РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2016 року м. Кременчук

Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі :

Головуючого судді - Андрієць Д.Д.

за участю секретаря - Бєлєнького О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визначення місця проживання дитини та позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_1 щодо участі баби неповнолітньої дитини(онука) у вихованні та спілкуванні з нею, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Автозаводського районного суду з позовом до ОСОБА_2 ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визначення місця проживання дитини.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що з березня 1997 року по березень 2012 року перебував з відповідачем - ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають сина, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. З серпня 2010 року проживають окремо, з цього часу син проживає з ним. Він створив всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини. Протягом всього часу син постійно вказує на своє бажання проживати з ним. З відповідачем ОСОБА_4 у сина склались неприязні стосунки, наслідком яких стало погіршення його здоров'я. Після того, як ОСОБА_6 почав проживати окремо від матері, стан його здоров'я покращився.

Просив суд визначити місце проживання сина, ОСОБА_6, разом з ним.

У вересні 2015 року до Автозаводського районного суду надійшла позовна заява ОСОБА_5, як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги до ОСОБА_1 щодо участі баби неповнолітньої дитини у вихованні та спілкуванні з нею.

Свої вимоги ОСОБА_5 обґрунтовувала тим, що вона є рідною бабою ОСОБА_6. ОСОБА_1 в 2010 році вивіз дитину з Німеччини і протиправно залишив проживати в Україні. Близько 5 років вона систематично навідується до України, з метою спілкування з онуком, проте ОСОБА_1 перешкоджає в такому спілкуванні.

Просила суд зобов'язати ОСОБА_1 не чинити перешкод у спілкуванні онука з нею, встановити дні побачень з онуком та зобов'язати ОСОБА_1 надавати їй точну інформацію щодо фактичного місця проживання, навчання, перебування ОСОБА_6.

В судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_7 позовні вимоги підтримали в повному обсязі. В обґрунтування позову зазначили, що з 2010 року ОСОБА_1 самостійно виховує сина, піклується і утримує його. Відповідач ОСОБА_4 не приймає в цьому участі, не виконує рішення суду про стягнення з неї аліментів на утримання сина ОСОБА_6. З матір'ю ОСОБА_6 востаннє спілкувався 14.01.2013 року по телефону. Вона не проявляє ініціативи щодо спілкування з сином. ОСОБА_6 не бажає проживати з матір'ю і повертатись до Німеччини.

Зустрічний позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_5 ОСОБА_1 не визнав, посилаючись на те, що жодних перешкод в спілкуванні сина з ОСОБА_5 він не чинить; востаннє вони безперешкодно спілкувались в серпні 2015 року.

Позивач-третя особа, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилась, просила справу розглядати за її відсутності.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилась, надіслала суду письмові пояснення щодо позовних вимог ОСОБА_1; розгляд справи просила проводити без її участі.

У своїх поясненнях ( т.3 арк.с.136-139) ОСОБА_4 просила позов ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Представник відповідача ОСОБА_4 та ОСОБА_5, ОСОБА_8, В судове засідання не з'явився, надіслав суду заяву про розгляд справи без його участі, просив суд позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнити в повному обсязі, а в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Відповідачі за первісним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 в судове засідання не з'явились, надіслали суду заяви про визнання позову ОСОБА_1, розгляд справи просили проводити без їх участі.

Третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Автозаводської районної ради міста Кременчука Полтавської області в судове засідання не з'явився, надіславши заяву про розгляд справи без участі його представника. Просив суд встановити ОСОБА_5 способи участі у вихованні та спілкуванні з онуком . При вирішенні позову ОСОБА_1 просив суд врахувати інтереси малолітнього ОСОБА_6.

Представник третьої особи- прокуратури м. Кременчука, ОСОБА_9 в судовому засіданні позов ОСОБА_1 просила задовольнити, в задоволенні позову ОСОБА_5 - відмовити, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували законність її вимог.

Третя особа -Уповноважений Президента України з прав дитини в судове засідання не з'явився, надіслав суду клопотання про розгляд справи без участі його представника; просив суд прийняти рішення керуючись нормами чинного законодавства та інтересами дитини.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані докази, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 і ОСОБА_4 з 15.03.1997 року перебували в зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука від 29.03.2012 року шлюб між ними розірвано.( т.1 арк.с.76-77)

У період шлюбу сторін, ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Аугсбурзі (Федеративна Республіка Німеччина) народився їх син, ОСОБА_6. На той час подружжя постійно проживало в Федеративній Республіці Німеччина, дитина перебувала на постійному консульському обліку в Генеральному консульстві України в м. Мюнхені. ОСОБА_6 зареєстрований громадянином України.(т.1 арк.с.99-101)

В липні 2010 року ОСОБА_1 привіз сина до України. З цього часу ОСОБА_6 проживає в Україні.

Мати ОСОБА_6, ОСОБА_4 , а також його баба, ОСОБА_5 постійно мешкають в Федеративній Республіці Німеччина.

19.07.2012 року Київським районним судом м.Полтави ухвалено рішення в цивільній справі № 1609/5737/12 за позовом ОСОБА_11, в інтересах якого діяло Головне управління юстиції у Полтавській області , до ОСОБА_1 про забезпечення повернення неповнолітньої дитини до Федеративної Республіки Німеччина та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_11 про визнання проживання неповнолітнього ОСОБА_6 на території України з батьком законним, визнання його таким, що прижився в новому середовищі в Україні.

Судом задоволено позовні вимоги ОСОБА_11. Визнано незаконним утримування на території України неповнолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_1. Повернути неповнолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, до Федеративної Республіки Німеччина за адресою: АДРЕСА_2. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1-відмовлено. Вказане рішення суду набрало чинності.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Під час примусового виконання виконавчого листа № 1609/5737, виданого Київським районним судом м.Полтави, про передачу ОСОБА_6 до Федеративної Республіки Німеччина, протягом 2012-2015 рр. державними виконавцями здійснювались виходи за місцем проживання ОСОБА_6 - АДРЕСА_1 та до загальноосвітньої школи № 27 м.Кременчука, у якій він навчається. Державним виконавцям ОСОБА_6 пояснив, що відмовляється їхати до Німеччини.( т.3 арк.с.58-62) Про бажання ОСОБА_6 проживати в м.Кременчуці разом з батьком зазначено в актах державних виконавців, наявних в матеріалах справи (т.3 арк.с.20-23,63-64,112, т. 4 арк.с.15-18)

В судовому засіданні судом була заслухана думка неповнолітнього ОСОБА_6 щодо позовних вимог його батька.

ОСОБА_6 повідомив суду, що бажає проживати з батьком в Україні, оскільки той піклується про нього та сприяє його розвитку, дбає про навчання і відпочинок.

З матір'ю востаннє спілкувався по телефону на свій день народження, два роки тому. Вона не відповідає на його запити в «Скайпі» і не телефонує.

Також зазначив, що батько не забороняє йому спілкуватись з бабою, ОСОБА_5. Востаннє вони бачились з нею в серпні 2015 року, коли вона приїздила в Україну.

Таким чином, в ході розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає разом з батьком, ОСОБА_1. ОСОБА_1 піклується про сина, матеріально забезпечує, дбає про його духовний і фізичний розвиток. Проживання ОСОБА_6 разом із батьком відповідає волі дитини, про що він особисто повідомив суду.

Згідно ч.1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 р., яка була ратифікована Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно ч.1 ст.12 Конвенції Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

За змістом ч.3 ст. 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Частиною другою статті 29 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

У пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визначення його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз'яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст.160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

ОСОБА_6 на момент розгляду справи судом досяг чотирнадцятирічного віку, тому йому належить право самостійний обирати місце проживання і суд не вправі обмежувати його у цьому.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з ним не підлягають задоволенню.

При вирішенні позову ОСОБА_5 суд констатує те, що позивач не надала суду доказів, які б підтверджували той факт, що ОСОБА_1 чинить їй перешкоди у спілкуванні з онуком. Навпаки, ОСОБА_6 повідомив, що батько не забороняє йому спілкуватися з ОСОБА_5 Так, вони мають можливість вільно спілкуватися через інтернет, телефоном.. Особисто він спілкувався з ОСОБА_5 в серпні 2015 року, під час її приїзду в Україну.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Проаналізувавши і співставивши надані суду докази, суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 не надала суду доказів, які підтверджують порушення її прав з боку відповідача ОСОБА_1 і обґрунтовують її позовні вимоги, в зв'язку з чим суд відмовляє ОСОБА_5 у задоволенні її позову.

Керуючись ст. ст.ст. 4,10, 208, 212, 215-218 ЦПК України, ст. 160 СК України, ст.29 ЦК України,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визначення місця проживання дитини - відмовити.

В задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_1 щодо участі баби неповнолітньої дитини(онука) у вихованні та спілкуванні з нею - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: