ухвала

іменем україни

03 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Коротуна В.М., Парінової І.К.,

ПисаноїТ.О., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, обґрунтовуючи вимоги тим, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 серпня 2011 року у справі № 22ц-9568/2011 з відповідача на його утримання було стягнуто аліменти у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку. Починаючи з жовтня 2010 року відповідач сплачував аліменти неналежним чином, у зв'язку з чим станом на 24 березня 2015 року виникла заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 18 840 грн 64 коп. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути зі ОСОБА_4 пеню від суми несплачених аліментів у розмірі 158 388 грн 66 коп.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 серпня 2015 року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду й ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 серпня 2011 року у справі № 22ц-9568/2011 з ОСОБА_4 стягнуто на утримання його батька - ОСОБА_3 -аліменти у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (а. с. 6).

Згідно з довідкою-розрахунком заборгованості за виконавчим листом № 2-1299 станом на 24 березня 2015 року заборгованість ОСОБА_4 за аліментами складає 18 840 грн 64 коп. (а. с. 8).

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із безпідставності позовних вимог, оскільки вимоги ст. 196 СК України передбачають відповідальність за прострочення сплати аліментів у вигляді неустойки, тільки при виникненні заборгованості за аліментами на неповнолітню дитину, й не розповсюджуються на правовідносини щодо сплати аліментів на утримання батьків.

Такі висновки судів попередніх інстанцій відповідають вимогам закону та ґрунтуються на фактичних обставинах справи.

Так, згідно з ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Дана норма передбачена главою 15 СК України, яка регулює правовідносини щодо обов'язку матері, батька утримувати дитину до досягнення нею повноліття та, відповідно до ст. 201 СК України, може бути застосована також до відносин щодо обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина ( глава 16 СК України ).

Разом з тим, відносини щодо обов'язку повнолітніх дочки, сина утримувати батьків та його виконання регулюються главою 17 СК України, у якій на відміну від глави 15 СК України, відповідальність у вигляді неустойки за прострочення сплати аліментів не передбачає.

Таким чином, вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій правильно визначилися з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, з дотриманням вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦК України повно, всебічно та об'єктивно встановили фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_4 пені за прострочення сплати аліментів на утримання батька, оскільки норми ст. 196 СК України до даних правовідносин не застосовуються.

Згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущені порушення норм матеріального та процесуального права, які давали б підстави для скасування оскаржених судових рішень, а фактично зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками судів з їх оцінки, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: В.М. Коротун

І.К.Парінова

Т.О.Писана

О.В.Ступак