АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/309/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Костенка А.М.,

суддів: Грох Л.М., Гринчука Р.С.,

секретар Гриньова А.М.,

з участю : представників позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4

розглядаючи у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/24717/14-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 8 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_6, ОСОБА_7, перша Хмельницька державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргоюколегія суддів

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_5, звертаючись до суду з позовом, вказувала, що 9 липня 2014 року її сестра ОСОБА_8 склала заповіт, який був посвідчений державним нотаріусом першої Хмельницької державної нотаріальної контори. 11 липня 2014 року сестра померла. При зверненні до нотаріальної контори для оформлення спадщини, стало відомо, що 9 липня 2014 року був складений заповіт, яким все своє майно її сестра заповіла відповідачці ОСОБА_3 Однак, позивач, в обґрунтування позову вказувала, що її сестра, ІНФОРМАЦІЯ_1, протягом останніх 20 років хворіла на церебральний атеросклероз, серцеву недостатність та ішемічну хворобу серця, не завжди могла згадати навіть своїх рідних сестер. В 2013 році сестра впала, під час падіння пошкодила бік свого тіла, після чого їй було важко пересуватись. Позивач вказувала, що фактично ОСОБА_8 не могла адекватно сприймати дійсність та усвідомлювати значення своїх дій. Отже, в момент складання заповіту не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Тому ОСОБА_5 просила суд ухвалити рішення, яким визнати заповіт ОСОБА_8, посвідчений державним нотаріусом першої Хмельницької державної нотаріальної контори на користь ОСОБА_3 недійсним. Стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 8 грудня 2015 року в задоволенні вказаного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати вказане рішення, ухвалити нове, яким задоволити позов, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Вказує, що при вирішенні _______________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_9 провадження № 22-ц/792/309/16

Доповідач Костенко А.М. Категорія № 39

спору, суд не в повній мірі дослідив усі обставини справи. Зазначає, що суд безпідставно не взяв до уваги показання свідків, які в повній мірі дали показання щодо обставин справи. Також апелянт вказує, що під час розгляду справи було проведені дві експертизи, однак, на думку апелянта, експертизи проведені не об'єктивно, вважає експертизи неповними, оскільки не досліджено всі письмові документи. Також зазначає, що в суді першої інстанції було заявлено клопотання про проведення повторної експертизи, однак, суд неправомірно відмовив в задоволенні вказаного клопотання.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так судом встановлено, що ОСОБА_8 була власником житлового будинку з надвірними спорудами № 66 по вул. Верейського в м. Хмельницькому та земельної ділянки, на якій він розташований.

Позивач ОСОБА_5 є рідною сестрою ОСОБА_8

9 липня 2014 року ОСОБА_8 склала заповіт, який посвідчений нотаріусом Першої Хмельницької державної нотаріальної контори, яким заповіла житловий будинок з надвірними спорудами № 66 по вул. Верейського в м. Хмельницькому та земельну ділянку, на якій він розташований, ОСОБА_3

11 липня 21014 року ОСОБА_8 померла.

Після її смерті спадщину прийняла ОСОБА_3

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи.

У відповідності до ст. 225 Цивільного кодексу України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Згідно ст. 145 ЦПК України призначення експертизи є обов'язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи є обов'язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи.

П. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" розяснено, що правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК.

Таким чином з урахуванням вимог норм закону психічний стан особи має встановлюватись висновком судово-психіатричної експертизи.

Отже висновок про недієздатність учасника такого правочину слід робити, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину, висновок експертизи в такій справі є обовязковим доказом і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, але будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, що може встановлюватись відповідним експертним висновком.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції було призначено дві судово-психіатричні (посмертні) експертизи.

За висновком первинної судово-психіатричної (посмертної) експертизи ОСОБА_8 терапевтом було встановлено діагноз церебрального атеросклерозу. Цереберальний склероз це патологія судин головного мозку, яка у людей похилого віку може супроводжуватись різноманітними психічними порушеннями, зокрема й інтелектуально-мнестичним зниженням різного ступеню вирішеності, від легкого та помірного ступеню, що не позбавляє особу здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними до вираженого ступеню, тобто недоумства, при якому ця здатність втрачається. Однак оскільки записи та пояснення терапевта недостатньо інформативні для оцінки ступеня можливого інтелектуально-мнестичного зниження підекспертної, а покази сторін та свідків щодо психічного стану ОСОБА_8 протиречіві та суперечливі, то зробити категоричний і однозначний висновок про те, чи могла ОСОБА_8 при складанні заповіту 9 липня 2014 року усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними неможливо.

За висновком повторної судово-психіатричної (посмертної) експертизи ОСОБА_8 терапевтом було встановлено діагноз церебрального атеросклерозу. Однак записи у медичній картці не відображають повної та достатньої інформативної картини для обєктивної оцінки психічного стану ОСОБА_8, окремі відомості щодо особливостей її поведінки, які відображені у щоденникових записах лікаря-терапевта, носять опосередкований характер загальний характер, вони не окреслені нозологічно та діагностично, відсутні також і дані рекомендованих оглядів лікаря-психіатра. Оскільки для психічних змін, що виникають у особи при наявності в неї церебрального атеросклерозу притаманний ундулюючий, транзиторний, протікаючий характер на різних етапах хвороби при оцінці кожної юридично значимої ситуації, саме обєктивний аналіз оригіналів первинної документації слугує обєктом експертного дослідження та оцінки психічного стану особи. В звязку із малою інформативністю, неповнотою записів у медичній картці, їх вибірковий характер, відсутність даних щодо динамічних спостережень за станом підекспертної, відсутність цих даних, не можливо визначати чи могла ОСОБА_8 при складанні заповіту 9 липня 2014 року усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

У відповідності до ст.ст. 3. 7 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах і в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Забороняється визначати стан психічного здоров'я особи та встановлювати діагноз психічних розладів без психіатричного огляду особи, крім випадків проведення судово-психіатричної експертизи посмертно.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з висновків судово-психіатричних експертиз, внаслідок відсутності необхідної медичної документації, неналежної інформативності наявних даних про стан здоровя підекспертної зробити категоричний і однозначний висновок про те, чи могла ОСОБА_8 при складанні заповіту 9 липня 2014 року усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними неможливо, а тому в силу презумпції психічного здоровя відсутні підстави вважати, що ОСОБА_8 при складанні заповіту 9 липня 2014 року не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

З огляду на обставини справи, досліджені докази, висновки судово-психіатричних (посмертних) експертиз колегія суддів приходить до висновку, що належних і допустимих доказів того, що ОСОБА_8 на час складання заповіту 9 липня 2014 року не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді здобуто не було, а тому рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог з підстав їх недоведеності є законним і обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги, що суд не прийняв до уваги показання свідків про те, що ОСОБА_8 сильно забувалась, казала, що зробить заповіт на своїх сестер, важко ходила, тощо в сукупності з іншими доказами по справі не можуть бути взяті до уваги, оскільки достеменно не свідчать, що на час укладення заповіту ОСОБА_8 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Разом з тим, ці показання свідків суперечать показанням інших свідків (поштарки, сусіда, нотаріуса), які послідовно пояснювали, що ОСОБА_8 в останні дні перед смертю мала нормальну память, відхилень в неї не помічалось, адекватно спілкувалась з оточуючими, в тому числі і з нотаріусом, під час складання заповіту сама його прочитала і підписала.

Крім того, твердження апелянта щодо психічного стану ОСОБА_8 спростовують висновками судово-психіатричних (посмертних) експертиз.

Також не можуть бути прийняті до уваги твердження апелянта як підставу для скасування рішення суду щодо необґрунтованості судово-психіатричних (посмертних) експертиз.

Обидві експертизи були проведені судовими експертами, які компетентні проводити такі експертизи, комісійно, в різних експертних установах, не містять між собою ніяких суперечностей.

При цьому в обох експертизах експерти чітко вказали, що дати категоричний висновок щодо психічного стану ОСОБА_8 на час складання заповіту неможливо через недостатність медичної інформації щодо перебігу хвороби ОСОБА_8, оскільки в залежності від ступеня хвороби (легкого, помірного, вираженого) залежить визначення психічного стану підекспертного. Однак в медичних документах, наданих експертам, такий ступінь хвороби не визначений та по наявним динамічним спостереженням і записам лікаря фактично визначити не можна.

Не спростовують рішення суду й інші доводи апеляційної скарги.

Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 8 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : (підпис) Судді : (підписи)

З оригіналом згідно : Суддя А.М. Костенко