11.02.2016 Справа № 756/640/15-ц
унікальний № 756/640/15-ц
провадження № 2/756/139/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2016 року Оболонський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді Маринченко М.М.,

при секретарі Приголовкіну В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Києві за участю Київської місцевої прокуратури № 5 цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2, малолітньої ОСОБА_3, неповнолітнього ОСОБА_4, неповнолітньої ОСОБА_5, до ОСОБА_6, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Корсак Анжела Юріївна, про визнання недійсним договору довічного утримання, укладеного 17 грудня 2014 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_6, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Корсак Анжелою Юріївною,

встановив:

В січні 2015 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати недійсним договір довічного утримання, укладений 17 грудня 2014 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Корсак А.Ю., за яким ОСОБА_8 передала у власність ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1, а ОСОБА_6 зобов'язалась забезпечувати ОСОБА_8 утриманням та доглядом довічно.

В обґрунтування вказаних вимог позивач посилається на те, що з 1998 року по 2010 рік перебувала у шлюбі з ОСОБА_9, який є сином ОСОБА_8 Від шлюбу у них народилося четверо дітей - ОСОБА_4, 1998 року народження, ОСОБА_5, 2000 року народження, ОСОБА_2, 2003 року народження (інвалід дитинства) та ОСОБА_3, 2009 року народження. Після розлучення з чоловіком діти проживають з позивачем, вона займається їх вихованням, оздоровленням, освітою.

ОСОБА_8 проживала одна у трикімнатній квартирі АДРЕСА_1, здавала дві вільні кімнати студентам, мала достатній дохід для повноцінного життя пенсіонера та запевняла позивача, що заповість квартиру онукам.

У 2012 році у ОСОБА_8 з'явилися перші ознаки захворювання, у лютому 2013 року позивач оформила її в дванадцяту міську клінічну лікарню у відділення неврології.

15 лютого 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. в присутності свідків було посвідчено заповіт, за яким ОСОБА_8 заповіла своїм неповнолітнім внукам в рівних долях вказану квартиру та житловий будинок, що знаходиться в с. Шишаки Полтавської області.

Після виписки ОСОБА_8 з лікарні лікування продовжувалося в санаторії, але болі в спині продовжувалися, тому у квітні 2014 року позивач знову оформила ОСОБА_8 в дванадцяту міську клінічну лікарню з генералізованим герпесом.

Після виписки з лікарні ОСОБА_8 почала рухатися все гірше і гірше, майже весь час була у ліжку. В цей період на прохання бабусі позивач з дітьми по черзі їздили до неї додому, оскільки вона хотіла, щоб весь час хтось був під рукою. Через деякий час ОСОБА_8 сказала, що діти не повинні дивитися на бабусю при смерті, тому потрібно підшукати доглядальницю. Позивач запропонувала їй продати дачний будинок, а кошти використовувати для лікування. У жовтні 2014 року будинок було продано за 100000 грн., які ОСОБА_8 використовувала на свій розсуд.

З 20 жовтня 2014 року за ОСОБА_8 почала доглядати доглядальниця ОСОБА_10. Крім того, до неї навідувалася подруга ОСОБА_11, яка постійно пропонувала бабусі на підселення сторонніх людей.

В кінці жовтня 2014 року до ОСОБА_8 підселилася відповідач та її мати ОСОБА_12. Враховуючи тяжко хворий стан ОСОБА_8 ці особи почали під всілякими приводами спонукати бабусю передати їм у власність квартиру. Доглядальниця ОСОБА_10 повідомила їй, що у грудні 2014 року ОСОБА_8 перебуваючи в тяжкому стані (мієломна хвороба - ракова пухлина) скаржилася, що мати відповідачки ОСОБА_12 практично заставляє її подарувати квартиру її дочці (відповідачу), тисне на неї, користується її безпорадним станом.

17 грудня 2014 року ОСОБА_8, перебуваючи в дев'ятій київській міській лікарні, під дією сильнодіючих речовин, перебуваючи в передсмертному стані, за наполяганням відповідачки підписала вищезазначений договір довічного утримання. Цей договір у лікарні посвідчив приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Корсак А.Ю.

Про укладення вказаного договору позивачу стало відомо при оформленні спадкової справи згідно заповіту.

Позивач зазначає, що договір довічного утримання був підписаний ОСОБА_8 несвідомо, отримуючи сильнодіючі ліки вона не мала можливості правильно розуміти наслідки правочину у вигладі позбавлення права власності на квартиру своїх внуків. Позивач стверджує, що в момент вчинення правочину невиліковно хвора ОСОБА_8 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, а також діяла під впливом спонукання з боку відповідачки.

На підставі викладеного позивач просить визнати недійсним договір довічного утримання, укладений 17 грудня 2014 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Корсак А.Ю.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позові.

Додатково позивач пояснила, що у 2012 році у ОСОБА_8 виявили міжхребцеві грижі, остеопороз, ВСД, у зв'язку з чим позивач допомагала їй проходити обстеження. Гроші у ОСОБА_8 на обстеження та лікування були, оскільки вона отримувала пенсію та здавала дві кімнати у своїй квартирі. У 2013 році ОСОБА_8 з власної ініціативи уклала заповіт на дітей позивача. З травня 2014 року ОСОБА_8 пересувалася по квартирі виключно за допомогою візочка, по магазинам сама не ходила, в лікарню їздила за допомогою сторонніх осіб. Онуки відвідували бабусю останні два роки.

Влітку, приблизно у липні 2014 року, позивач з дітьми перестала ночувати у ОСОБА_8, відвідування стали не такими частими, як були. На початку жовтня 2014 року позивач просила щоб ОСОБА_8 прописала у себе її дітей, щоб позивач змогла продати свою однокімнатну квартиру та дала грошей на її догляд, проте ОСОБА_8 відмовилася. Також вона відмовилася від проживання з нею позивача разом з дітьми, посилаючись на те, що діти шумлять. З жовтня 2014 року позивач спілкувалася з ОСОБА_8 тільки по телефону, а допомагала тільки близько одного разу на тиждень (привозила продукти харчування, медикаменти, прибирала у квартирі), оскільки в неї четверо дітей, вона працює на двох роботах (в тому числі й вдома - над створенням сайтів), а також відвідує курси лікарів ультразвукового дослідження.

Як зазначила позивач, ОСОБА_8 потребувала постійного стороннього догляду (прибирання, готування їжі, придбання медикаментів та продуктів харчування тощо), проте остаточні рішення щодо її догляду, квартирантів та іншого завжди приймала самостійно. За ОСОБА_8 доглядала її знайома ОСОБА_10, щодо якої ОСОБА_8 запевнила позивача, що вона за нею добре доглядає, а гроші в неї є і якщо щось буде потрібно, то вона сама позивачу зателефонує. У жовтні 2014 року ОСОБА_8 продала дачу, гроші зберігала у своїй квартирі, вже потім залишки коштів ОСОБА_11 за вказівкою ОСОБА_8 передала позивачу.

У жовтні 2014 року позивач дізналася, що у квартирі ОСОБА_8 почала проживати як квартирант ОСОБА_6, якій запропонували доглядати за ОСОБА_8, проте чи дійсно вона здійснює за нею догляд ОСОБА_8 їй не розповідала. На початку листопада 2014 року внаслідок болів у спині та погіршення самопочуття (не могла спати, ходити) ОСОБА_8 потрапила до лікарні №9, де невдовзі померла від мілейомної хвороби, вказаний діагноз було встановлено у липні 2014 року. Як пояснила позивач, коли ОСОБА_8 потрапила до лікарні, вона її там не провідувала. Останній раз позивач розмовляла з ОСОБА_8 за один-два дні до її смерті. Про договір довічного утримання позивач дізналася за день до смерті ОСОБА_8 від її знайомої, яка її доглядала - ОСОБА_10, оскільки сама ОСОБА_8 перебувала в реанімації та не відповідала на телефонні дзвінки. Про те, що у квартирі поселилася ОСОБА_6 зі своєю матір'ю, позивач дізналася тільки після смерті ОСОБА_8, коли двері квартири відчинила мати ОСОБА_6, а сама ОСОБА_6 коли прийшла, то повідомила, що до квартири її не впустить. Після смерті ОСОБА_8 вона просила видати її тіло, проте їй відмовили з посиланням на відсутність у неї відповідних документів, але того ж дня тіло ОСОБА_8 видали відповідачу. Позивач вказала, що їй відомо зі слів свідків, що на ОСОБА_8 чинився тиск матір'ю відповідача, яка постійно наголошувала на тому, що необхідно оформити договір дарування.

Відповідач та її представники проти позовних вимог заперечували, посилаючись на необґрунтованість позовних вимог, оскільки під час підписання ОСОБА_8 договору довічного утримання вона повністю усвідомлювала значення своїх дій та її волевиявлення було вільним.

Відповідач, заперечуючи проти пред'явленого позову, додатково зазначила, що 25 жовтня 2014 року вона познайомилася з ОСОБА_8 через ОСОБА_13, жінку, яка робила ОСОБА_8 уколи, а також ходила до магазину та в аптеку. ОСОБА_13 повідомила, що ОСОБА_8 передає у власність свою квартиру за догляд за нею, з оформленням договору довічного утримання.

28 жовтня 2014 року матір відповідача приїхала до ОСОБА_8, кілька днів брала ключі у сусідів та її відвідувала, а потім почала у неї проживати, кожен день доглядала за нею, за свої кошти купувала їй продукти, памперси, ліки, прала їй речі, купала. Відповідач у квартирі не проживала. Дві кімнати квартири здавалися квартирантам ОСОБА_14 та ОСОБА_15

Подруги ОСОБА_8 умовили її лягти до лікарні. 06 листопада 2014 року матір відповідача поїхала додому, оскільки доглядати ОСОБА_8 у лікарні вона не мала сил. Коли мати поїхала, ОСОБА_8 через деякий час передала для неї 1000 грн. через ОСОБА_11.

У лікарні ОСОБА_8 перебувала з 06.11.2014 року. 29 листопада 2014 року відповідач за проханням ОСОБА_8 приїхала до лікарні, де ОСОБА_8 повідомила, що її не доглядають і попросила їх з матір'ю повернутися і доглядати її в лікарні, а вона підпише договір довічного утримання. 30 листопада 2014 року мати відповідача приїхала до лікарні і вдень доглядала за ОСОБА_8, а ночувала у їхньої знайомої ОСОБА_13, яка живе поруч. За послуги, які мати надавала у лікарні, ОСОБА_8 їй нічого не платила. Крім того, відповідач зазначила, що наймала доглядальницю в лікарню для догляду за ОСОБА_8

Відповідач домовлялася з нотаріусом щодо оформлення договору довічного утримання, на ім'я відповідача оформляли довіреність для збору документів для укладення договору довічного утримання. Перший раз нотаріус приїздила до ОСОБА_8 10 грудня 2014 року для оформлення довіреності. 17 грудня 2014 року було укладено договір довічного утримання, під час його укладення була присутня ОСОБА_11. Нотаріус роз'яснила ОСОБА_8 усі наслідки укладення договору довічного утримання, повідомила, що будуть судові розгляди, тому додатково попросила ОСОБА_8 власноручно написати заяву.

Як пояснила відповідач, у ОСОБА_8 була мієломна хвороба, вона була слабка, ходила в лікарні за допомогою стільчика, їй робили хіміотерапію, для знеболювання вона приймала кетанов та диклофенак (у реанімації). До реанімації ОСОБА_8 потрапила 19 грудня 2014 року, а ІНФОРМАЦІЯ_10 вона померла.

Після смерті ОСОБА_8 відповідач забрала її тіло, оскільки ОСОБА_11 дала їй її паспорт. На похороні були присутні син та брат ОСОБА_8, позивача не було.

До квартири померлої ОСОБА_8 відповідач вселилася 17 грудня 2014 року після підписання договору довічного утримання, на той час там проживала одна квартирантка ОСОБА_15., яка по теперішній час орендує в квартирі кімнату. 21 грудня 2014 року, коли відповідач приїхала з лікарні, біля квартири була міліція, позивач та син ОСОБА_8

Відповідач зазначила, що ОСОБА_8 їй розповідала, що вона відмовила позивачу прописати у своїй квартирі онуків, і з літа 2014 року ні позивач, ні онуки її не відвідували, зі своїм сином вона не спілкувалася вже три роки, а кожна зустріч з невісткою закінчувалася скандалом. Також ОСОБА_8 їй сказала, що змінила своє рішення щодо заповіту після того, як позивач і діти перестали до неї навідуватись та доглядати, що позивач не захотіла надавати їй повний догляд в обмін на прописку дітей у квартирі. Проте ОСОБА_11 попереджала позивача про те, що ОСОБА_8 збирається укласти договір довічного утримання, просила її передумати та почати доглядати за ОСОБА_8

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Корсак А.Ю. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала та пояснила, що 10 грудня 2014 року вона приїздила до лікарні №9 на прохання ОСОБА_6 для оформлення довіреності на збір документів для оформлення договору довічного утримання. Перший раз ОСОБА_6 до неї зверталася приблизно у кінці жовтня 2014 року. До виїзду у лікарню нотаріус по телефону розмовляла з ОСОБА_8, яка попросила її взяти з собою паспорт та документ на підтвердження того, що вона є нотаріусом, та повідомила, що хоче оформити довіреність на збір документів. У лікарні нотаріус цілу годину провела у палаті ОСОБА_8, надала їй роз'яснення щодо договору довічного утримання, пояснила, що квартира піде чужим людям, при цьому також була присутня доглядальниця ОСОБА_16. Як повідомила нотаріус, ОСОБА_8 сиділа на ліжку та шуткувала називаючи себе «дорогою бабусею», розповідала, що у неї є син, невістка та онуки, проте вони до неї не приходять, а сина вона не бачила три роки, тому вона віддасть свою квартиру тому, хто буде за нею доглядати.

17 грудня 2014 року нотаріус приїхала до лікарні у тиху годину, при цьому ОСОБА_8 її запитала чому вона знову спізнилась. Нотаріус запитала, як вона себе почуває, на що ОСОБА_8 сказала, що бажає укласти договір сьогодні. Проект договору ОСОБА_8 прочитала і підписала договір, додатково написала своє волевиявлення на папері. При цьому у палаті знаходилась нотаріус, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 На думку нотаріуса, ОСОБА_8 не збиралася помирати, вона розраховувала на те, що її випишуть.

Нотаріус зазначила, що при підписанні договору довічного утримання ОСОБА_8 усвідомлювала значення своїх дій і її волевиявлення було вільним.

Також нотаріус зазначила, що не була обізнана з тим, чим хворіла ОСОБА_8, у лікаря про стан здоров'я ОСОБА_8 вона не цікавилася. Вказала, що ОСОБА_8 була адекватна і чітко виражала свою волю.

Представник Київської місцевої прокуратури № 5 позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.

Також в судовому засіданні були допитані як свідки ОСОБА_16., ОСОБА_17., ОСОБА_13, ОСОБА_15., ОСОБА_11., які надали суду такі покази.

Свідок ОСОБА_16., знайома ОСОБА_8, суду зазначила, що з ОСОБА_8 вона познайомилася через подругу ОСОБА_8 - ОСОБА_11 на початку серпня 2014 року. ОСОБА_8 свідку сказала, що вона одинока, син та невістка з нею не спілкуються, вона хвора, і їй потрібен догляд, в обмін на який вона укладе спадковий договір (перехід права власності після смерті).

Як пояснила свідок, близько півтора місяці вона возила ОСОБА_8 в стоматологію, онкологію, викликала до неї лікарів, купувала їй продукти, готувала їсти, активно спілкувалася з нею. За придбані продукти ОСОБА_8 гроші віддавала. ОСОБА_8 з захватом розповідала про онуків, відносини з якими у неї були дуже хороші, проте думку про невістку вона весь час змінювала. Свідок вказала, що пропонувала ОСОБА_8 укласти договір, якщо вона зустрінеться з невісткою та все обговорить, свідок домовилася про зустріч, проте поговорити не вдалося, оскільки позивач спізнилася.

У кінці вересня 2014 року свідок серйозно поговорила з ОСОБА_8 і зрозуміла, що вона укладенням договору хоче маніпулювати невісткою. ОСОБА_8 не хотіла, щоб діти проживали у її квартирі, бо вони шумні і в її квартирі не зможуть жити квартиранти, тому відмовила позивачу у проживанні у неї в квартирі разом з дітьми, зустрічі з онуками ОСОБА_8 назначала коли сама хотіла та повідомила, що вона не хоче укладати договір, оскільки нею вже складено заповіт на онуків. Свідок зазначила, що позивач з дітьми з серпня по листопад 2014 року приходили до ОСОБА_8 близько 4-5 разів.

Свідок показала, що ОСОБА_8 хворіла, з вересня 2014 року потребувала постійної сторонньої допомоги, проте не хотіла робити аналіз на рак, у неї був тільки попередній діагноз. Свідок пропонувала ОСОБА_8 поселити її у будинок для людей похилого віку, вона спочатку погодилася, проте коли їй покращало вона відмовилась. Як зазначила свідок, ОСОБА_8 всі рішення приймала самостійно, хотіла щоб усі її прохання негайно виконувались, робила так: обіцяє укласти договір, людина старається щось для неї робити, а вона відтягує укладення договору.

Свідок відмовилась від укладення угоди, оскільки, як вона пояснила, вона бачила, що у ОСОБА_8 є невістка і онуки. Але вони домовились, що вона буде слідкувати за порядністю людей, які до неї приходять, а у неї завжди було в квартирі багато людей (квартиранти, знайомі).

Також свідок повідомила, що з вересня 2014 року у ОСОБА_8 була доглядальниця ОСОБА_16. У жовтні 2014 року з'явилися люди, які бажали за нею доглядати (відповідач та її мати). ОСОБА_8 зателефонувала свідку і повідомила, що вони вимагають від неї укладення договору дарування (мати відповідача вимагала подарувати її доньці квартиру). Проте ОСОБА_8 сказала, що ніяких угод вона укладати не збирається. Після цього свідок зустрілася з матір'ю відповідача ОСОБА_12 і пояснила їй, що у ОСОБА_8 є четверо онуків, з якими у неї нормальні відносини. Відповідачу свідок також пояснювала, що ситуація у цій родині не така, як здається на перший погляд. Потім ОСОБА_8 повідомила свідку, що її кладуть до лікарні.

У листопаді 2014 року свідку стало відомо від ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_12 сказала їй або вони укладають договір дарування, або вона з донькою їдуть. Коли свідок приїхала, ОСОБА_8 повідомила, що ОСОБА_12 пішла, оскільки вона відмовилась укладати з ними договір. Тоді свідок домовилася з ОСОБА_8, що коли вона підлікується та вийде з лікарні, вона укладе договір дарування квартири дітям позивача.

В лікарню до ОСОБА_8, яка була у відділенні гематології, приходили доглядальниця ОСОБА_16, ОСОБА_17 та ОСОБА_11.

Як зазначила свідок, через деякий час ОСОБА_8 їй подзвонила та попросила, щоб вона віддала їй біжутерію, яка знаходилась у свідка на зберіганні, для того, щоб роздати.

У лікарню до ОСОБА_8 свідок не приходила, тільки по телефону з нею розмовляла близько трьох разів. У грудні 2014 року ОСОБА_8 вже не відповідала на телефонні дзвінки.

Також свідок повідомила, що ОСОБА_8 мала 6000 доларів США від продажу у жовтні 2014 року дачі, рішення про продаж якої вона приймала самостійно, та від здачі кімнат квартирантам, у лікарню ОСОБА_8 брала 5000 грн. ОСОБА_8 казала, що хоче віддати ОСОБА_12 за послуги 2000 грн. Свідок зазначила, що всі рішення ОСОБА_8 приймала самостійно.

Свідок ОСОБА_17. пояснила, що була подругою ОСОБА_8 з 1996 року, тісно спілкувалася з нею, майже кожного дня. Як зазначила свідок, ОСОБА_8 любила онуків, і казала їй, що зробила на них заповіт. ОСОБА_8 хотіла, щоб квартира залишилася внукам, і нікому, крім них, вона не бажала віддавати свою квартиру.

Невістку (позивача) у квартирі ОСОБА_8 свідок не бачила. Відносини у ОСОБА_8 з невісткою були нормальні. ОСОБА_8 багато спілкувалася з невісткою по телефону. Чому невістка не доглядала за ОСОБА_8, свідку невідомо. Проте невістка працює і у неї четверо дітей, а у ОСОБА_8 були гроші, щоб платити іншим людям за догляд.

Стан здоров'я ОСОБА_8 був поганий, біля неї кожного дня з жовтня 2014 року була доглядальниця ОСОБА_10, яка допомагала їй за гроші, готувала їсти. Також ОСОБА_8 допомагали ОСОБА_11 та ОСОБА_18, її колишні квартирантки. Свідок ходила на базар, в магазин. ОСОБА_8 могла самостійно ходити по квартирі.

Свідок зазначила, що ОСОБА_8 здавала кімнату, продала свій будинок, після чого лягла до лікарні.

Ще до лікарні ОСОБА_8 їй подзвонила і сказала, що ОСОБА_6 з мамою вимагають укласти договір дарування квартири, проте вона відмовилась. ОСОБА_6 свідок ніколи не бачила, а її маму бачила 16 грудня в лікарні.

Свідок зазначила, що ОСОБА_8 не збиралася укладати договір довічного утримання, у неї було 70000 грн., за які вона могла наймати людей. Коштами ОСОБА_8 розпоряджалася ОСОБА_11. Про договір довічного утримання ОСОБА_8 нічого їй не казала.

Як повідомила свідок, у квартирі ОСОБА_8 один тиждень жила ОСОБА_12 - мама ОСОБА_6. У суботу ОСОБА_8 була сама, тому свідок її погодувала. В неділю свідок не прийшла, в цей час і постало питання про дарування.

У лікарню до ОСОБА_8 свідок ходила один раз на чотири дні, а кожного дня там були ОСОБА_18, ОСОБА_11 та ОСОБА_10, які за нею доглядали. У лікарні стан ОСОБА_8 погіршився, вона ходила по палаті на ходунках, перед 16 грудня 2014 року вона перестала ходити.

Останній раз свідок бачила ОСОБА_8 живою 16 грудня 2014 року. Свідок привезла їй в лікарню компот, ОСОБА_8 тоді майже не розмовляла, прошепотіла тільки, щоб вона йшла. Тоді у свідка склалося враження, що вона ОСОБА_8 більше живою не побачить. Через день ОСОБА_8 потрапила до реанімації і померла.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 суду вказала, що вона є подругою відповідача близько восьми років. Свідок є медсестрою та надавала медичні послуги ОСОБА_8 Якось ОСОБА_8 їй жалілася, що вона не потрібна друзям, що їм потрібна тільки її квартира. ОСОБА_8 казала, що невістка до неї не ходить, і якби їх хтось допомагав, то вона б цій людині переписала все. Восени вона запитала у свідка, чи немає сім'ї, яка б до неї добре ставилася і за нею доглядала, на що свідок відповіла, що ОСОБА_6 (відповідач) могла б це робити. В подальшому ОСОБА_8 зателефонувала свідку та попросила, щоб свідок привела ОСОБА_6, тому що вона голодна. Щоб відвідати ОСОБА_8 ключі від її квартири вони брали у сусідів, тому що ОСОБА_8 не могла ходити. ОСОБА_8 познайомилася з ОСОБА_6, та їй сподобалася. ОСОБА_6 також попросила свою маму ОСОБА_12 приїхати до ОСОБА_8, допомагати доглядати за нею. ОСОБА_8 була ними задоволена. Коли ОСОБА_8 була у лікарні, вона попросила свідка, щоб ОСОБА_6 прийшла до неї з ОСОБА_12 в лікарню. ОСОБА_8 сказала, що хоче, щоб її квартира перейшла до ОСОБА_6, а також казала, що хоче, щоб її ОСОБА_6 забрала до себе в Огородню. Після 15 грудня свідок ОСОБА_8 не бачила.

Також свідок зазначила, що кілька разів бачила у ОСОБА_8 її внука ОСОБА_2. ОСОБА_8 казала свідку, що невістка до неї не ходить, дітей до неї не пускає, хоч вона й відписала їм і квартиру, і дачу; що якби невістка за нею доглядала, вона б прописала їх усіх у своїй квартирі.

Свідок зазначила, що у лікарні ОСОБА_8 усіх впізнавала, жартувала, раділа, коли вони приходили. Свідок у лікарні була три рази, у лікарні ще була ОСОБА_16, ОСОБА_8 казала, що більше ніхто до неї не ходить. Коли ОСОБА_8 їхала в лікарню, то сказала, що буде думати про пансіон, але потім сказала, щоб її доглядала ОСОБА_6.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_15. суду вказала, що з жовтня 2014 року знімала у квартирі ОСОБА_8 кімнату. В іншій кімнаті жила ОСОБА_14. Коли свідок познайомилася з ОСОБА_8, вона сама ходила з візочком. Хто їй допомагав конкретно - свідок не знає, оскільки у квартирі було багато людей. Через короткий час ОСОБА_8 сказала, що прийдуть люди, які будуть за нею доглядати. Це були ОСОБА_6 і її мама - ОСОБА_12. ОСОБА_12 була у ОСОБА_8 з ранку до вечора, готувала їсти, проводила гігієнічні процедури, прибирала, прала. Пізніше ОСОБА_12 почала ночувати в квартирі в коридорі на кріслі, тому що ОСОБА_8 потрібна була допомога і вночі. ОСОБА_12 ночувала в квартирі чотири ночі. На початку листопада ОСОБА_8 поклали в лікарню. Ще до лікарні, в суботу, ОСОБА_8 подзвонила ОСОБА_19 і сказала, щоб та готувала документи для підписання договору довічного утримання або дарування на ОСОБА_6. В неділю пішли розмови про те, що ОСОБА_8 їде терміново в лікарню. В лікарню свідок не ходила. Один раз свідок телефонувала ОСОБА_8 і вона сказала, що приїде ОСОБА_12 за нею доглядати. ОСОБА_12 перед лікарнею поїхала, бо подруги ОСОБА_8 сказали, що її послуги не потрібні. Після смерті ОСОБА_8 у квартирі живе ОСОБА_6.

Також свідок повідомила, що ОСОБА_8 казала, що у неї є син і онуки, але вона їм не потрібна. Невістку в квартирі свідок не бачила. Свідок вказала, що ОСОБА_8 була задоволена доглядом з боку ОСОБА_6. ОСОБА_8 у спілкуванні була адекватна, всіма командувала, була в нормальному стані. Перед лікарнею ОСОБА_8 ходила з візочком і то не по всій квартирі, пам'ять у неї була хороша. ОСОБА_8 говорила, що вона шукає людей, які її будуть постійно доглядати взамін на квартиру.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11. суду вказала, що є подругою ОСОБА_8 близько 14 років. З ОСОБА_8 вони спілкувалися близько 1 разу на тиждень. У липні ОСОБА_8 була у лікарні у Рівненській області. У неї була мієлома, проблеми з хребтом. Після лікарні ОСОБА_8 практично лежала, на візочку перший час могла дійти до кухні та в туалет. ОСОБА_8 потребувала сторонньої допомоги, тому зверталася до знайомих за допомогою. ОСОБА_8 жалілася, що син і невістка їй не допомагають, зв'язку з сином не було. ОСОБА_8 намагалася знайти людей, які за квартиру будуть їй допомагати. У жовтні з'явилася ОСОБА_6. ОСОБА_8 казала, що буде укладати договір дарування, так людям спокійніше, але вони їй сказали, що краще укласти договір довічного утримання. Після аналізів ОСОБА_8 потрапила у лікарню, де за нею доглядала ОСОБА_16. Перед лікарнею ОСОБА_8 сказала ОСОБА_6, що за нею доглядатиме ОСОБА_16, а їй вона подзвонить. Потім у лікарні ОСОБА_8 вирішила викликати ОСОБА_6 та укласти з нею договір, тому що ОСОБА_6 їй сподобались і вона їм довіряла.

Свідок зазначила, що з серпня ОСОБА_8 вирішила, що вона взамін допомоги передасть квартиру. Свідок казала невістці, що потрібно допомагати ОСОБА_8, інакше вона втратить квартиру, але невістка сказала, що вона не може цього робити і на квартиру не розраховує.

В лікарні свідок була 2-3 рази на тиждень. ОСОБА_8 була слабувата, коли їй робили хімію. Потім їй різко покращало, лікар казав, що вона буде виписуватися. В день підписання договору довічного утримання свідок була присутня в лікарні. ОСОБА_8 сказала, що готова до укладення договору, попросила свідка прочитати договір, чи там все написано. Свідок читала договір. Нотаріус попросила написати заяву, ОСОБА_8 писала впевнено. Нотаріус читав ОСОБА_8 договір вголос, а вона на ліжку слухала. ОСОБА_8 розуміла свої дії, на питання свідка відповідала впевнено і твердо, що вона готова підписати договір, просто була слаба. Потім свідок була в лікарні через день і в той день, коли ОСОБА_8 повезли і реанімацію. В реанімації ОСОБА_8 дала розпорядження щодо грошей внуку ОСОБА_2. В лікарні ОСОБА_8 про невістку не згадувала.

Свідок стверджує, що договір довічного утримання ОСОБА_8 уклала, оскільки у неї не було грошових коштів, щоб розрахуватися за надання допомоги. ОСОБА_6 на ОСОБА_8 щодо укладання договору не тиснула.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, пояснення приватного нотаріуса, покази свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Судом встановлено, що 15 лютого 2013 року ОСОБА_8 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В., згідно з яким заповіла належну їй квартиру АДРЕСА_1, житловий будинок, розташований в АДРЕСА_2 та земельну ділянку, на якій він розташований, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_8, кожному в рівних долях, по 1/4 частині.

Як вбачається зі свідоцтв про народження, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_8, є дітьми ОСОБА_1 та ОСОБА_9

З пояснень сторін вбачається, що ОСОБА_9 є сином ОСОБА_8

З медичної карти стаціонарного хворого № 14136 вбачається, що 06 листопада 2014 року ОСОБА_8 госпіталізована до Київської міської клінічної лікарні № 9 з діагнозом мієломна хвороба.

10 грудня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Корсак А.Ю. посвідчено довіреність, якою ОСОБА_8 уповноважила ОСОБА_6 представляти її інтереси в підприємствах, установах, організаціях з питань реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 та з питань підготовки необхідних документів для укладення договору довічного утримання. В довіреності вказано, що у зв'язку з поганим самопочуттям ОСОБА_8, довіреність посвідчено у Київській міській клінічній лікарні № 9.

17 грудня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Корсак А.Ю. посвідчено договір довічного утримання, за яким ОСОБА_8 передала у власність ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1, взамін чого ОСОБА_6 зобов'язалася забезпечувати ОСОБА_8 утриманням та доглядом довічно.

В договорі зазначено, що відчужувач (ОСОБА_8.) уклав цей договір перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам'яті, розуміючи значення своїх дій та діючи добровільно, без погроз, примусу чи насильства, як фізичного, так і морального. Договір підписано у присутності нотаріуса, особу сторін встановлено, дієздатність перевірено. У зв'язку з поганим самопочуттям ОСОБА_8 договір посвідчено в Київській міській клінічній лікарні №9 за адресою м. Київ, вул. Ризька, 1.

На час посвідчення договору довічного утримання у квартирі була зареєстрована ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_9.

Одночасно з підписанням договору довічного утримання ОСОБА_8 17 грудня 2014 року власноручно написала заяву, зі змісту якої вбачається, що вона усвідомлюючи значення своїх дій просить оформити договір довічного утримання на ім'я ОСОБА_6, яка буде доглядати за нею довічно, у зв'язку з тим, що ОСОБА_8 хвора і довіряє ОСОБА_6, а не сину і не онукам, які її не відвідують і не дивляться за нею багато років (а.с. 164 зворот, т. 1).

ІНФОРМАЦІЯ_10 ОСОБА_8 у віці 64 роки померла. В довідці про причину смерті зазначено, що причиною смерті є мієломна хвороба. З матеріалів справи вбачається, що її похованням займалася відповідач.

З відповіді Київського міського психоневрологічного диспансеру № 3 від 31 липня 2015 року вбачається, що ОСОБА_8 на обліку у лікаря-психіатра не перебувала та за комп'ютерними даними за останні 5 років на обліку не перебувала.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта №905 від 23 жовтня 2015 року, під час підписання договору довічного утримання 17 грудня 2014 року ОСОБА_8 виявляла ознаки астенічного розладу соматогенного ґенезу (онкозахворювання) (F06.8 за МКХ-10), і за своїм психічним станом усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними. При дослідженні наданих на судово-психіатричну експертизу об'єктів експертизи не виявлено таких порушень психічних функцій ОСОБА_8, які б позбавили її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час підписання договору довічного утримання 17.12.2014 року. ОСОБА_8 під час підписання договору довічного утримання 17.12.2014 року усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними.

В мотивувальній частині вищезазначеного висновку експертами вказано, і ці висновки повністю узгоджуються з іншими наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_8 за життя на обліку психіатра не перебувала, по допомогу до даного спеціаліста не зверталася. Приблизно навесні 2014 року у неї було діагностовано онкологічне захворювання - «Мієломна хвороба». З 06.11.2014 і до дня смерті, підекспертна перебувала на стаціонарному лікуванні у гематологічному відділенні з діагнозом «Плазмоклітинна мієлома ІІІ Аст., дифузно-вогнищева форма, що протікає з анемією, деструктивними змінами в грудному відділі хребта. Гіпертонічна хвороба III ст., залишкові явища перенесеного гострого порушення мозкового кровообігу (2011р.), ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз, НК II ст.»

Під час перебування у відділенні, за три дні до смерті (ІНФОРМАЦІЯ_10), ОСОБА_8 уклала договір довічного утримання (17.12.2014) на користь ОСОБА_6 Згідно записів лікарів у медичній документації (МКСХ№23), у ОСОБА_8 безпосередньо напередодні, та в день підписання правочину, на тлі важкого соматичного стану, вираженого больового синдрому, відмічалася виражена слабкість, відсутність апетиту. Під час перебування у стаціонарі оглядалася неврологом, який виставляв їй діагноз (13.11.2014) «Постгерпетична нейропатія, больовий синдром. ХПМКП з вестибуло-атактичним синдромом, церебрастенією вираженою, з порушенням функції ходи, остеохондроз хребта розповсюджений на тлі виражених дистрофічно-дегенеративних змін, помірний больовий синдром». При цьому спеціаліст відмічав, що хвора «у свідомості, когнітивне зниження, астенізована, емоційно-лабільна, фіксована на власних відчуттях». При цьому будь-яких ознак порушеної свідомості, грубих розладів пам'яті, мислення, психотичної симптоматики (маячні, галюцинацій, тощо) лікарями не відмічалося. Незадовго до підписання правочину підекспертна підписувала довіреність, та відповідні заяви для забезпечення оформлення правочину (10.12.2014 - «Довіреність» для оформлення форми №3, «Заява» до правління кооперативу від 03.12.2014). Одночасно з підписанням правочину оформила додатково «Заяву», з власноруч написаним текстом, що підтверджував її волевиявлення.

При огляді її лікарем-психологом 18.12.2014, спеціаліст дійшов висновку, що особливості її психічних функцій (увага, особливості контакту, пам'ять, мислення) обумовлені астенічним синдромом. За день до смерті хвора перебувала у відділенні реанімації, де, описуючи її стан, чергові лікарі відмічали, що вона «в сознании, адекватна, контактна», і лише в день смерті, відмічалися загальмованість, відсутність продуктивного контакту.

Наявна у ОСОБА_8 на момент підписання правочину психопатологічна симптоматика відповідає діагностичним критеріям астенічного розладу соматогенного ґенезу - F 06.8 відповідно Міжнародної класифікації хвороб 10-го перегляду. Даний психічний розлад, в момент підписання ОСОБА_8 правочину, не супроводжувався порушенням свідомості, грубими порушеннями пам'яті, мислення, критичних здібностей, будь-якими психотичними психопатологічними симптомами (маячня, галюцинації, тощо), та не позбавляв її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Здатність підекспертної усвідомлювати в період підписання правочину значення своїх дій, та можливість керувати ними, підтверджують свідки, що допитані в судовому засіданні 28.04.2015 - ОСОБА_13, ОСОБА_15., ОСОБА_11., ОСОБА_16., які розповідали, що бажання укласти договір довічного утримання ОСОБА_8 висловлювала задовго до моменту підписання правочину, коли її стан через хворобу значно погіршився, і вона не могла вже себе обслуговувати. Перебуваючи в лікарні з власної ініціативи здійснила всі необхідні для укладання правочину кроки, що свідчить про усвідомлення нею наслідків правочину. Крім того, розповідаючи про загальний стан підекспертної в день укладання правочину, та в період безпосередньо перед ним, свідки зазначали, що ОСОБА_8, незважаючи на її слабкість, важкий, через хворобу та лікування стан, була «адекватною», «всіх впізнавала», зрозуміло виражала свої думки. Ствердження позивача ОСОБА_1, що ОСОБА_8 отримуючи «сильнодіючі ліки» не мала можливості правильно розуміти наслідки правочину, не могла керувати своїми діями при укладанні договору довічного утримання 17.12.2014р., не знаходять свого підтвердження у медичній документації.

На підставі викладеного (показань свідків, змісту оспорюваного договору, пояснень приватного нотаріуса Корсак А.Ю., власноручно написаної заяви ОСОБА_8 від 17 грудня 2014 року, висновку судово-психіатричного експерта №905 від 23 жовтня 2015 року) судом встановлено, що ОСОБА_8 у момент вчинення оспорюваного правочину усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними та що її волевиявлення на укладення правочину було вільним.

За таких обставин підстави для визнання оспорюваного правочину недійсним відсутні, тому позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 203, 215, 225 ЦК України, ст. ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України,

вирішив:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2, малолітньої ОСОБА_3, неповнолітнього ОСОБА_4, неповнолітньої ОСОБА_5, до ОСОБА_6, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Корсак Анжела Юріївна, про визнання недійсним договору довічного утримання, укладеного 17 грудня 2014 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_6, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Корсак Анжелою Юріївною.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Апеляційного суду м. Києва через Оболонський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М.М. Маринченко