АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
15 вересня 2016 року
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2016 рік вересень 15 дня Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - Бараннік О.П.,

суддів - Посунся Н.Є., Прозорової М.Л.,

при секретарі - Самокиша О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про захист прав споживача, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про визнання кредитного договору неукладеним, посилаючись на те, що 11 січня 2014 року Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк» пред'явило до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська копію кредитного договору № AN71-00000-CRED, начебто укладеного між нею та зазначеною банківською установою.

Позивачка вважає, що вказана копія кредитного договору не відповідає вимогам пункту 6.21 Наказу міністерства юстиції України № 3253/5 від 22.12.2010 року «Про затвердження правил ведення нотаріального діловодства», згідно з яким документи, викладені на двох і більше аркушах, що подаються для вчинення нотаріальної дії, повинні бути прошиті у спосіб, що унеможливлює їх роз'єднання без порушення цілісності, кількість прошитих аркушів скріплюється підписом і печаткою особи, яка видала документ, із зазначенням посади. На прошитому (прошнурованому) документі здійснюється напис : «всього прошито (або прошнуровано), пронумеровано і скріплено печаткою ____ аркушів».

Посилаючись таким чином на зазначені обставини, а також на те, що у вказаному договорі з нею погоджувалися тільки три сторінки з п'яти, з яких вона дійсно підписувала лише 1, 4 та 5, при цьому не маючи уяви про існування 2 та 3 сторінки, а також на те, що застосування наслідків нікчемного правочину, а саме вищевказаного кредитного договору, який вона просить визнати нікчемним, почалося саме з дня, коли Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк» звернувся з посиланням на цей договір до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, позивачка вимушена була звернутись з даним позовом до суду.

В уточненій позовні заяві ОСОБА_2 просила поновити строк позовної давності та відновити становище, яке існувало до порушення її права, як споживача послуг з надання споживчого кредиту, шляхом визнання непогодженими з нею істотних умов кредитного договору № AN71-00000-CRED, викладених у пунктах від 2.2.10 до 2.3.3 включно та від 3.4 до 6.2 включно цього договору.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про захист прав споживача відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково, а рішення суду - зміні, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, перевірив доводи сторін та давши їм належну правову оцінку обґрунтовано, згідно з процесуальним і матеріальним законом постановив рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2. Однак, відмовляючи позивачці у задоволенні позовних вимог з підстав неналежно обраного нею способу захисту цивільних прав та інтересів, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що суб'єктивне цивільне право - це приватне право, а тому суб'єкт, якому це право належить, вправі сам визначати межі і спосіб захисту свого права, який передбачено статтею 16 ЦК України, в зв'язку з чим, на думку судової колегії, і рішення суду першої інстанції, за таких обставин, не може залишатися в силі та підлягає зміні з мотивів обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 саме з підстав не обґрунтовано заявлених нею позовних вимог.

Що стосується доводів ОСОБА_2 про те, що спірний договір є неукладеним, то вони не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки як видно з матеріалів справи за рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2015 року, з позивачки ОСОБА_2 вже стягнута виникла заборгованість за оскаржуваним нею кредитним договором № AN71-00000-CRED від 19 вересня 2008 року та одночасно відмовлено у її зустрічному позові про визнання умов вказаного кредитного договору несправедливими, а самого договору недійсним.

Таким чином, з огляду на викладене, керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313 - 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2016 року - змінити з мотивів обґрунтування.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але на нього може бути принесена касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :