Провадження № 2/761/1848/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі: головуючого - судді Гуменюк А.І.

при секретарі Бешировій Ж.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності та визнання правочинів такими, що виконані, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - Позивач) 28 вересня 2015 року звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі - Відповідач) про визнання права власності та визнання правочинів такими, що виконані.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 08 жовтня 2008 року між ним та Відповідачем було укладено договори позики № 1 та № 2 на загальну суму 117 000 доларів США. Позивач раніше звертався до суду та рішенням суду присуджено стягнути з Відповідача на користь Позивача 1 131 446 грн. 00 коп., яке набрало законної сили. Зазначив, що Відповідач ухиляється від виконання вказаного судового рішення та виконання боргових зобов'язань перед Позивачем. Зауважив, що Відповідачу на праві власності належить будинок 1953 року побудови, загальною площею 102,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який Відповідач передала Позивачеві в безоплатне користування. Позивач вважає, що через тривале невиконання Відповідачем умов договорів позики, у Позивача виникло право на визнання за ним права власності на вищевказаний будинок, а також земельну ділянку, на якій він знаходиться. Просив суд ухвалити судове рішення, яким визнати за Позивачем право власності на будинок та земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

У ході судового розгляду справи, Позивач уточнив позовні вимоги. В заяві про уточнення позовних вимог від 15 лютого 2016 року, Позивач, з підстав зазначених у позовній заяві, просив суд визнати за Позивачем право власності на житловий будинок під літерою «А», цегляний, житловою площею 66,8 кв.м., гараж під літерою «Б», сарай з погребом під літерою «В», сарай під літерою «Г», вбиральню під літерою «Д», спорудження № 1-4, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1; визнати за Позивачем право власності на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; визнати Договір позики № 1 на суму 45 000 доларів США від 08 жовтня 2008 року, укладений між Позивачем та Відповідачем таким, що виконаний; визнати Договір позики № 2 на суму 72 000 доларів США від 08 жовтня 2008 року, укладений між Позивачем та Відповідачем таким, що виконаний.

У судовому засіданні Позивач позов з підстав, зазначених у позовній заяві, з урахуванням уточнень, підтримав, просив суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідач, повідомлена в установленому законом порядку, у судове засідання не з`явилася. Про місце, день та час судового розгляду неодноразово повідомлялася належним чином. Про причини неявки суд не повідомила, представника з належними повноваженням для участі у справі до суду не направила. Клопотання про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи за її відсутності, як і заперечень на позов, до суду не подавала.

Суд знаходить можливим розгляд справи за відсутності Відповідача, враховуючи той факт, що Позивач не заперечував проти розгляду справи за відсутності сторони Відповідача.

Заслухавши пояснення Позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд знаходить позов таким, що не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною 2 статті 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника.

Згідно зі статтею 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що 08 жовтня 2008 року між ОСОБА_1 та громадянкою Російської Федерації ОСОБА_4 було укладено Договір позики № 1, за яким Позивач передав Відповідачу у позику 45 000 доларів США строком повернення до 08 жовтня 2009 року, та того ж дня, 08 жовтня 2008 року між ОСОБА_1 та громадянкою Російської Федерації ОСОБА_4 було укладено Договір позики № 2, за яким Позивач передав Відповідачу у позику 72 000 доларів США строком повернення до 31 грудня 2009 року (а.с. 28).

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 31 липня 2012 року у справі № 2-1708/12 з ОСОБА_2 присуджено на користь ОСОБА_1 заборгованість за Договором позики № 1 від 08 жовтня 2008 року у сумі 358 695 грн., а також судові витрати, пов'язані із розглядом справи (а.с. 8-9).

Згідно рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 06 листопада 2012 року у справі № 2609/23038/12 з ОСОБА_2 присуджено на користь ОСОБА_1 заборгованість за Договором позики № 2 від 08 жовтня 2008 року у сумі 575 496 грн., а також неустойку за договором про юридичні послуги по продажу об'єкту нерухомого майна від 03 жовтня 2008 року в сумі 191 832 грн. 00 коп. та судові витрати, пов'язані із розглядом справи

Згідно з частиною 1 статті 10 Цивільного кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до статті 57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом частини 1 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Позивач вважає, що через тривале невиконання Відповідачем умов договорів позики, у нього виникло право на визнання за ним права власності на вищевказаний будинок, а також земельну ділянку, на якій він знаходиться.

Суд не приймає правову позицію Позивача, оскільки визнання права власності на об'єкт нерухомого майна в рахунок погашення заборгованості за договором позики суперечить цивільно-правовій природі договору позики, тим самим, такий спосіб виконання грошового зобов'язання за договором позики не передбачено цивільним законодавством.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги у цілому є необґрунтованими, а позов - таким, що не підлягає задоволенню.

З урахуванням викладеного, на підставі статей 1046, 1047, 1049 Цивільного кодексу України, керуючись статями 10, 11, 13, 57, 60, 88, 209, 212- 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності та визнання правочинів такими, що виконані - в і д м о в и т и у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а у разі, якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків або після розгляду справи в апеляційному порядку Апеляційним судом м. Києва, якщо воно не буде скасоване.

СУДДЯ :