважає, що при постановленні ухвали про повернення позову для подачі для належного суду, було порушено порядок встановлений для вирішення цього питання.

Пунктом 3 статті 312 ЦПК України передбачено, що розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 218, 303, 307, 312, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, до якої приєдналась ОСОБА_2, - задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2015 року - скасувати і передати питання про відкриття провадження у справі на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді:

Справа № 761/30078/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4585/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Макаренко І.О.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.