22.07.2016 Справа № 380/1006/16-ц
Провадження по справі № 2/380/381/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2016 року суддя Тетіївського районного суду Київської області Косович Т.П., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Публічне акціонерне товариство «МАРФІН БАНК», Відділ державної виконавчої служби Тетіївського районного управління юстиції в Київській області про визнання права власності та зняття арешту з майна,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із названим позовом, в якому просить визнати за ним право власності на ? частину домоволодіння, що знаходиться в м. Тетієві по провулку Тичини, 5 Київської області та ? частину земельної ділянки площею 0,116 га, що знаходиться за тією ж адресою, які зареєстровані за ОСОБА_2; скасувати постанову державного виконавця ВДВС Тетіївського РУЮ ОСОБА_3 № 51027013 від 17.05.2016 року «Про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження» в частині накладення арешту на майно: житловий будинок з надвірними будівлями в м. Тетієві по провулку Тичини, 5, що знаходяться на земельній ділянці площе. 0,116 га, яке описане й арештоване згідно акту опису й арешту майна боржника від 12.07.2016 року та зняти арешт та заборону відчуження із вищевказаної земельної ділянки та домоволодіння.

Вирішуючи питання про наявність правових підстав для відкриття провадження у справі, вважаю, що вказана позовна заява не відповідає вимогам ст.119 ЦПК України, а саме: позивач не зазначив ціну позову щодо вимог майнового характеру, не зазначив відомостей, що підтверджують факт накладення арешту на майно ( відсутній витяг з реєстру обтяжень нерухомого майна), не зазначає обставини, що слугували підставою для накладення арешту, найменування справи, в порядку розгляду якої було накладено арешт ( відсутня копія рішення суду та копія виконавчого листа), тобто не зазначає докази, що підтверджують кожну обставину, якою позивач обґрунтовує свої вимоги. Окрім того, позивачу слід конкретизувати свої позовні вимоги, а саме: чи звертається він до суду з позовом про визнання права власності та зняття арешту з майна чи зі скаргою на дії державного виконавця за правилами розділу VII ЦПК України.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У разі наявності письмового висновку експерта, суб»єкта оціночної діяльності суб»єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв»язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов»язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Зазначені у цій статті постанови можуть бути оскаржені сторонами в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Таким чином, за змістом наведених положень Закону, в судовому порядку може бути ухвалено рішення про зняття арешту з майна у випадку незавершеного виконавчого провадження або у випадку, коли особа вважає себе власником майна, на яке накладено арешт, та одночасно звертається з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

За змістом ст. 60 Закону до суду з позовом про зняття арешту з майна може звернутися не сторона виконавчого провадження, а інша особа, яка є власником, чи претендує на таке майно.

У п. 24 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз»яснено, що у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця , пов»язані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням ст. ст. 57, 58 Закону України «Про виконавче провадження»

Відповідно до положень ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» і роз»ясень, викладених у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року № 4 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» ( з наступними змінами) особа, яка вважає, що майно на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред»явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах.

Таким чином, арешт майна, який не пов»язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, слід розглядати за правилами розділу VII ЦПК України.

Оскільки зі змісту поданої позовної заяви вбачається, що між сторонами немає спору про право власності (користування ) майном, на яке накладено арешт і таке право позивача ніким не оспорюється, а також за відсутності даних про те, чи закінчено виконавче провадження, в межах якого накладався арешт на майно, тому позивачу слід визначитися в якому порядку слід вирішувати спір: в порядку позовного провадження чи за правилами розділу VII ЦПК України.

Вказані недоліки позовної заяви не дають можливості відкрити провадження у справі, а тому відповідно до ст. 121 ЦПК України позовна заява, подана без додержання вимог, передбачених ст.119 ЦПК України, підлягає залишенню без руху, з наданням строку для усунення недоліків .

Керуючись ст.ст. 26,119,121 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Публічне акціонерне товариство «МАРФІН БАНК», Відділ державної виконавчої служби Тетіївського районного управління юстиції в Київській області про визнання права власності та зняття арешту з майна - залишити без руху, надавши позивачу 2- денний строк з дня отримання ухвали для усунення недоліків .

В іншому випадку позовна заява буде вважатись неподаною і повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_4