Справа № 707/2-4073/2009
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

08 лютого 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області

у складі : головуючого - судді Мацунича М.В.

суддів : Куштана Б.П., Панька В.Ф.

з участю секретаря : Кухта М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 від імені якої по довіреності діє представник в особі ОСОБА_2 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 17 грудня 2009 року за позовною заявою Кредитної спілки "Сяйво Карпат" до ОСОБА_3, ОСОБА_1 і ОСОБА_4 про розірвання кредитного договору та солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

Так, 25.11.2009 року КС "Сяйво Карпат" звернулась в суд із вищенаведеним позовом, який мотивувала тим, що між кредитною спілкою та ОСОБА_3 було укладено 24.10.2007 року за № 381 Кредитний договір на суму 6000,0 гривень, строком на 24 місяці. В забезпечення виконання основного зобов'язання між кредитною спілкою та ОСОБА_1 укладено Договір поруки за № 381С від 24.10.2007р., а також між кредитною спілкою та ОСОБА_4 укладено Договір поруки за № 381С від 24.10.2007р.. Поручителі взяли на себе обов'язок відповідати за зобов'язаннями позичальника. Станом на 01.11.2009 року виникла заборгованість, яка становить суму : 5251,09 грн. кредитний борг; 2906,33 грн. несплачені відсотки; 509,84 грн. 3% річних і 2561,43 грн. інфляційних нарахувань, а всього на загальну суму 11228,69 гривень. Через небажання відповідачів добровільно погасити виниклу заборгованість по кредитному договору, і просить задоволити позовні вимоги.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 17 грудня 2009 року, позовні вимоги КС "Сяйво Карпат", задоволено.

Заперечуючи рішення суду в частині задоволених вимог до ОСОБА_1, ОСОБА_1 від імені якої по довіреності діє представник в особі ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу в якій просить апеляційну інстанцію скасувати таке, і ухвалити нове рішення про відхилення вимог до ОСОБА_1. При цьому посилається на те, що рішення суду не відповідає вимогам норм матеріального права й ухвалено в порушення норм процесуального права.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 13.03.2015 року, відмовлено ОСОБА_1 від імені якої по довіреності діє представник в особі ОСОБА_2 у задоволенні апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

Проте, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.11.2015 року, касаційну скаргу ОСОБА_1 від імені якої по довіреності діє представник в особі ОСОБА_2, задоволено частково, а ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 13.03.2015 року скасовано, і справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 338 ЦПК України, висновки й мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

У судовому засіданні апеляційної інстанції, представник КС "Сяйво Карпат" в особі голови правління Гурзан В.В. заперечив, вимоги скарги з тієї підстави, що рішення суду першої інстанції є законним.

Відповідач ОСОБА_1, і її представник в особі ОСОБА_2 у судове засідання не з'явились, хоча про час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином, але заяв про відкладення розгляду справи не подали суду. А звідси, виходячи з вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України та зважуючи на приписи ст. 303-1 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглядати скаргу в їх відсутності.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши пояснення сторони та обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального й процесуального права при винесенні оспорюваного судового рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до вимог статей 212 -214 ЦПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним рішення є тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й, всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається, рішення в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, а висновки суду про встановлені обставини й правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності й підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Проте, таким вимогам, рішення суду не відповідає у частині стягнення судових витрат, та через це підлягає зміні.

За правилами ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Так, судом першої інстанції встановлено, що між КС "Сяйво Карпат" та ОСОБА_3 було укладено 24.10.2007 року за № 381 Кредитний договір на суму 6000,0 гривень, строком на 24 місяці зі сплатою 42% річних. В забезпечення виконання основного зобов'язання між КС "Сяйво Карпат" та ОСОБА_1 укладено Договір поруки за № 381С від 24.10.2007р., а також між КС "Сяйво Карпат" та ОСОБА_4 укладено Договір поруки за № 381С від 24.10.2007р., які є окремими. Зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_3 не виконувала, на вимоги кредитної спілки, остання, а також ОСОБА_1 і ОСОБА_4 не реагували, через, що, утворилась заборгованість, яка за розрахунком кредитної спілки становить суму в розмірі 11228,69 гривень.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив із того, що пунктом 2.1 Кредитного договору визначено кінцевий строк виконання основного зобов'язання 24 жовтня 2009 року після спливу 24 місяців, тому пред'явлення позову, зокрема до поручителя ОСОБА_1, 25.11.2009 року, вважав таким, що пред'явлений протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Виходячи зі змісту п. 3.1. Договору поруки за № 381 С від 24.10.2007р. укладеного з ОСОБА_1, відповідальність поручителя настає у випадку, коли боржник не виконує, або неналежним чином виконує свої грошові зобов'язання згідно договору кредиту.

Як випливає із ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Тоді як, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником, ч. 1 ст. 553 ЦК України.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки, частини 1 і 2 ст. 554 ЦК України.

Також, припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить, вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

А строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами як зазначено в ч. 1 ст. 252 ЦК України.

Разом із тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати, ст.ст. 251 і 252 ЦК України.

Таким чином, умови Договору поруки про його дію до повного виконання зобов'язань боржника (п. 4) не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить, вимоги до поручителя.

Так, під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій із реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором.

Отже, "основне зобов'язання" - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін Кредитного договору.

Як установлено судом, боржник ОСОБА_3, а також поручитель ОСОБА_1 у свою чергу, початково взяла на себе зобов'язання стосовно повернення суми кредиту з відповідними процентами протягом 24 фактичних місяців від дати надання позичальнику кредиту, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів (пункти 2.1., 3.4. Кредитного договору).

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання ОСОБА_3 кожного щомісячного зобов'язання згідно із ч. 3 ст. 254 ЦК України, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

З матеріалів справи вбачається, що 21.10.2008 року, КС "Сяйво Карпат" надіслала як ОСОБА_3, так і поручителям ОСОБА_1 з ОСОБА_4 вимоги про погашення кредитної заборгованості, зазначивши в таких, що станом на 21.10.2008 року за боржницею значиться сума заборгованості з несплаченими відсотками за користування кредитом, а.с. 13, 14 і 15. Зазначені вимоги, відповідачі отримали 24, 27, 25 жовтня 2008 року, що стверджується повідомленням про вручення таких вимог.

У судовому засіданні апеляційної інстанції, КС "Сяйво Карпат" надала додатковий Графік розрахунків з якого вбачається, що ОСОБА_3 в останнє частково сплатила, тіло кредиту - 45,15 грн. і відсотки - 54,85 грн., 06 серпня 2008 року, та після цієї дати, більше не здійснювала погашення кредиту. На виконання оскаржуваного рішення суду, виконавча служба стягнула з відповідачів 29.12.2010 року суму 656,26 грн., і 25.01.2011 року суму 402,76 грн., які були зараховані в погашення відсотків за користування кредитними коштами.

Виходячи з наведених обставин, апеляційний суд зазначає, що в КС "Сяйво Карпат" виникло право вимоги до поручителів, зокрема ОСОБА_1, починаючи з 28 жовтня 2008 року, тобто з наступного дня, коли отримала 27.10.2008 року вимогу від кредитної спілки для з'явлення до останньої з метою погашення заборгованості, яка виникла у ОСОБА_3 за яку поручилась.

Також слід зазначити, що строк дії Кредитного договору від 24.10.2007 року за № 381 закінчився 24 жовтня 2009 року, після спливу 24 фактичних місяців із дати надання позичальнику кредиту (пункти 2.1., 2.3.).

То виходячи з вимог ч. 4 ст. 559 ЦК України із врахуванням даної обставини та зважуючи на час звернення з позовом до суду, апеляційний суд вказує на те, що поручитель ОСОБА_1 несе відповідальність перед КС "Сяйво Карпат", тільки за останні шість місяців, які передували закінченню строку дії Кредитного договору.

З таблиці розрахунку кредиту вбачається, що ОСОБА_3 повинна була здійснювати щомісячні платежі по погашенню кредиту в сумі 373,64 грн., яка складалась з відсотків і кредиту. А тому, 373,64 грн. х на 6-ть місяців = 2241,85 грн., яка і підлягає солідарному стягненню з поручительки ОСОБА_1 і боржниці ОСОБА_3.

Варто зазначити, що такий висновок, міститься і в правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постанові № 6-128цс14 від 08.10.2014 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції стягнув солідарно з боржника і поручителів, заборгованість у сумі 11228,69 гривень, тоді як, поручителі не являються між собою солідарними відповідачами.

Як наведено в частинах 1, 3 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Матеріалами справи доводиться, що КС "Сяйво Карпат" уклала як із ОСОБА_1, так і ОСОБА_4, окремі Договори поруки, які не містять у собі солідарної відповідальності поручителів.

Норми закону, якими врегульована порука, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого. У випадках укладення між поручителями кількох договорів поруки на виконання одного й того ж зобов'язання, між ними не виникає солідарної відповідальності між собою.

Така, правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-185цс14 від 17.12.2014 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Судом першої інстанції стягнуто з відповідачів солідарно судовий збір. Але такий висновок суду, суперечить вимогам норм чинного законодавства.

Як зазначено в абзацах 5 і 6 п. 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 17.10.2014, № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" - при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

На час звернення з позовом до суду, судові витрати складались з 112,29 грн. судового збору і 120,0 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а.с. 2-5.

Отже, на підставі вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України на користь КС "Сяйво Карпат" із ОСОБА_3 і ОСОБА_1, слід стягнути судовий збір у розмірі по 116,15 гривень (112,3 + 120,0 : 2) із кожного.

Аналізуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції не можна визнати законним й обґрунтованим у частині вимог до поручителя ОСОБА_1, а це у відповідності до вимог ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для його зміни в цій частині, та ухвалення в зв'язку із цим нового рішення суду, та часткового задоволення апеляційної скарги.

Виходячи з наведеного та керуючись вимогами статей 307, 309, 314, 316 і 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

р і ш и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 від імені якої по довіреності діє представник в особі ОСОБА_2, задоволити частково.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 17 грудня 2009 року змінити в частині вимог до ОСОБА_1 та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 і ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки "Сяйво Карпат" 2241,85 гривню заборгованості за кредитним договором.

Стягнути з ОСОБА_3 і ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки "Сяйво Карпат" по 116,15 (112,3 + 120,0 : 2) гривень із кожного, судових витрат.

У решті позовних вимог, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання ним законної сили.

Головуючий : ___________________ Судді : ______________________

______________________