Справа № 202/7368/15-ц
Провадження № 2/0202/287/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2016 року м. Дніпропетровськ

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: Волошина Є.В.

за участю секретаря Величко А.А.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа служба у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення. В обґрунтування позову зазначила, що перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі до 28 травня 2015 року. Від шлюбу мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. З 2002 року по 2015 рік всі вони проживали однією сімєю за адресою: АДРЕСА_1, власником якого є відповідач. Після розірвання шлюбу відповідач почав перешкоджати їй та сину проживати у вищезазначеній квартирі. У серпні 2015 року відповідач вигнав їх із вищезазначеної квартири та поміняв замки на вхідних дверях. Незважаючи на неодноразові звернення до дільничного інспектора міліції відповідач продовжує перешкоджати їм користуватися вищезазначеним житловим приміщенням. На момент укладення шлюбу та на час звернення до суду позивач зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. Однак з 2002 року не проживає в ній та не є її власником, іншого майна у позивача немає. Посилаючись на ч.2 ст.405 ЦК України зазначає, що має право на користування вищезазначеною квартирою та має право вимагати усунення перешкод в користуванні житлом, шляхом вселення та зобовязання відповідача не чинити перешкод в користуванні житлом.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити, в обґрунтування посилався на обставини викладені у позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі та просив суд відмовити у його задоволенні в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні просила в позові відмовити, посилаючись на те, що квартира АДРЕСА_2 належить відповідачу на праві особистої власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Позивач дійсно проживала в квартирі відповідача, однак у передбаченому законом порядку не зареєструвалась в ньому та не набула право користування цим житловим приміщенням. Зазначила, що єдиним зареєстрованим місцем проживання позивача та їх сина є квартира АДРЕСА_3, в якому вона і проживає, що підтверджується довідкою з житлових органів про склад сімї.

Представник служби у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності та просить винести рішення на користь дитини.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 та є сусідкою сторін. З 2000 року по 2015 рік сторони проживали разом в ІНФОРМАЦІЯ_4. В кінці липня на початку серпня 2015 року позивач принесла до неї сумки з речами та розповіла, що відповідач вигнав її з сином на вулицю та те, що деякі речі все ж таки залишилися в квартирі.

Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 16 вересня 2000 року по 28 травня 2015 року, який був розірваний Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська 28 травня 2015 року.

Від шлюбу сторони по справі мають неповнолітню дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно копії акту про фактичне проживання громадян №2361 від 31 серпня 2015 року, затверджений паспортистом КП ЖРЕП Індустріального району у кв.№7 в буд.47 по пр.Миру в м.Дніпропетровську фактично проживають ОСОБА_2В.(з 22.05.1997), ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (з 07.12.2002 по 01.08.2015).

Вищезазначена квартира належить ОСОБА_2 на праві особистої власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Згідно копії паспорту позивача та копії довідки про склад сімї та місце реєстрації №20655 від 06 серпня 2015 року ОСОБА_1 разом зі своїм сином зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно зі ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

За змістом ст. ст. 64, 156 ЖК Української РСР до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать: дружина власника, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство. Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Таким чином поновлення права позивача на користування квартирою №7 в будинку №47 по пр.Миру в м.Дніпропетровську відповідно до правил ст. 156 ЖК Української РСР можливо за встановлення обставин попереднього його вселення до зазначеної квартири відповідно до закону та, відповідно, набуття прав користувача.

Разом з тим, як встановлено судом та не заперечувалось сторонами у судовому засіданні, позивач разом з дитиною зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, у звязку з чим зберігають за собою право на користування саме цією квартирою.

Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні.

Суд зазначає, що відмова у позові не порушує ст.16 Конвенції по правам дитини, оскільки неповнолітня дитина ОСОБА_4 зберігає за собою право на користування квартирою за адресою: АДРЕСА_4.

Доказів, які б свідчили про неможливість проживання дитини та позивача у вищезазначеній квартирі суду надані не були.

На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України судові витрати при відмові в задоволенні позову покладаються на позивача.

Керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст.29,319,321 ЦК України, ст. ст. 64, 156 ЖК Української РСР, ст.ст. 3, 4, 10,11, 27 ч. 2, 60, 79-89 ЦПК України, керуючись ст. ст. 213-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа служба у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення залишити без задоволення.

Повний текст рішення буде виготовлений до 10 лютого 2016 року.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Волошин Є.В.