АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

27 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Саліхова В.В.,Семенюк Т.А.

при секретарі: П'ятничук В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дарницького районного суду м.Києва від 04 липня 2016 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,ОСОБА_3 про стягнення боргу ,-

ВСТАНОВИЛА :

У грудні 2015 року позивач звернувся до суду із даним позовом до відповідача.

Просив , з урахуванням уточнень, стягнути з відповідачів солідарно на його користь основний борг в сумі 1 758 802 гривень 50 коп., що є грошовим еквівалентом для 75 000 доларів США, 3 % річних від простроченої суми в розмірі 30 935 грн. 64 коп., інфляційні втрати, - 54 307 грн. 61 коп. та понесені збитки у вигляді упущеної вигоди від простроченої суми у розмірі 165 296 грн. 00 коп.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 12 квітня 2006 року він передав відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 30 000 доларів США. При фактичному одержанні вказаної суми позичальником була надана розписка від 12.04.2006 року. Згідно зазначеної розписки відповідач неодноразово звертався до нього, щоб позичити грошові кошти, про що були зроблені відповідні записи: 19.04.2006 р.- 10 000 доларів США, 21.04.2006р. - 9 000 доларів США;- 25.04.2006р. - 1 000 доларів США; 31.05.2006р. - 20 000 доларів США; 13.07.2006р. - 5 000 доларів США. Загальний розмір боргу відповідача перед ним складає 75 000 дол. США,однак останній не дивлячись на вимоги повернути грошові кошти ,їх не повертає. Вважав ,що відповідачка має нести солідарну відповідальність з відповідачем за повернення боргу як його дружина.

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 04.07.2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про задоволення його позовних вимог у повному обсязі. Посилається на незаконність та необгрунтованість судового рішення,невідповідність висновків суду обставинам справи,безпідставне не урахування судом розписки відповідача якою він підтверджує отримання грошових коштів у загальному розмірі 75 000 дол.США.

В суді апеляційної інстанції представник позивача- ОСОБА_7 апеляційну скаргу підтримав з підстав наведених в ній .

Відповідач ОСОБА_2 та його представник за довіреністю ОСОБА_4 просили апеляційну скаргу відхилити.Зазначали,що ніяких грошей у борг у позивача відповідач не позичав .

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги,перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів вважає,що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з того,що подана позивачем розписка не дає підстав для висновку про укладення сторонами договору позики й тому до правовідносин, що склалися між сторонами, не можна застосувати положення ст.ст.1046,1047,1049 ЦК України якими позивач обгрунтовував свої вимоги.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погоджується.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов'язанням її повернення та дати отримання коштів.

Як убачається з розписки наданої позивачем 12.04.2006 року ОСОБА_2 взяв у ОСОБА_1 30 000 дол. США ; 19.04.2006 р.- 10 000 доларів США, 21.04.2006р. - 9 000 доларів США;- 25.04.2006р. - 1 000 доларів США; 31.05.2006р. - 20 000 доларів США; 13.07.2006р. - 5 000 доларів США.

Зазначена розписка про отримання грошових коштів не містить зобов'язання про їх повернення, в ній не зазначено умов на яких бралися грошові кошти, порядок та строк їх повернення.

Відповідач заперечував отримання грошей у борг та зазначав,що ці кошти передані йому за надані послуги.

Інших доказів сторонами не подано ані до суду першої,ані до суду апеляційної інстанції.

За таких обставин колегія суддів вважає висновок суду про те,що вказана розписка не свідчить про укладання між сторонами договору позики,а відтак відсутні підстави для застосування тих норм права на які послався позивач та стягнення грошових коштів як боргу за договором позики, вірним та таким ,що узгоджується з правовою позицією висловленою Верховним судом України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 ,яка в силу ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права та для всіх судів України.

Доводи апеляційної скарги таких висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають. Посилання на не неправильну оцінку судом поданої в якості доказу розписки є безпідставними.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції вважає,що висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції щодо пред'явлених у рамках даної справи позовних вимог повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення .

Обставин, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м.Києва від 04 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення ,але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий :

Судді :

Справа № 753/22910/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/ 11301 /2016

Головуючий у суді першої інстанції: Даниленко В.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.