У х в а л а

2 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Лященко Н.П.,

Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 жовтня 2015 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 12 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - орган опіки і піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 5 червня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково: позбавлено ОСОБА_5 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_5 243 грн 60 коп. судового збору в дохід держави.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 12 серпня 2015 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 5 червня 2015 року в частині позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні зазначених позовних вимог відмовлено.

В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 жовтня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Апеляційного суду м. Києва від 12 серпня 2015 року залишено без змін.

21 січня 2016 року ОСОБА_4, за дорученням якої діє ОСОБА_7, звернулася до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 жовтня 2015 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 12 серпня 2015 року з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статті 18 Конвенції про права дитини, статей 19, 164, 171 Сімейного кодексу України, та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Обґрунтовуючи підставу подання заяви про перегляд зазначених судових рішень, передбачену пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявниця посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня і 13 липня 2011 року, 10 липня 2013 року, 7 жовтня 2015 року, в яких, на її думку, по-іншому застосовано вказані норми матеріального права.

На підтвердження підстави перегляду вищевказаних судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявниця посилається на ухвалу Верховного Суду України від 20 квітня 2011 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 22 жовтня 2015 року, про перегляд якої порушує питання заявниця, касаційний суд, залишивши без змін рішення суду апеляційної інстанції, погодився з його висновком про відсутність правових підстав для позбавлення відповідача батьківських прав з огляду на встановлені обставини справи, урахування інтересів дитини, ставлення відповідача до доньки і його бажання виконувати батьківські обов'язки; та що позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків.

Разом з тим у наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ містяться такі висновки:

- в ухвалі від 22 червня 2011 року касаційний суд, направивши справу на новий розгляд до суду першої інстанції, указав на порушення судами норм матеріального і процесуального права, при цьому зазначив про необхідність з'ясувати характер спірних правовідносин і норми права, які підлягають застосуванню до цих правовідносин;

- в ухвалі від 13 липня 2011 року касаційний суд, залишивши в силі рішення суду першої інстанції, погодився з його висновком про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини з батьком та відмови в задоволенні позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав матері дитини, оскільки суд, визначаючи місце проживання малолітньої дитини з батьком, виходив з наданого висновку органу опіки і піклування щодо доцільності проживання дитини саме з батьком, врахував при цьому думку дитини і вирішив спір з урахуванням її інтересів;

- в ухвалі від 10 липня 2013 року касаційний суд, направивши справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, указав на порушення судом норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи; при цьому вказав, що з урахуванням встановлених апеляційним судом обставин суду слід брати до уваги, перш за все інтереси самої дитини;

- в ухвалі від 7 жовтня 2015 року касаційний суд, направивши справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, зазначив про порушення апеляційним судом норм матеріального і процесуального права з огляду на те, що суд не звернув увагу на положення закону щодо доведення стороною тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, і не врахував висновку комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету районної ради про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав щодо малолітньої дитини, оскільки обставини окремого проживання її з дитиною та відсутності перешкод їй у зустрічах з дочкою підтверджуються поясненнями самої відповідачки.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовими рішеннями, про перегляд яких подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим регулюванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Натомість ухвала Верховного Суду України від 20 квітня 2011 року не може слугувати прикладом невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, оскільки ця ухвала постановлена Верховним Судом України як судом касаційної інстанції і не є судовим рішенням у розумінні пункту 4 частини першої статті 355 ЦПК України.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - орган опіки і піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 жовтня 2015 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 12 серпня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

Н.П. Лященко

А.Г. Ярема