Єдиний унікальний номер 227/6128/15-ц Номер провадження 22-ц/775/538/2016
Єдиний унікальний номер 227/ 6128/15-ц
Номер провадження 22-ц/775/ 538/2016
Головуючий в 1 інстанції: Мавроді Р.Ф.
Категорія: 50 Доповідач: Груіцька Л.О.,
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2016 року

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді: Груіцької Л.О.,

суддів: Папоян В.В., Никифоряка Л.П.,

секретар: Ротар Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 29 січня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на навчання,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 29 січня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на навчання, позовні вимоги задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання в розмірі 1/6 усіх видів заробітку/ доходу/ відповідача, щомісячно, починаючи з 26 листопада 2015 року до закінчення навчання але не більш ніж до досягнення нею двадцяти трьох років.

Вирішено питання про судові витрати.

З вказаним рішенням не погодився ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, а саме: суд ухвалив рішення без достатнього дослідження всіх обставин справи, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи. Суд не врахував, що мати позивачки працює та отримує стабільну заробітну плату, отримує регресну виплату. Він має на утриманні мати-пенсіонерку, яка потребує постійного уходу та тривалого дорогого лікування. Вважає, що він може надати допомогу у розмірі 689 грн., тобто ? частини прожиткового мінімуму, встановленого для працездатної особи на 2016 рік.

Просив рішення суду першої інстанції змінити. Стягнути з нього на користь позивачки аліменти на її утримання у розмірі 689 грн.

Сторони в судове засідання апеляційного суду не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим слухати справу за відсутністю позивачки та відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення відповідача, його представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із розясненнями Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п. 2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст.2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК , а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу, яка зокрема передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. ст. 199, 200, 201 Сімейного кодексу України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов'язку сплати аліментів, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

За змістом ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України, а саме: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до Постанови Пленуму ВС України №3 від 15.05.2006р., при вирішенні спору про стягнення аліментів на дитину судам необхідно враховувати, що укладення нею шлюбу не припиняє передбаченого законом обов'язку утримувати її, а обов'язок батьків утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів : досягнення дочкою віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років, продовження ними навчання, потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі, наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Судом першої інстанції встановлено та це вбачається з матеріалів справи, що позивачка є рідною донькою відповідача/ а.с.4/, є студенткою 2-го курсу факультету романо-германських мов денної форми навчання ( бюджет) Горлівського інституту іноземних мов Державного вищого навчального закладу «Донбаський державний педагогічний університет» 111-1У рівнів акредитації, який зараз розміщується в м. Бахмут Донецької області. Термін навчання в інституті - з 29.09.2014 по 30.06.2018, стипендію не отримує/ а.с.5-6/; мати позивачки мешкає у м. Добропілля Донецької області, після отримання виробничої травми має захворювання хребта, у жовтні 2015 року їй була проведена операція, з 2014 року є інвалідом 3-ї групи та має 40% втрати професійної працездатності. З 05.10.2015 року до часу винесення судом першої інстанції рішення, перебуває на лікарняному з діагнозом - остеохондроз поперекового відділу хребта. Витрати матері позивачки на лікування підтверджені копіями чеків на придбання ліків на суму 4385,74 грн./а.с.8-12/;

Суд першої інстанції також встановив, що відповідач проживає разом зі своєю матірю / а.с.22/,яка хворіє, отримує пенсію/ а.с.31-33/, відповідач працює та отримує заробітну плату/ а.с.35/;

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції проаналізував матеріальне становище позивачки; матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника непрацездатної матері, склад сімї позивачки та відповідача. При визначенні розміру аліментів суд узяв до уваги можливість надання допомоги відповідачем, та стягнув з відповідача на користь позивача аліменти на утримання позивачки в розмірі 1/6 всіх видів доходу щомісячно до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років, тобто позов задовольнив частково.

Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим та відповідає фактичним обставинам справи.

Суд першої інстанції правильно встановив, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 16 Сімейного кодексу, яка зокрема передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. ст. 199, 200, 201 Сімейного кодексу України).

Суд першої інстанції ухвалив рішення на підставі наявних у справі доказів з додержанням норм матеріального права, та максимально можливим урахуванням інтересів позивачки та відповідача.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховано що він не відмовляється надавати допомогу донці, але згоден та може надавати матеріальну допомогу у сумі 689 грн., тобто ? частини прожиткового мінімуму, встановленого для працездатної особи на 2016 рік,були дослідженими судом першої інстанції та не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, оскільки відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення в кожному конкретному випадку.

Таке рішення є справедливим і у відношенні позивачки, яка є повнолітньою особою, навчається на денній формі, не має можливість працювати, стипендію не отримує,у звязку з чим потребує допомоги, і у відношенні відповідача, який працює,має нормальний стан здоровя, може надати допомогу донці, але проживає разом зі своєю матірю, яка потребує у лікуванні.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального законодавства. У рішенні наведені відповідні мотиви, з яких суд його ухвалив. Ці мотиви не суперечать закону та не спростовуються доводами скарги. У звязку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 29 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: