УхвалА

іменем україни

14 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Журавель В.І., Черненко В.А.

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до дочірнього підприємства «Рута», виробничо-комерційної фірми «Рута», третя особа - центр надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Бровари та Броварського району Київської області при управлінні Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, про визнання договорів відчуження транспортних засобів недійсними, застосування наслідків недійсності правочинів за касаційною скаргою виробничо-комерційної фірми «Рута» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 5 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 21 грудня 2015 року

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 18 лютого 2014 року між нею та дочірнім підприємством «Рута» (далі - ДП «Рута») було укладенено договір позики, відповідно до умов якого вона надала останньому грошові кошти у розмірі 4 200 000 грн. У зв'язку з неналежним виконанням умов договору позики утворилась заборгованість, яку вона просила стягнути з ДП «Рута», пред'явивши до останнього позов та на забезпечення якого ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 3 червня 2014 року, було накладено арешт на майно, що належало ДП «Рута», а саме: на автомобіль Lexus LS 600 HL, державний номерний знак НОМЕР_1, автомобіль Lexus LS 600 HL, державний номерний знак НОМЕР_2, та автомобіль Lexus LS 600 HL, державний номерний знак НОМЕР_3, із забороною їх експлуатації та вилученням транспортних засобів з передачею на тимчасове зберігання Державній автомобільній інспекції Міністерства внутрішніх справ України.

Указувала, що всупереч указаному судовому рішенню 12 червня 2014 року ДП «Рута» шляхом укладання договорів купівлі - продажу автомобілів на підставі довідок - рахунків, здійснило відчуження указаних транспортних засобів на користь виробничо-комерційної фірми «Рута».

Посилаючись на те, що договори укладено після накладання судом на відчужені ДП «Рута» транспортні засоби заборони на їх відчуження, та, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_4 просила суд на підставі ст. ст. 203, 215 ЦК України визнати недійсними договори, укладені 12 червня 2014 року між ДП «Рута» та виробничо-комерційною фірмою «Рута» щодо продажу автомобіля Lexus LS 600 HL, державний номерний знак НОМЕР_4, автомобіля Lexus LS 600 HL, державний номерний знак НОМЕР_5, та автомобіля Lexus LS 600 HL, державний номерний знак НОМЕР_6, застосувати наслідки недійсності правочинів та визнати за ДП «Рута» право власності на указані автомобілі.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 5 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 21 грудня 2015 року, позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано недійсними договори, укладені 12 червня 2014 року між ДП «Рута» та виробничо-комерційною фірмою «Рута» щодо продажу автомобіля Lexus LS 600 HL, державний номерний знак НОМЕР_4, автомобіля Lexus LS 600 HL, державний номерний знак НОМЕР_5, та автомобіля Lexus LS 600 HL, державний номерний знак НОМЕР_6. Застосовано наслідки недійсності правочинів та визнано за ДП «Рута» право власності на указані автомобілі. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі виробничо-комерційна фірма «Рута» просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального й процесуального права, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Задовольняючи позов, суди, правильно застосувавши положення ст. ст. 203, 215 ЦК України, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли до вірного висновку про те, що укладанням спірних договорів між відповідачами порушено право позивача, ОСОБА_4, оскільки відчуженими за цими договорами об'єктами, автомобілями, було забезпечено її позов в іншій справі, щодо якого у подальшому ухвалено рішення суду про стягнення з ДП « Рута» на її користь грошових коштів.

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_4 не була стороною договорів і не може їх оспорювати, безпідставні, так як згідно з положеннями ст. 3 ЦПК України, ст. 15, ч. 3 ст. 215 ЦК України вона є заінтересованою особою, кредитором відчужувача майна, ДП «Рута», і просила про приведення сторін договорів у первісний стан, оскільки об'єкти відчуження були предметом забезпечення її позову. Тобто реституції на свою користь вона не просила.

При цьому суди вірно виходили з того, що між відповідачами укладено договори купівлі - продажу автомобілів на підставі довідок - рахунків (Порядок здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200) й здійснено перереєстрацію автомобілів з ДП « Рута» на виробничо-комерційну фірму «Рута».

Посилання касаційної скарги про те, що підставою укладення спірних договорів купівлі - продажу автомобілів було не ухилення від їх реалізації для виконання рішення суду, а неможливість їх утримання, не спростовує висновків судів про невідповідність договорів положенням ст. ст. 203, 215 ЦК України, а, крім того, не відповідають змісту протоколу загальних зборів учасників від 4 червня 2014 року, в якому рішення щодо відчуження спірних автомобілів не приймалось.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу виробничо-комерційної фірми «Рута» відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 5 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 21 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Д.Д. Луспеник

В.І.Журавель

В.А. Черненко