Справа № 128/1924/15-ц Провадження № 22-ц/772/1023/2016Головуючий в суді першої інстанції Карпінська Ю. Ф.
Категорія 59Доповідач Марчук В. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючої: Марчук B.C.

Суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.

при секретарі: Сніжко О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за поданням державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Вінницького районного управління юстиції ОСОБА_2 про тимчасове обмеження особи (боржника) у праві виїзду за межі України до виконання нею своїх зобов'язань, за апеляційною скаргою представника скаржника ОСОБА_3 за довіреністю - ОСОБА_4 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 3 червня 2015 року, -

В с т а н о в и л а :

У червні 2015 року державний виконавець відділу державної виконавчої служби Вінницького районного управління юстиції ОСОБА_2 звернувся в суд з поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України до виконання нею своїх зобов'язань.

Подання мотивоване тим, що у відділі ДВС Вінницького РУЮ знаходиться виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 127/18851/13-к від 21.10.2014 року, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області, про стягнення коштів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 в сумі 152 463,60 грн. Постанову про відкриття виконавчого провадження винесено 01.12.2014 року. В постанові було надано строк для самостійного виконання рішення суду до 09.12.2014 року. Згідно відповіді ДПС України від 02.12.2014 року за № боржником рахунків у банках чи банківських установах не відкрито. Відповідно до відповіді ДПС України від 02.06.2014 року за № інформація про отримання боржником доходів відсутня. Згідно відповіді ПФУ від 01.12.2014 року за № боржник пенсію не отримує. Також відповідно до відповіді ПФУ від 01.12.2014 року за № інформації про трудові та цивільно-правові договори боржника, останнє місце роботи не знайдено. Згідно відповіді КП «ВООБТІ» за № 2855/2/01-7/14 від 08.12.2014 року право власності на об`єкти нерухомого майна за адресою: с. Лука-Мелешківська, вул. Н.Нагірна, 8-В, Вінницького району Вінницької області до 31.12.2012 року не зареєстроване. Відповідно до відповіді Управління ДМС України у Вінницькій області від 09.12.2014 року ОСОБА_3 документована паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії ЕТ 265795, який дійсний до 02.09.2021 року. Згідно довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 80133963 від 12.12.2014 року відомості відсутні. Відповідно до відповіді Управління Держземагентства у Вінницькому районі Вінницької області земельних ділянок, зареєстрованих за боржником, не виявлено. Відповідно до відповіді Державної інспекції сільського господарства у Вінницькій області від 24.12.2014 року техніки за боржником не зареєстровано.

14.04.2015 року здійснено виїзд за адресою місця реєстрації боржника з метою перевірки майнового стану, опису, арешту та примусової реалізації майна, яке належить боржнику на праві власності, в рахунок погашення боргу, двері будівлі ніхто не відчинив, залишено виклик.

27.05.2015 року до відділу надійшла заява стягувача, в якій він просив обмежити ОСОБА_3 у праві виїзду, так як йому стало відомо, що вона хоче виїхати до своєї дочки в Польшу.

28.05.2015 року здійснено повторний виїзд за адресою місця реєстрації боржника з метою перевірки майнового стану та зі слів ОСОБА_6, який проживає за даною адресою, встановлено, що ОСОБА_3 за цією адресою зареєстрована, але не проживає з 20.12.2013 року, місце знаходження її невідоме, про що було складено відповідний акт.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 3 червня 2015 року подання державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Вінницького районного управління юстиції Вінницької області задоволено.

Не погодившись з даною ухвалою суду, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 оскаржив її в апеляційному порядку, як постановлену з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає не доведеним факт ухилення боржника від виконання рішення суду. Просить оскаржувану ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою в задоволенні подання відмовити в повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Як видно з оскаржуваної ухвали суду, розгляд подання відбувся без участі державного виконавця, всупереч вимозі ч.2 ст. 377-1 ЦПК України. А в Узагальненні судової практики Верховного Суду України за 2014 рік щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вказано, що за змістом ч.2 ст.377-1 ЦПК України вирішення питання про тимчасове обмеження конституційного права за поданням державного виконавця за відсутності останнього не є виправданим, оскільки саме він зобов'язаний довести суду необхідність такого обмеження.

При розгляді вказаного подання, участь державного виконавця була необхідна, для доведення обставин щодо ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням.

Саме ухилення від виконання зобов`язань, є підставою для звернення виконавця до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України, про що сказано у п.18 ч.3 ст. 11 Закону України.

Проігнорувавши дану вимогу процесуальної норми права, суд допустився наступних помилок.

Як видно з оскаржуваної ухвали, суд задовольняючи подання державного виконавця, виходив з обставин, щоу відділі ДВС Вінницького РУЮ перебуває на виконанні виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 127/18851/13-к від 21.10.2014 року, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області, про стягнення коштів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 в сумі 152 463,60 грн. Постанову про відкриття виконавчого провадження винесено 01.12.2014 року. В постанові було надано ОСОБА_3 для самостійного виконання рішення суду строк 7 днів з моменту відкриття виконавчого провадження.

Проте, зазначаючи вказані обставини, суд не переконався чи вони відповідають матеріалам справи.

Так, на а/с 7 наявна постанова про відкриття вказаного виконавчого провадження від 01.12.2014 року і в ній дійсно вказаний строк для самостійного виконання зобов`язань але відповідно вимог ч.5 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» копія постанови про відкриття виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня має бути надіслана стягувачу та боржнику.

Ч.1 ст. 31 того ж Закону України «Про виконавче провадження» вказує на те, що постанова про відкриття виконавчого провадження надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

У матеріалах справи відсутні докази про виконання зазначених вимог Закону державним виконавцем.

Далі, суд перерахував у своїй постанові наведені у поданні державного виконавця обставини про відсутність у боржника будь-якого майна і при цьому прийшов до висновку про те, що державний виконавець довів факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням.

Проте, надані державним виконавцем докази відсутності у боржника майна для реалізації з метою погашення заборгованості (а/с 11-16), не є ухиленням від виконання рішення суду, як і невжиття заходів боржника до погашення заборгованості за відсутності доказів про його повідомлення про наявність виконавчих проваджень з примусового виконання рішень суду.

Відсутні у матеріалах справи і будь-які інші докази доведеності до боржника факту відкриття виконавчого провадження про примусове виконання судового рішення, що вказує на неповне з`ясування обставин щодо ухилення боржника від виконання зобов`язань.

Згідно п.п.2, 5 ч.1 ст.6 ЗУ «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, якщо діють неврегульовані договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань та якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Таким чином, у зазначених правових нормах теж говориться про можливість обмеження громадян у праві виїзду за межі України лише в разі ухилення від виконання зобов`язання.

Натомість, матеріали справи свідчать про формальний підхід державного виконавця до виконавчих дій у зазначеному виконавчому провадженні, оскільки відповідно до абзацу 2 ч.2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», за заявою стягувача разом з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження державний виконавець може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідно постанова.

Що ж до примусового виконання рішень, то відповідно до норми ч.1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», воно починається на наступний день після закінчення відповідних строків добровільного виконання зобов`язань, у разі ненадання боржником у вказані строки, документального підтвердження повного виконання рішення.

У даному ж випадку, державний виконавець у день винесення постанови про відкриття виконавчого провадження понаправляв запити у різні інстанції щодо майна боржника (а/с8-10) і з 01.12.2014 року до травня місяця 2015 року не здійснював ніяких виконавчих дій, про що свідчать матеріали справи, а саме: наданий акт державного виконавця від 28.05.2015 року про відсутність боржника за місцем реєстрації (а/с20).

Більше того, встановивши факт, що ОСОБА_3 з грудня місяця 2013 року не проживає за вказаною адресою, державний виконавець не став приймати мір для встановлення місця її знаходження, а отже - для здійснення примусового виконання, передбачених ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», а звернувся з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України без попереднього повідомлення про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання судового рішення.

З огляду на викладене, суд прийшов до передчасного висновку про необхідність задоволення подання державного виконавця, пославшись на надані ним до подання матеріали.

Отже, оскаржувана ухвала постановлена з порушенням порядку, встановленого для вирішення питання тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, передбаченого ч.2 ст. 377-1 ЦПК України, тому її слід скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції, в силу п.3 ч.1 ст. 312 ЦПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника скаржника ОСОБА_3 за довіреністю - ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 3 червня 2015 року скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді/підписи/

З оригіналом вірно

суддя: В.С. Марчук