Єдиний унікальний номер 233/6318/15-ц Номер провадження 22-ц/775/534/2016
Єдиний унікальний номер 233/ 6318/ 15-ц
Номер провадження 22-ц/ 775/ 534/ 2016
Головуючий у 1 інстанції: Каліуш О.В.
Доповідач: Груіцька Л.О.,
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2016 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого Груіцької Л.О.,

суддів: Никифоряка Л.П., Біляєвої О.М.,

секретар: Ротар Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 яка діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 27 січня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Костянтинівської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 27 січня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Костянтинівської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням,

у позові було відмовлено.

З вказаним рішенням не погодилася ОСОБА_1 яка діє в інтересах ОСОБА_2 та подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на його неправильність, незаконність , а саме:

- судом першої інстанції при прийнятті рішення не застосовані норми п.2ч.3 ст.. 71 ЖК України ;

- не прийняті до уваги доводи позивача стосовно вимушеного зняття з реєстрації;

- суд не узяв до уваги ой факт, що позивач звертався до відповідача про зміну договору найму квартири;

- суд не узяв до уваги довідку КП «Служба єдиного замовника» м. Костянтинівка від 03.09.2015 року, яка свідчить про те, що він мешкав разом з батьком, вів спільне господарство, піклувався за померлим, та поховання здійснив за власний рахунок;

Позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційного суду апеляційну скаргу підтримали та попросили суд її задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання апеляційного суду не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що судом при розгляді справи таких порушень припущено не було, тому підстави для скасування рішення відсутні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції послався на те, що позивач не довів, що за життя батька він вселився у спірне приміщення, дотримався встановленого порядку при вселенні/ чи була згода на це наймача, або останній висловлював таку згоду на вселення в іншій спосіб, що це приміщення на час смерті наймача було постійним місцем проживання позивача, що він вів з наймачем спірного житла спільне господарство/ та інше.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо підстав для відмови у задоволенні позовних вимог є законними і обґрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону з наступного.

В апеляційній скарзі представник позивача посилається на те, що судом першої інстанції при прийнятті рішення не застосовані норми п.2ч.3 ст.. 71 ЖК України ;

- не прийняті до уваги доводи позивача стосовно вимушеного зняття з реєстрації;

- суд не узяв до уваги ой факт, що позивач звертався до відповідача про зміну договору найму квартири;

- суд не узяв до уваги довідку КП «Служба єдиного замовника» м. Костянтинівка від 03.09.2015 року, яка свідчить про те, що він мешкав разом з батьком, вів спільне господарство, піклувався за померлим, та поховання здійснив за власний рахунок;

Проте такі доводи колегія суддів вважає необґрунтованими, враховуючи наступне.

Згідно з ч.1 ст. 3 ЦПК України у кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази надаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із розясненнями Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п. 2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст.2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК , а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За положеннями ч. 2 ст. 65 ЖК України особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Однак особа, яка вселилася до наймача як член його сім'ї, не набуває права користування займаним ним жилим приміщенням, якщо вона зберігає за собою право користування іншим жилим приміщенням у будинку державного чи громадського житлового фонду.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач в обґрунтування позову/ а.с. 3,4/, посилався на те, що спірну квартиру його батько отримав у 1988 році на усю сімю: на його матір, нього та сестру. У звязку з роботою у м. Києві він вимушений був знятися з реєстрації у спірній квартирі та зареєструватися у м. Києві.

У м. Костянтинівка він приїжджав у відпустку та коли позволяв час. Тобто відсутній у спірній квартирі він був з поважних причин, а саме у випадку тимчасового виїзду за умовами та характером роботи.

З 20.03.2009 року позивач зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_1, кімната13 у м. Києві зі своєю сімєю.

Доказів про тимчасовість виїзду за умовами роботи суду не надав.

Відповідно до матеріалів справи, позивач до вселення в спірну квартиру проживав з дотриманням правил реєстрації та зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_1, кімната13 у м. Києві зі своєю сімєю, та зареєстрований в ній на час розгляду справи судом.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дослідив усі факти та докази на які посилався позивач в обґрунтування позову, обґрунтовано їх спростував та відмовив у задоволенні позову оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження позову суду не надано та про наявність таких доказів не заявлено.

Усі доводи в обґрунтування апеляційної скарги про незаконність рішення були предметом розгляду суду першої інстанції, де суд обґрунтовано спростував доводи позивача на основі повно і всебічно зясованих обставинах, на які позивач посилався, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Інших доводів щодо неправильності ухваленого рішення, порушення чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права, апеляційна скарга позивача не містить.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, підчас розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованність рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла до висновку, що доводи апелянта не спростовують наведених і зроблених в рішенні суду першої інстанції висновків, у звязку з чим підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308 , 314-315 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 яка діє в інтересах ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 27 січня 2016 у справі за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Костянтинівської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням, - залишити без змін .

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Судді: