Номер провадження: 22-ц/785/1088/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Варикаша О. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Варикаші О.Д.

суддів - Бабія А.П.

- ОСОБА_2

при секретарі - Железнову В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24.06.2014 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу та моральної шкоди,-

встановила:

Позивачка звернулася з вказаним позовом до суду (а. с. 2-4), в якому просила стягнути з відповідача на її користь суму позики та процентів в розмірі 51 417,60 дол. США і моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., а також судові витрати в розмірі 13 441 грн., що складаються зі сплаченого судового збору 3 441 грн. та вартості оплачених юридичних послуг 10 000 грн.

Свої позовні вимоги позивачка, як зазначено в рішенні суду, обґрунтовувала невиконанням відповідачем своїх зобовязань за договорами позики від 12.02.2008 року, від 18.10.2008 року, від 27.07.2009 року, від 26.06.2010 року та від 31.10.2010 роу щодо повернення сум позики та процентів за їх користування. Крім того, позивачка вказувала, що у звязку з невиконанням відповідачем своїх зобовязань за вищевказаними договорами позики їй завдана моральна шкода, яка полягає у її душевних стражданнях, повязаних з тим, що вона змушена докладати чимало зусиль для збереження душевної рівноваги.

Як зазначено в рішенні суду, представник позивачки просив розглянути справу без його участі та задовольнити позов в повному обсязі, про що подав адресовану суду свою письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи. Відповідач в судове засідання не зявився та в черговий раз подав адресоване суду своє письмове клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, яке мотивував неможливістю взяти участь у розгляді справи у звязку з відрядженням за межі області. Це клопотання відповідача приєднано судом до матеріалів справи. Проте, відповідач не надав суду доказів на підтвердження факту свого знаходження 24.06.2014 року у відряджені за межами м. Одеси та/або Одеської області.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24.06.2014 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_1 виданий Приморським РВ УМВС України в Одеській області 07.02.1996 р., що зареєстрований та проживає за адресою: 65058, АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_4 (що проживає за адресою: 65000, м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, буд. 14/1) заборгованість за укладеними між: ними договорами позики від 12.02.2008 року, від 18.10.2008 року, від 27.07.2009 року, від 26.06.2010 року та від 31.10.2010 року у загальному розмірі 33 952 (тридцять три тисячі девятсот пятдесят два) долари США 65 центів та судові витрати в сумі 13 44 1 (тринадцять тисяч чотириста сорок одна) грн. 00 коп.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24.06.2014 року, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_4 в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що не погоджується в повному обсязі з оскаржуваним рішенням суду та вважає його незаконним, оскільки воно постановлено з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Позивачкою рішення суду не оскаржується.

В судовому засіданні представник позивачки заперечував проти задоволення апеляційної скарги. Інші учасники процесу в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, відповідно до вимог чинного законодавства (відповідач через його представника), причини неявки суду не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи від них на адресу суду не надходили.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню, з ухваленням нового рішення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є зокрема: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з наступного.

Судом встановлено, що 12.02.2008 року позивач ОСОБА_4 позичила відповідачу ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 12 000 дол. США із сплатою процентів за користування позикою за процентною ставкою у розмірі 2% від суми позики на місяць, з кінцевою датою повернення суми позики разом з процентами 15.03.2011 року.

18.10.2008 року позивач ОСОБА_4 позичила відповідачу ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 2 000 дол. США із сплатою процентів за користування позикою за процентною ставкою у розмірі 2% від суми позики на місяць, з кінцевою датою повернення суми позики разом з процентами 15.03.2011 року.

27.07.2009 року позивач ОСОБА_4 позичила відповідачу ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 2 500 дол. США із сплатою процентів за користування позикою за процентною ставкою у розмірі 4% від суми позики на місяць, з кінцевою датою повернення суми позики разом з процентами 15.03.2011 року.

26.06.2010 року позивач ОСОБА_4 позичила відповідачу ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 4 000 дол. США із сплатою процентів за користування позикою за процентною ставкою у розмірі 4% від суми позики на місяць, з кінцевою датою повернення суми позики разом з процентами 15.03.2011 року.

На підтвердження укладення вказаних договорів позики від 12.02.2008 року, 18.10.2008 року, 27.072009 року та 26.06.2010 року та їх умов позивачем надана суду письмова розписка (оригінал) відповідача ОСОБА_3, яка посвідчує факт передання йому позивачем ОСОБА_4 грошових коштів в сумі 12 000 дол. США, 2 000 дол. США, 2 500 дол. США та 4 000 дол. США. Ця розписка відповідача приєднана судом до матеріалів справи.

Крім того, 31.10.2010 року позивач ОСОБА_4 позичила відповідачу ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 1 500 дол. США на строк користування до 31.12.2012 року. На підтвердження укладення цього договору позики та його умов позивачем надана суду письмова розписка (оригінал) відповідача ОСОБА_3, яка посвідчує факт передання йому позивачем ОСОБА_4 грошових коштів в сумі 1 500 дол. США.

Проте, відповідач до теперішнього часу не виконав свої зобовязання перед позивачем за укладеними між ними договорами позики від 12.02.2008 року, від 18.10.2008 року, від 27.07.2009 року, від 26.06.2010 року та від 31.10.2010 року щодо повернення сум позики разом із процентами за їх користування.

Через невиконання відповідачем своїх зобовязань перед позивачем за згаданими договорами позики, загальна заборгованість відповідача перед позивачем за цими договорами становить 33 952,65 дол. США, з яких : заборгованість за договором позики від 12.02.2008 року: сума позики 12 000 дол. США, проценти за користування позикою з 12.08.2008 року по 15.03.2011 року 7 464 дол. США (12 000 дол. США*2%*31 міс. 3дн); заборгованість за договором позики від 18.10.2008 року: сума позики 2 000 дол. США, проценти за користування позикою з 18.10.2008 року по 15.03.2011 року 1 154,66 дол. США (2 000 дол. США*2%*28 міс. 26 дн.); заборгованість за договором позики від 27.07.2009 року: сума позики 2 500 дол. США, проценти за користування позикою з 27.07.2009 року по 15.03.2011 року 1 963,33 дол. США (2 500 дол. США*4%*19 міс. 16 дн.); заборгованість за договором позики від 26.06.2010 року: сума позики 4 000 дол. США, проценти за користування позикою 1 370,66 дол. США (4000 дол. США*4%*8 міс. 17 дн.); заборгованість за договором позики від 31.10.2010 року: сума позики 1 500 дол. США.

Суд першої інстанції не взяв до уваги зроблений позивачем розрахунок заборгованості за договорами позики від 12.02.2008 року, від 18.10.2008 року, від 27.07.2009 року та від 26.06.2010 року, оскільки умови цих договорів передбачають сплату процентів після закінчення строку дії цих договорів у разі неповернення сум позики у визначений цими договорами термін 15.03.2011 року.

Також суд вважав, що не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача в частині стягнення моральної шкоди у звязку з неповерненням сум позики за згаданими договорами та договором позики від 31.10.2010 року, так як умовами цих договорів не визначено моральну шкоду, як один із видів відповідальності за порушення зобовязань за цими договорами.

Вирішуючи дану справу, суд першої інстанції погодився з доводами позивача щодо того, що вона є громадянкою ОСОБА_5 Федерації, тож, як нерезидент України, усі операції має право здійснювати в іноземній валюті доларах США.

Задовольняючи частково позовні вимоги позивача, суд стягнув з відповідача на користь позивача понесені нею і документально підтверджені судові витрати в сумі 13 441 грн., з яких: витрати, повязані зі сплатою судового збору, 3 441 грн.; витрати, повязані з оплатою правової допомоги, 10 000 грн.

За таких обставин, відповідно до ст. ст. 526, 530, 612, 625, 1046-1049 ЦК України та, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд першої інстанції частково задовольнив позовні вимоги ОСОБА_4

Однак, судова колегія, не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, оскільки суд першої інстанції правильно встановивши обставини у справі неправильно застосував норми матеріального права, а в частині стягнення судових витрат висновки суду ґрунтуються на недоведених обставинах, що мають значення для справи та суд дійшов таких висновків з порушенням норм процесуального права.

Оскільки, в судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи розпискою (а. с. 54), що: 12.02.2008 року позивачка позичила відповідачу грошові кошти в сумі 12 000 дол. США зі сплатою процентів за користування позикою у розмірі 2% щомісячно, з кінцевою датою повернення суми позики разом з процентами 15.03.2011 року; 18.10.2008 року позивачка позичила відповідачу грошові кошти в сумі 2 000 дол. США зі сплатою процентів за користування позикою у розмірі 2% щомісячно, з кінцевою датою повернення суми позики разом з процентами 15.03.2011 року; 27.07.2009 року позивачка позичила відповідачу грошові кошти в сумі 2 500 дол. США зі сплатою процентів за користування позикою у розмірі 4% щомісячно, з кінцевою датою повернення суми позики разом з процентами 15.03.2011 року; 26.06.2010 року позивачка позичила відповідачу грошові кошти в сумі 4 000 дол. США зі сплатою процентів за користування позикою у розмірі 4% щомісячно, з кінцевою датою повернення суми позики разом з процентами 15.03.2011 року.

Крім того, 31.10.2010 року позивачка позичила відповідачу грошові кошти в сумі 1 500 дол. США на строк до 31.12.2012 року, що підтверджується розпискою (а. с. 55).

Проте, в обумовлені терміни відповідач не виконав свої зобовязання за вказаними договорами позики та не повернув позивачці позичені кошти та проценти за користування ними, докази протилежного в матеріалах справи відсутні та суду апеляційної інстанції не надані. Разом з тим позивачкою до матеріалів справи на підтвердження своїх позовних вимог приєднанні оригінали вищезазначених розписок (а. с. 54-55).

В результаті невиконання відповідачем своїх зобовязань, у нього виникла заборгованість перед позивачкою за вказаними договорами позики в загальній сумі 33 952,65 дол. США, яка правильно розрахована та визначена судом першої інстанції, з розміром якої погоджується судова колегія, та сам розмір якої не оспорює відповідач в апеляційній скарзі, оспорюючи лише правову природу, укладеного між ним та позивачкою договору , а також вказаний розмір заборгованості не оспорює і позивачка, яка не оскаржує рішення суду першої інстанції.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1046 ЦК України).

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України).

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 526 ЦК України).

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 533 ЦК України , грошове зобовязання має бути виконане у гривнях . Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

За таких обставин, враховуючи, що у зобовязанні між сторонами визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті (в дол. США), то з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сума заборгованості в гривнях за офіційним курсом на день ухвалення рішення, оскільки докази іншого порядку її визначення в матеріалах справи відсутні та суду апеляційної інстанції не надані.

Приймаючи до уваги, що на день ухвалення рішення судом апеляційної інстанції офіційний курс гривні до долара США складав 1 долар США = 24 грн. 38 коп., то з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 827 765 грн. 61 коп. (33 952,65 дол. США х 24 грн. 38 коп.).

Висновки суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача на користь позивачки заборгованості в іноземній валюті судова колегія на підставі наведеного вважає помилковими. Тому судова колегія погоджується з доводами апеляційної скарги в цій частині.

Також судова колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на правову допомогу в розмірі 10 000 грн., оскільки в матеріалах справи відсутній та суду апеляційної інстанції не наданий розрахунок вказаних витрат.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тому вимоги позивачки щодо стягнення витрат на правову допомогу не підлягають задоволенню в звязку з їхньою недоведеністю.

Також судова колегія не погоджується з розміром стягнутого з відповідача на користь позивачки судового збору.

Оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи, що позивачкою сплачено судовий збір в розмірі 3 441 грн. (а. с. 1), а позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, то з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 2 271 грн. 06 коп.

Позовні вимоги позивачки в частині моральної шкоди не підлягають задоволенню, оскільки між сторонами виникли договірні відносини, з договорів позики. Однак, докази домовленості та визначення сторонами в цих договорах умов та порядку сплати моральної шкоди в матеріалах справи відсутні та суду апеляційної інстанції не надані (ст. ст. 10, 60 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що за своєю природою договір від 12.02.2008 року, 18.10.2008 року, 27.07.2009 року, 26.06.2010 року, викладений у розписці є договором про спільну (сумісну) діяльність, що регулюється главою 77 ЦК України, судова колегія не приймає до уваги.

Оскільки, за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобовязуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові ; спільна діяльність може здійснюватися на основі обєднання вкладів учасників (просте товариство) або без обєднання вкладів учасників (ст. 1130 ЦК України), що не вбачається з наданої позивачкою на підтвердження своїх позовних вимог розписки (а. с. 54) та не підтверджується будь-якими доказами по справі, а також не підтверджується копією облікового журналу доданого відповідачем до апеляційної скарги (а. с. 107-120), що також підтвердив представник позивачки в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції.

Також судова колегія не погоджується з доводами апеляційної скарги щодо примушування відповідача скласти розписку надану позивачкою, оскільки будь-які докази цьому відповідачем суду не представлені (ст. ст. 10, 60 ЦПК України).

Судова колегія також не приймає до уваги доводи апеляційної скарги стосовно того, що вимоги про стягнення боргу в розмірі 12 000 дол. США були заявлені до неналежного відповідача, тоді як по цій справі співвідповідачем повинна була бути залучена ОСОБА_6, оскільки ці доводи спростовуються розпискою наданою позивачкою (а. с. 54).

Таким чином, на підставі наведеного, судова колегія частково погоджується з доводами апеляційної скарги, і вважає, що рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24.06.2014 року необхідно скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити частково і стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суму позики та процентів в розмірі 827 765 грн. 61 коп. та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 271 грн. 06 коп. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24.06.2014 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу та моральної шкоди скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суму позики та процентів в розмірі 827 765 грн. 61 коп. та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 271 грн. 06 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області О.Д. Варикаша

ОСОБА_7

ОСОБА_2