У х в а л а

ІМенем УКраїни

16 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,

НаумчукаМ.І., Парінової І.К.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», третя особа - ОСОБА_4, про визнання поруки припиненою, за касаційною скаргою ОСОБА_5, який діє від імені ОСОБА_3, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 22 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом. Зазначала, що 4 травня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра»), та нею було укладено договір поруки на забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_4 за кредитним договором від 4 травня 2007 року № 79/П/27/2007-840, укладеним між останньою та банком. 1 липня 2009 року договір поруки був переукладений. Цього ж дня між банком та позичальником укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, відповідно до якої сторонами збільшено щомісячну суму мінімально необхідного платежу, ніж передбачено попередньою редакцією кредитного договору. Посилаючись на те, що про вказані зміни її не було повідомлено, розмір відповідальності збільшено без її згоди, просила задовольнити позов.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 22 вересня 2015 року,в задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_5, який діє від імені ОСОБА_3, звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із відсутності передбачених ч. 1 ст. 559 ЦК України підстав для припинення поруки.

Проте погодитись із такими висновками не можна.

Судами встановлено, що 4 травня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Комерційний Банк «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 79/П/27/2007-840, згідно якого остання отримала в кредит 161 568 доларів США із щомісячною сплатою на його погашення мінімально необхідного платежу в розмірі 1 969,81 доларів США строком на 192 місяці.

Згідно із п. 1.3.1 кредитного договору проценти за користування кредитом розраховуються банком на підставі процентної ставки в розмірі 12,49 % річних. Кінцевий термін повернення кредиту - 3 травня 2023 року (п. 3.3.4 кредитного договору).

На забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором укладено договори поруки, в тому числі 4 травня 2007 року з ОСОБА_3, який було переукладено 1 липня 2009 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 цього Кодексу порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

В обґрунтування вимог позивач вказувала на те, що між банком та позичальником 1 липня 2009 року була укладена додаткова угода № 1 до кредитного договору, якою кредитний договір викладено в новій редакції та змінено в сторону збільшення розмір мінімального платежу.

Така зміна відбулася без її згоди, внаслідок цієї зміни збільшився обсяг її відповідальності.

Відхиляючи зазначені доводи, суд першої інстанції вказав на те, що ініціатором зміни щомісячних платежів була сама поручитель, яка подавала заяву на реструктуризацію.

Однак, із змісту цієї заяви не вбачається, що остання пропонувала змінити розмір щомісячних платежів, у ній взагалі відсутнє її прохання про те, в який спосіб має бути проведена реструктуризація (а. с. 49).

У справі відсутні докази про обізнаність позивача з рішенням кредитного комітету від 17 червня 2009 року, яким встановлено умови здійснення реструктуризації (а. с. 67-68, 69).

Згідно внесених змін до кредитного договору фактично відстрочено сплату чергових платежів по червень 2010 року у зв'язку з чим збільшено мінімальні платежі з липня 2010 року до квітня 2023 року у порівнянні з тими, що були встановлені умовами кредитного договору від 4 травня 2007 року за виконання якого поручилась ОСОБА_3

У поданій на рішення суду першої інстанції апеляційній скарзі ОСОБА_3 вказувала на те, що внесені додатковою угодою № 1 до кредитного договору зміни не відображені в укладеному між нею та банком 1 липня 2009 року договорі поруки, отже обсяг її відповідальності збільшився, що є підставою для припинення поруки (а. с. 92-96).

У додатковій угоді № 1 до кредитного договору встановлено, зокрема, зміну процентної ставки за договором кредиту у випадках, передбачених п. п. 2.11, 3.2.8, 3.2.17, 3.3.6. Пунктами 4.3.1, 4.3.2 вказаної додаткової угоди встановлено також відповідальність позичальника у разі порушення ним умов цієї угоди (а. с. 10-16).

Між тим, такі умови у кредитному договорі від 4 травня 2007 року були відсутні.

Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЦПК України письмові докази, як правило, подаються в оригіналі.

Згідно із Стандартом організаційно-розпорядчої документації (вимоги до оформлення документів) ГОСТ 6.38-90 ксерокопія має бути належної якості, щоб на ній можна було прочитати весь текст, щоб чітко було видно всі реквізити, а поля документа не порушено.

Наявні у матеріалах справи електрофотокопії додаткової угоди № 1 від 1 липня 2009 року до кредитного договору зазначеним вимогам не відповідають, непридатні для прочитання всього тексту, відповідність копій оригіналу суддею не засвідчена, у зв'язку з чим не можна зробити висновок щодо їх змісту та умов, зокрема, щодо пунктів 4.3.1, 4.3.2 договору.

Переглядаючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд належним чином не дослідив умови додаткової угоди № 1 до кредитного договору, не з'ясував, чи тягнуть за собою внесені додатковою угодою № 1 зміни до кредитного договору збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Наведені порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, тому ухвалу апеляційного суду не можна визнати законною та обґрунтованою, в зв'язку з чим вона підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до цього суду.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5, який діє від імені ОСОБА_3, задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 22 вересня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до цього суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді:Т.Л. Ізмайлова Г.І. Мостова М.І. Наумчук І.К. Парінова