АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3511/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Коробенко С.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2016 року колегія суддів судової палати по розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі

головуючого: судді Білич І.М

суддів Болотова Є.В., Поліщук Н.В.

при секретарі Горбачовій І.В.

за участю: позивача ОСОБА_3

представника позивача ОСОБА_4

розглянувши в відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк «Софійський» на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 8 грудня 2015 року

в справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Софійський» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу стягнення моральної шкоди.

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищевказаним позовом обґрунтовуючи свої вимоги тим, що у грудні 2014 року його було зараховано на посаду заступника начальника операційного управління ПАТ «Банк «Софійський», а з 05 лютого 2015 року його було переведено на посаду начальника Київського відділення №1 ПАТ «Банк «Софійський». 17 липня 2015 року до нього звернувся клієнт банку, який повідомив про зникнення матеріальних цінностей. У зв'язку з цим було проведено службове розслідування і за його результатами прийнято наказ від 21.07.2105 року про звільнення за одноразове грубе порушення трудових обов'язків згідно з п.1 ст. 41 КЗпП України. Проте, він не погоджується із обґрунтованістю наказу про своє звільнення, зазначаючи, що не порушував трудову дисципліну та свої посадові обов'язки. А тому підстав для його звільнення за п.1 ст. 41 КЗпП України не було. А відтак, ставив питання про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також моральної шкоди у розмірі 30 000 гривень.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 8 грудня 2015 року позов було задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_3 на посаді начальника Київського відділення № 1 Публічного акціонерного товариства «Банк Софійський» з 22 липня 2015 року, визнано протиправним його звільнення на підставі наказу №20/121ок від 20 липня 2015 року.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Банк Софійський» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22 липня 2015 року по 08 грудня 2015 року в розмірі 61894,84 гривень (з вирахуванням усіх обов'язкових податків, платежів та зборів).

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Банк Софійський» на користь ОСОБА_3 в якості відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 2 000 гривень.

У іншій частині позову відмовлено.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_3 на роботі та в частині стягнення середнього заробітку за один місяць.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду представник відповідача подала апеляційну скаргу. Де ставила питання про його скасування та постановлення нового про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. Вказуючи при цьому, що судом першої інстанції були порушені норми матеріального та процесуального права.

Позивач у судовому засіданні не визнав подану апеляційну скаргу, заперечував проти її задоволення.

Відповідач будучи належним чином повідомленим про розгляд справи у судове засідання не з'явився, поважність причин своєї неявки суду не повідомив ( а.с . 202)

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в відсутність відповідача в силу вимог ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб що зявилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляцій ний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Судом при розгляді справи було встановлено що ОСОБА_3 був прийнятий на посаду заступника начальника операційного управління ПАТ «Банк «Софійський», а з 05 лютого 2015 року позивача переведено на посаду начальника Київського відділення №1 ПАТ «Банк «Софійський».

21 липня 2015 року ОСОБА_3 звільнено з посади згідно наказу № 20/121 ок від 20.07.2015 року на підставі п.1 ст. 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов'язків.

Суд першої інстанції задовольняючи позов виходив з того, що звільняючи позивача з роботи у відповідності до п. 1 ст. 41 КЗпП України відповідач у наказі не зазначив, яке саме грубе порушення трудових обов'язків вчинено ОСОБА_3 Саме по собі посилання при проведенні службового розслідування на Положення банку, не доводить винність дій позивача, які б давали підстави для звільнення за одноразове грубе порушення трудових обов'язків.

Приймаючи рішення щодо поновлення, суд за правилами ч.2 ст.235 КЗпП України одночасно прийняв рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Так як середньоденна заробітна плата позивача перед звільненням складала 631,58 гривень, то розмір середнього заробітку за час вимушеного, прогулу з 22 липня 2015 року по 08 грудня 2015 року включно склав 61894,84 гривень (98 днів х 631,58 гривень - згідно з п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100).

Також суд вважав, що з урахуванням ст. 237-1 КЗпП України підлягає стягненню з відповідача в якості компенсації за заподіяну моральну шкоду на користь позивача сума в розмірі 2000 гривень.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідач звертаючись до суду з апеляційною скаргою вказував на те, що суд першої інстанції вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, мав би виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено та яку завдано ( могло бути завдано) ним шкоду, але суд в рішенні навів лише загальні доводи позивача, та замість викладення обставин, що призвели до звільнення позивача та аналізу чи були дії позивача 17.07.2015 року порушенням трудових обов'язків, обмежився фразою лише в тексті рішення. У той час як представник відповідача в судовому засіданні звертав увагу, що вимоги відповідального зберігання та майнового найму індивідуальних сейфів для збереження цінностей та документів клієнтів встановлюється Національним банком, а залишення дверей загального сейфу відчиненими ( навіть при наявності окремих замків на кожній з індивідуальних ячеєк) збільшує ризик несанкціонованого доступу до сейфів клієнтів, що цей ризик не виникає, якщо двері загального сейфу були б зачиненими.

Колегія суддів вважає, що зазначені доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на матеріалах справи, а саме:

Як вбачається з акту, проведення службового розслідування від 20.07.2015 року комісія прийшла до висновку, що позивач як начальник Київського відділення № 1 порушив - розділ «повинен знати та виконувати свої посадові інструкції»; - розділ «основні завдання за результати» своєї посадової інструкції.

У зв'язку з чим комісія прийшла до висновку, що ОСОБА_3 за неповне проведення ідентифікації клієнтів банку заслуговує дисциплінарного стягнення - догани

За грубе порушення своїх посадових обов'язків 17 липня 2015 року під час обслуговування клієнтів Київського відділення № 1 ПАТ «Банк «Софіївський», які орендували індивідуальні сейфи, що можливо призвело до крадіжки цінностей клієнта банку, заслуговує на звільнення ( а.с. 41) за одноразове грубе порушення трудових прав.

Відповідно до п. 1 ст. 41 КЗпП України - трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірвано також у випадках одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності ( філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками.

Обов'язки начальника відділення ( посада яку обіймав позивач) визначені посадовою інструкцією, яка також передбачає відповідальність посадової особи за певні порушення, перелік яких наведено в ній.

Крім того, Положення про надання послуг відповідального зберігання та майнового найму індивідуальних сейфів для зберігання цінностей та документів клієнтів є внутрішнім нормативним актом банку, який визначає порядок та організацію здійснення операцій з надання таких послуг.

У той же час ні акт службового розслідування, ні наказ про звільнення позивача не містить у собі посилань на пункти, статті посадової інструкції працівника та Положення, які були порушені ОСОБА_3 саме 17.07.2015 року та давали б підстави вважати їх одноразовим грубим порушенням трудових обов'язків і були підставою для звільнення за п. 1 ст. 41 КЗпП України при виконанні ним службових обов'язків.

На думку колегії суддів не може бути також скасовано рішення з підстав апеляційної скарги щодо зазначення судом першої інстанції посилань на п. 8.3 Положення в той час як такий пункт відсутній взагалі, як і те, що в структурі банку відсутня така структурна одиниця як « Київська філія №1» про яку суд зазначив в своєму рішенні.

З урахуванням того, що мотивувальній частині судом першої інстанції ( а.с. 148) вказувалось на порушення п. 3.8 Положення, а також зазначалась посада позивача - як начальник Київського відділення №1 ПАТ «Банк «Софіївський». У зв'язку з чим, колегія суддів вважає, що зазначені обставини за нормами ЦПК можуть бути усунені в інший спосіб, а не шляхом скасування рішення суду.

Вказуючи в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції безпідставно прийшов до висновку що « .. приміщення депозитарію не містить спеціальної оперативної кімнати, в якій клієнт банку мав би користуватись виносним боксом зі свого індивідуального сейфу, у зв'язку з чим це відбувалось у тому ж приміщенні депозитарію, де розміщені сейфи» відповідач будь-яких доказів з урахуванням дотримання вимог ст. 58 - 59 ЦПК України на їх підтвердження до суду не надав. Хоча у відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст.ст. 303, 304,305, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Софійський» відхилити.

Рішення Солом'янськогорайонного суду м. Києва від 8 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: