АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2016 р. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Усика Г.І.

суддів - Пікуль А.А., Соколової В.В.

при секретарі - Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24 вересня 2014 р. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за розпискою,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 р. ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики.

На обґрунтування своїх вимог зазначав, що 07.08.2009 р. між ним та ОСОБА_3 укладено договір позики у вигляді письмової розписки, відповідно до якої він передав у борг відповідачу грошові кошти в сумі 1 350 000,00 грн. з метою придбання ОСОБА_3 об'єкту нерухомості, а саме: нежитлових приміщень по АДРЕСА_1 про, що він особисто зазначив у розписці та зобов'язався повернути кошти до 25.04.2014 р.

Посилаючись на те, що ОСОБА_3 не повернув кошти у зазначений у розписці строк, просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 1 350 000,00 грн. та судові витрати в сумі 3 654,00 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 24.09.2014 р. позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 1 350 000 грн. та судові витрати в сумі 3 654 грн.

Справа № 754/13121/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/72/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Журавська О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Усик Г.І.
В апеляційній скарзі ОСОБА_6, діючи як представник особи, яка не брала участь у справі - ОСОБА_1,просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Зазначав, що викладені у борговій розписці факти не відповідають дійсності, оскільки нежитлові приміщення по АДРЕСА_2 були придбані ФОП ОСОБА_1 за власні кошти та кошти, запозичені нею у її дідуся, а тому ця розписка є підробленою. Про наявність такої розписки ОСОБА_1 стало відомо лише 06.08.2015 р. при розгляді у Святошинському районному суді м. Києва цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім'єю та поділу спільного майна, де ОСОБА_3 надав її як доказ в порядку ст.61 ЦПК України.

Вказував на те, що ОСОБА_3 свідомо не залучив до участі у справі ОСОБА_1, оскільки вона спростувала б факт отримання ним грошей на придбання нежитлових приміщень по АДРЕСА_1. Не залучення її до участі у справі призвело до неповного з'ясування судом обставин, що мають істотне значення для справи та до вирішення судом питання про боргові зобов'язання ОСОБА_1

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 просив задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній підстав.

На підтвердження доводів про те, що боргова розписка була складена не у 2009 році, а пізніше у 2014 р., з метою забезпечення в порядку ч.2 ст.61 ЦПК України доказів наявності у нього грошей для придбання спірних нежитлових приміщень по АДРЕСА_1, просив призначити у справі технічну експертизу документа для встановлення давності написання розписки ОСОБА_3, проведення якої просив доручити експертам Київського НДІ судових експертиз.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не зЧявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належно за останньою відомою суду адресою їх місця проживання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за борговою розпискою від 07.08.2009 р., суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_3 не виконав зобовЧязання щодо повернення суми грошових коштів у строк, визначений сторонами в договорі позики.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги про те, що наведені у борговій розписці факти не відповідають дійсності, що суд першої інстанції не перевірив належним чином факт передачі грошей і реальну дату складання боргової розписки та, що оскаржуваним судовим рішенням за відсутності ОСОБА_1 вирішені питання про її боргові зобов'язання, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України).

З наданої розписки від 07.08.2009 р. убачається, що ОСОБА_3 взяв в борг у ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 1 350 000 грн. з метою придбання нерухомості у м. Києві, а саме нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_2 які зобов'язався повернути до 25 квітня 2014 р.

Твердження представника ОСОБА_1 про те, що задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості у розмірі 1 350 000,00 грн. за борговою розпискою від 07.08.2009 р., суд першої інстанції вирішив питання про боргові зобов'язання ОСОБА_1., оскільки встановлені зазначеним судовим рішенням обставини, ОСОБА_3 в порядку ст. 61 ЦПК України використав при розгляді у Святошинському районному суді м. Києва цивільної справи за його позовом до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та поділ спільного майна, не є переконливими з огляду на наступне.

Як убачається з оскаржуваного рішення, в ньому відсутні встановлені судом обставини щодо придбання ОСОБА_3 нежитлових приміщень саме по АДРЕСА_1, та що отримані кошти він використав в інтересах сім'ї (особи з якою проживав однією сім'єю без реєстрації шлюбу), а тому зазначені обставини підлягають доказуванню на загальних підставах, і не є такими, що підпадають під положення ч. 2 ст. 61 ЦПК України.

Крім того ОСОБА_1 не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про визнання недійсним договору позики від 07.08.2009 р., укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з тих підстав, що він укладений з порушенням її прав чи є фіктивним.

З урахуванням наведеного колегія суддів не убачає підстав для задоволення клопотання представника ОСОБА_1 про призначення у справі технічної експертизи щодо встановлення дати складання ОСОБА_3 боргової розписки від 07.08.2009 р.

Також не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про те, нежитлові приміщення по АДРЕСА_1 були придбані не ОСОБА_3, а ОСОБА_1 за її кошти та за позичені нею кошти у її дідуся, оскільки зазначені обставини не є предметом перевірки у цій справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що оскаржуваним рішенням вирішені питання про боргові зобов'язання ОСОБА_1. не знайшли свого підтвердження, а тому колегія суддів не убачає підстав для її задоволення.

Зважаючи на викладене та керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24 вересня 2014 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: Судді: