РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2016 р. м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Оніпко О.В., Максимчук З.М.

секретар судового засідання: Вох В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кузнецовського міського суду від 18 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Кузнецовського міського суду від 18 січня 2016 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позову до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

У поданій на рішення суду апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликався на його незаконність через порушення судом норм процесуального та матеріального права.

На її обґрунтування зазначав про неврахування судом того, що на даний час шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться, дітей від шлюбу не має, однак відповідач не бажає розірвати шлюб через органи реєстрації актів цивільного стану.

Покликаючись на вимоги ст.ст. 24, 112 СК України просив рішення Кузнецовського міського суду від 18 січня 2016 року скасувати та направити справу на новий розгляд.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи позивача, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки сторони не мають від подружнього життя неповнолітніх дітей, тому перешкод розірвати шлюбні відносини через органи державної реєстрації актів цивільного стану у них не існує. Таким чином, в задоволенні позову відмовлено.

Проте з такими висновками не можна погодитися.

Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19 грудня 2013 року. Близько року не підтримують сімейні стосунки, спільне господарство не ведуть і мешкають за різними адресами.

Дітей від шлюбних відносин сторони не мають.

Відповідно до ч. 1 ст. 106 СК України подружжя, яке не має дітей, має право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану заяву про розірвання шлюбу.

Між тим, відповідач заперечує проти подання відповідної спільної заяви в органи державної реєстрації актів цивільного стану, тобто між сторонами виникає спір про їхнє право на припинення шлюбу.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Очевидно, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, вважаючи, що примирення з відповідачем неможливе, відновлювати сімейно-шлюбні відносини не має наміру.

Жодних переконливих доказів, які б свідчили про можливість відновлення сімейних стосунків з позивачем, відповідач не навела, а апеляційним судом їх здобуто не було.

Відповідно до положень ч.1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3 та 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини, а примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом .

За таких обставин сім'ю неможливо зберегти без доброї на те волі сторін, а подальше сумісне життя подружжя та збереження їх шлюбу суперечило б інтересам як позивача, так і ОСОБА_2

Як убачається, при вирішенні спірних правовідносин суд першої інстанції уваги на наведені обставини не звернув, що призвело до ухвалення рішення, яке не може залишатися чинним.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України мотивом для ухвалення нового рішення - про задоволення позову є незастосування судом норм матеріального права, які підлягали застосуванню при розгляді справи.

На підставі ст.ст. 24, 56, 104, 105, 110, 112 СК України, керуючись ст. ст. 3, 303, 307, 309, 313-314, 316, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кузнецовського міського суду від 18 січня 2016 року скасувати.

Позов задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що зареєстрований 19 грудня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кузнецовського міського управління юстиції у Рівненській області, актовий запис №252, розірвати.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Судді: