Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/3855/15-ц

Провадження № 2/126/94/2016

"14" січня 2016 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Рудь О. Г.

секретар Кучанська В. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного сільськогосподарського підприємства «Еліта» про визнання договору оренди землі недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Приватного сільськогосподарського підприємства «Еліта» про визнання договору оренди землі недійсним.

Свій позов мотивує тим, що у неї на праві приватної власності перебуває земельна ділянка сільськогосподарського призначення площею 4.0850 га., яка розташована на території Війтівської сільської ради Бершадського району, вартістю 96872 грн. Нещодавно вона дізналась, що існує договір оренди вказаної земельної ділянки від 29.05.2008 року. Однак, вона особисто не підписувала вказаний договір оренди та нікого не уповноважувала на такі дії. Вказане підтверджується висновком експерта № 237 від 28.09.2015 року відповідно до якого підпис, який міститься у договорі оренди від 29 травня 2008 року на ім'я ОСОБА_1, на останньому аркуші, в стовпчику «Орендодавець», в графі «Підписи сторін» виконаний не ОСОБА_1, а іншою особою. А тому, на підставі ст. 215 ЦК України просить визнати договір оренди земельної ділянки недійсним та повернути земельну ділянку.

В судовому засіданні позивач та представник позивача ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили задовольнити їх з наведених в позовній заяві підстав.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позову та в судовому засіданні пояснив, що позов не підлягає до задоволення, оскільки 29 травня 2008 року між ОСОБА_1 та ПСП «Еліта» був укладений договір оренди земельної ділянки. Для укладення договору ОСОБА_1 надала працівникам ПСП «Еліта» відповідні документи - державний акт на земельну ділянку, копію свого паспорту, ідентифікаційного коду та ін.. Проект договору вона отримала та побажала з ним ознайомитись вдома. Через декілька днів вона принесла договір до ПСП «Еліта» де стояв підпис, хто саме підписав цей договір йому не відомо. Особисто він та працівники ПСП «Еліта» не підробляли підпису ОСОБА_1. Припускає, що договір міг підписати хтось з членів родини ОСОБА_1. На виконання договору з 2008 року по даний час ПСП «Еліта» вчасно та в повному обсязі сплачувало орендну плату, яку ОСОБА_1 отримувала та не мала жодних заперечень, що свідчить про її добрі наміри та обізнаність в тому, де саме перебуває її земельна ділянка та хто її використовує. Окрім цього, представник відповідача наполягає на застосуванні положень ст. 256 ЦК України, а саме те, що позивач пропустив строк позовної давності, оскільки з часу укладення договору минуло більше 7 років.

Суд вислухавши пояснення сторін у справі, дослідивши представлені докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню за наступних підстав.

При розгляді справи судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 являється власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 4.0850 га., яка розташована на території Війтівської сільської ради Бершадського району, що підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 від 20.05.2008 року.

Відповідно до витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № 1913 від 17.11.2015 року нормативна грошова оцінка земельної ділянки, належної ОСОБА_1, станом на 01.01.2015 року, складає 96872 грн.

Як доказ, суду надано договір від 29 травня 2008 року укладений між ПСП «Еліта» та ОСОБА_1 на оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 4.0850 га., яка розташована на території Війтівської сільської ради Бершадського району та належить ОСОБА_1. Зі змісту договору встановлено, що договір укладено сторонами строком на 10 років. В розділі «реквізити сторін» стоять підписи від імені Орендодавця та Орендаря.

Відповідно до висновку експерта № 237 від 28.09.2015 року підпис, який міститься у договорі оренди від 29 травня 2008 року на ім'я ОСОБА_1, на останньому аркуші, в стовпчику «Орендодавець», в графі «Підписи сторін» виконаний не ОСОБА_1, а іншою особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Статтею 6 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Положеннями ст. 13 цього Закону визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний

використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та

вимог земельного законодавства.

Відповідно до ст. 14 Закону договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Відповідно до ст. 407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.

Таким чином, з аналізу чинного законодавства, яке регулює питання оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення встановлено, що оренда земельної ділянки здійснюється на підставі письмового договору укладеного між сторонами.

Відповідно до ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Положеннями ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Статтею 208 ЦК України передбачено, що правочини між фізичною та юридичною особами належить вчиняти в письмовій формі.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Відповідно до п. 12 Пленуму Верховного суду України порушення вимог закону щодо укладення правочину в письмовій формі є підставою для визнання його недійсним лише в разі, коли це прямо передбачено законом.

Чинним законодавством не передбачено прямої вказівки на обов'язковість визнання договору оренди земельної ділянки недійсним з підстав недотримання його форми укладення.

Судом встановлено, та не оспорюється самими сторонами, що відповідачем у 2008 році на загальних зборах потенційних орендодавців було оголошено про намір укласти договори оренди землі та орендувати земельні ділянки, які належні орендодавцям. Бажаючі укласти такі договори передавали державні акти на право власності на землю відповідачеві та підписували договори оренди.

Позивачем підтверджено факт перебування на таких зборах. Також, позивачем підтверджено факт добровільної передачі документів на право власності на земельну ділянку відповідачеві, що свідчить про наміри укласти договір оренди та передати земельну ділянку відповідачеві. Однак, стверджує, що підпис на договорі вона не ставила, тобто не надавала згоди на оренду землі.

Те, що позивач не підписувала договір оренди землі від 29.05.2008 року підтверджується висновком почеркознавчої експертизи № 237 від 28.09.2015 року.

Разом з тим, судом встановлено, та не оспорюється самими сторонами, що упродовж 2008-2015 років орендар (відповідач) вчасно сплачував орендодавцю (позивачу) орендну плату, а та в свою чергу отримувала орендну плату від орендаря та не мала будь-яких заперечень.

В судовому засіданні позивач підтвердила той факт, що вона достовірно знала хто використовує її земельну ділянку, вчасно отримувала орендну плату, однак має претензії щодо якості продукції яка видавалась в якості орендної плати та її кількості. Стверджує, що інші орендарі видають орендну плату в більшому розмірі та кращої якості. А тому вона вирішила припинити стосунки оренди з ПСП «Еліта».

З таких дій позивача можна зробити висновок, що вона погоджувалась на умови на підставі яких відповідач користувався належною їй земельною ділянкою. І між ними фактично був укладений договір оренди земельної ділянки оскільки сторонами виконувались всі істотні умови договору та не оспорювався факт законності використання земельної ділянки упродовж 2008-2014 років.

А тому, суд розцінює намагання позивача припинити стосунки оренди та визнати договір оренди землі недійсним з підстав того, що вона не підписувала договір оренди землі формальним приводом, тоді коли дійсною причиною є невдоволення позивача розміром орендної плати.

При цьому слід звернути увагу на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року № 6-94 цс13, предметом якої був спір про визнання договорів оренди земельних ділянок недійсними.

При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого однією з обов'язкових умов визнання договору недійсним є порушення у зв'язку з його укладенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а позивач посилається на формальне порушення закону, у суду немає правових підстав для задоволення позову.

Суд дійшов висновку, що позивач у даному випадку посилається саме на формальне порушення закону при укладенні договору оренди землі, а відтак у суду не має достатніх правових підстав для задоволення позову.

Доводи відповідача, щодо застосування положень законодавства про позовну давність не можуть бути прийняті до уваги судом та не можуть бути застосовані, за наступних підстав.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позивач стверджує, що дізнався про порушення свого права саме з моменту надання експертом висновку почеркознавчої експертизи № 237 від 28.09.2015 року, а тому право звернення до суду виникло у нього саме у вересні 2015 року. Доводів на спростування цього факту відповідачем суду не надано, а тому суд вважає за неможливе, у даному випадку, застосовувати положення законодавства про позовну давність.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 93 Земельного кодексу України, ст.ст. 6, 13, 14 Закону України «Про оренду землі», ст.ст. 203, 207, 208, 215, 218, 407 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 15, 60, 208, 209, 212-215ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ :

В задоволені позову ОСОБА_1 до Приватного сільськогосподарського підприємства «Еліта» про визнання договору оренди землі недійсним відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів.

Суддя О. Г. Рудь