Справа № 161/4544/16-ц
Провадження № 2/161/2198/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2016 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Ковтуненка В.В.,

при секретарі Царюк Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Луцьк цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до державного нотаріуса Луцької РДНК ОСОБА_2 про скасування відмови державного нотаріуса,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що впродовж з 01 травня 1998 року і по 02 червня 2012 року, вона та її чоловік ОСОБА_3 більше 14 років проживали однією сімєю в приватному деревяному 46-річному будинку №36, по вулиці Зеленій в с. Піддубці, Луцького району, Волинської області, який на даний час потребує ремонту. Вони мали спільний побут, взаємні права та обов'язки і мали право на нову сімю у відповідності до ст. 291 с. 1 ЦК України "Фізична особи незалежно від віку та стану здоровя має право на сімю", окрім того, вони вели спільне домашнє господарство, використовували на свій розсуд спільний сімейний пенсійний бюджет, за спільні гроші ремонтували вищевказане помешкання, купували продукти харчування, одяг, взуття, медикаменти та інші побутові товари, купили телевізор "Весна", газовий балон та газову плитку, заготовляли насіння і дрова, наймали сільськогосподарську техніку для посіву, вирощування та збору вражаю, утримували свині, кози, індики, гуси, качки, кури, котів та собачок, оплачували електропостачання, позивач особисто за свої власні пенсійні кошти купила сажанці і посадила біля дому 7 горіхів, 3 абрикоси, 4 яблуні, одну грушу, кущі смородини та паричок. Це бачили усі сусіди, їм ніхто не допомагав і вони проживали та виживали за свої власні пенсійні, сімейні, обоюдні кошти, хоча не перебували в зареєстрованому шлюбі. 20 червня 2003 року, під час спільного сімейного проживання, на наше прохання за розпорядженням Луцької районної державної адміністрації №124 її чоловік ОСОБА_3 отримав державний акт на право приватної власності на землю серії Б-1 "116392, тобто право володіти та розпоряджатися земельною ділянкою загальною площею 5,56 гектарів на території Піддубцівської сільської ради, яка була поділена на три частини, а саме: земельна ділянка №467 (рілля) площею 2,50 га., земельна ділянка №468-а (рілля) площею 1,97 га., та земельна ділянка №468-6 (рілля) площею 1,09 га. Вказаний державний акт був зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №389 Луцької районної державної адміністрації, підписаний головою названої адміністрації Науменком та скріплений гербовою печаткою Луцької районної державної адміністрації. Названою земельною ділянкою площею 5,56 га вони разом з чоловіком спільно володіли та розпоряджались з червня 2003 року і по червень 2012 року, користується сама одноосібно, згаданий державний акт на землю вона нікому не надавала, інших спадкоємців на цю земельну ділянку не бачила і не знає, рахує себе тільки єдиним спадкоємцем на даний час. 14 травня 2008 року ОСОБА_3 звернувся в Піддубцівську сільську раду з заявою, де секретар Піддубцівської сільської ради, Луцького району ОСОБА_4 посвідчив заповіт чоловіка, по якому він заповів позивачу особисто земельну ділянку площею 2,50 га в с. Пуддубці, Луцького району, а решту залишив собі. В подальшому, 08 жовтня 2012 р., замість втраченого оригінала заповіту №122 секретар Піддубцівської сільської ради ОСОБА_5 видав дублікат заповіту, що мав силу оригіналу, обидва заповіти підписані секретарем Піддубцівської сільської ради ОСОБА_4 і ОСОБА_5 і скріплені гербовою печаткою Піддубцівської сільської ради. 2 червня 2012 року її чоловік ОСОБА_3 в їх помешканні помер у віці 72 роки, а позивач залишилась проживати в спільному будинку № 36 по вулиці Зеленій в с. Піддубці одна, в ньому постійно зареєстрована (прописана) і проживає біля 17 років, тобто внаслідок смерті її чоловіка з 02 червня 2012 року відкрилась для неї спадщина. 27 липня 2012 року син її померлого чоловіка - ОСОБА_6, проживаючий в ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся з заявою до приватного нотаріуса Бершадського районного нотаріального округу про те, що майно батька приймає в спадщину. В першому абзаці своєї заяви заявив, що окрім нього ще є спадкоємцем ОСОБА_1, тобто позивач. Його заява була зареєстрована в реєстрі №629, а 02 жовтня 2012 року надійшла в Луцьку районну державну нотаріальну контору за №648 В 13 год. 03 хв., і перебуває у спадковій справі №153/2012. В подальшому, 29 листопада 2012 року ОСОБА_6 написав дві заяви, які надійшли за №821 в Луцьку районну державну нотаріальну контору про те, що він відкликає свою першу заяву від 27 липня 2012 р. і відмовляється від частки спадщини, тобто він визнав другого спадкоємця - ОСОБА_1 як одного спадкоємця. 07 вересня 2012 р., через три місяці після смерті чоловіка ОСОБА_7, позивач також звернулася в Луцьку районну державну нотаріальну контору про видачу свідоцтва на спадщину, однак нотаріус ніякого свідоцтва не видав. Вказана заява була зареєстрована в Піддубцівській сільській раді за №786/02-14 від 02 жовтня 2012 року і надіслана нотаріусу також 02 жовтня 2012 року за №647 в 13 год. 02 хв., тобто раніше ОСОБА_6 на 1 хвилину і перебуває в тій же спадковій справі №153/2012. Довідкою Піддубцівської сільської ради №887 від 03 грудня 2012 р. в пункті №4 стверджується, що "спадкоємці ОСОБА_6 та ОСОБА_1 прийняли спадщину шляхом подачі заяви в нотаріальну контору про відкриття спадщини", по даних вказаної сільської ради інших спадкоємців на майно її чоловіка немає. Довідка підписана особисто сільським головою ОСОБА_8 Перевіривши всі документи, державний нотаріус Луцької районної державної контори ОСОБА_2 02 жовтня 2012 р. відкрила спадкову справу №153/2012, індекс справи 02-14 до майна померлого чоловіка ОСОБА_7. Таким чином, позивач не відмовляється від спадщини, прийнявши успадкування земельної ділянки площею 2,50 га. в с. Піддубці по заповіту, має право на інші частини описаних земельних ділянок, а також на вказаний деревяний 46-річний житловий будинок. Прийнявши спадщину по Заповіту на земельну ділянку розміром 2,50 га., що розташована на території Піддубцівської сільської ради, 21 березня 2016 року по пошті з повідомленням позивач направила письмову заяву з додатками державному нотаріусу ОСОБА_2 з проханням видати свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки № 467 площею 2,50 га по Заповіту, №468-а площею 1,97 га та №468-6 площею 1,09 га по закону, а також на деревяний 46-річний житловий будинок, №36 по вулиці Зеленій в селі Піддубці, Луцького району. Державний нотаріус ОСОБА_2 22 березня 2016 року за №335/01-16 без обґрунтованої мотивованої постанови у вчинені нотаріальних дій направила по пошті відписку-лист в якому зазначає, що на спадкове майно ОСОБА_3 є вже інші власники та спадкоємці, хоча в спадковій справі №153/2012 від 02 жовтня 2012 року, заведеної нею особисто, окрім ОСОБА_6 (який відмовився від частки спадщини) та ОСОБА_1 інших спадкоємців не має, звідки така підпільна інформація у державного нотаріуса ОСОБА_2, позивачу невідомо. Просить суд зобовязати державного нотаріуса Луцької районної державної нотаріальної контори ОСОБА_2 змінити правовідносини і видати позивачу слідуючі свідоцтва про право на спадщину: свідоцтво про право на спадщину по Заповіту №122 від 14 травня 2008 р. на земельну ділянку №467 (рілля) площею 2,50 га; свідоцтво про право на спадщину по Закону на земельну ділянку №468-а (рілля) площею 1,97 га; свідоцтво про право на спадщину по Закону на земельну ділянку №468-6 (рілля) площею 1,09 га; всі земельні ділянки вказані в державному акті на право приватної власності на землю серії Б-І №116392 від 20 червня 2003 р. і розташовані на території Піддубцівської сільської ради Луцького району, Волинської області і належали раніше її чоловіку ОСОБА_3; свідоцтво про право на спадщину по Закону на житловий будинок №36 по вулиці Зеленій в с. Піддубці, Луцького району, Волинської області.

В судовому засіданні позивач та її представник заявлений позов підтримали з підстав, викладених в позовній заяві. Просили суд зобовязати державного нотаріуса Луцької районної державної нотаріальної контори ОСОБА_2 винести постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій за наслідками розгляду заяви від 18 березня 2016 року. В подальшому в судове засідання не зявилися, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлялися належним чином. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Зазначає, що оскільки всі спірні питання по спадковому майну ОСОБА_3, який помер 06 червня 2012 року спадкоємці вирішили через суд, то постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії не видавалась.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до статті 49 Закону України «Про нотаріат» на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов'язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Судом при розгляді справи встановлено, що 22 березня 2016 року на адресу Луцької районної державної нотаріальної контори надійшла заява ОСОБА_1 про видачу свідоцтв про право на спадщину після смерті ОСОБА_7 (а.с. 28)

Також судом встановлено, що 22 березня 2016 року державним нотаріусом Луцької районної державної нотаріальної контори ОСОБА_2 була складена відповідь на заяву ОСОБА_1 Як вбачається із змісту відповіді, що Луцька районна державна нотаріальна контора повідомляє ОСОБА_1, що її заява отримана 22 березня 2016 року і на спадкове майно ОСОБА_3 є вже інші власники та спадкоємці (а.с. 29).

Також судом встановлено, що постанова про відмову ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії державним нотаріусом Луцької районної державної нотаріальної контори ОСОБА_2 не видавалась, оскільки всі спірні питання по спадковому майну ОСОБА_3, який помер 06 червня 2012 року спадкоємці вирішили через суд. Про що відповідач ствердив у поданій до суду заяві (а.с. 49). При цьому, статтею 49 Закону України «Про нотаріат» на нотаріуса покладено обовязок винести постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, якщо у їх вчиненні відмовлено. Крім того, чинним законодавством не передбачено такої підстави для звільнення нотаріуса від обовязку винести постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, як «відсутність спірних питань між спадкоємцями».

Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що статтею 49 Закону України «Про нотаріат» на нотаріуса покладено обовязок винести постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, якщо у їх вчиненні відмовлено. Однак державний нотаріус Луцької районної державної нотаріальної контори ОСОБА_2, розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу свідоцтв про право на спадщину після смерті ОСОБА_7 та фактично відмовивши у вчиненні нотаріальних дій, не виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обємі.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Судом при розгляді справи встановлено, що ОСОБА_1 як позивач по справі звільнена від сплати судового збору відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» як інвалід ІІ групи.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції від 01 вересня 2015 року № 3674-17 за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, сплачується ставка судового збору в розмірі 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, що в гривневому еквіваленті становить 551,20 гривень.

Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, тому він стягується з відповідача в дохід держави. При цьому розмір судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру становить 551,20 гривень. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь держави судового збору в сумі 551,20 гривень.

Керуючисьст.ст. 49, 50 Закону України «Про нотаріат»,ст.ст.10, 14, 57, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до державного нотаріуса Луцької РДНК ОСОБА_2 про скасування відмови державного нотаріуса задовольнити повністю.

Зобовязати державного нотаріуса Луцької РДНК ОСОБА_2 винести постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 18 березня 2016 року про видачу свідоцтв про право на спадщину після смерті ОСОБА_7.

Стягнути здержавного нотаріуса Луцької РДНК ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 551,20 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: В.В. Ковтуненко