У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів:Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,Кадєтової О.В., Наумчука М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_6 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_6 до приватного малого підприємства «Обрій» про стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою приватного малого підприємства «Обрій» на додаткове рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 16 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 22 серпня 2014 року,-

в с т а н о в и л а:

У січні 2009 року ОСОБА_7 звернулась до суду з позовом до приватного малого підприємства «Обрій» (далі - ПМП «Обрій») про стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 17 червня 2010 року позов задоволено частково. Стягнуто ПМП «Обрій» на користь ОСОБА_6 нараховану, але не виплачену їй при звільненні заробітну плату за червень-серпень 2007 року в розмірі 1 263,97 грн, компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 814,64 грн та моральну шкоду в розмірі 1 000,00 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У травні 2013 року ОСОБА_6 звернулась до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, посилаючись на те, що при ухваленні рішення судом не було вирішено всіх позовних вимог, а саме щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28 серпня 2007 року по 04 листопада 2009 року, оскільки вона подавала докази та давала суду пояснення з приводу вказаних позовних вимог.

Додатковим рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 16 липня 2014 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 22 серпня 2014 року доповнено рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 17 червня 2010 року та стягнуто з ПМП «Обрій» на користь ОСОБА_6 середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28 серпня 2007 року по 04 листопада 2009 року в сумі 12 692,65 грн.

У касаційній скарзі ПМП «Обрій» просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_6 про ухвалення додаткове рішення.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи заяву ОСОБА_6 про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки при звільненні ОСОБА_6 з нею не був проведений остаточний розрахунок, як того вимагає ст. 116 КЗпП України, тому наявні підстави, передбачені ст. 117 КЗпП України для стягнення з ПМП «Обрій» на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції щодо задоволення заяви ОСОБА_6 про ухвалення додаткового рішення, при цьому зазначив, що ОСОБА_6 не пропустила строк на подачу заяви про ухвалення додаткового рішення передбачений ч. 2 ст. 220 ЦПК України, оскільки вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, позивачем було заявлено при зверненні до суду з позовом в межах строку, передбаченого ч. 2 ст. 233 КЗпП України.

Однак, з таким висновком суду апеляційної інстанції погодитись не можна, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що в січні 2009 року ОСОБА_7 звернулась до суду з позовом до ПМП «Обрій» про стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 17 червня 2010 року позов задоволено частково. Стягнуто ПМП «Обрій» на користь ОСОБА_6 нараховану, але не виплачену їй при звільненні заробітну плату за червень-серпень 2007 року в розмірі 1 263,97 грн, компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 814,64 грн та моральну шкоду в розмірі 1 000,00 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В травні 2013 року ОСОБА_6 звернулась до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, посилаючись на те, що вона подавала докази та давала пояснення з приводу позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, однак суд не ухвалив рішення по цій позовній вимозі.

Відповідно до п. ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

Згідно ч. 2 ст. 220 ЦПК України заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Отже, заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано після проголошення рішення і до закінчення строку на виконання рішення.

Статтею 21 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що виконавчі листи та інші судові документи можуть бути пред'явлені до виконання протягом трьох років з дня набрання рішення законної сили.

Суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін додаткове рішення суду першої інстанції, вказаних вимог закону не врахував, не перевірив доводів заявника щодо строків звернення ОСОБА_6 до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, у зв'язку з чим не з`ясував фактичні обставини справи, а саме, коли рішення суду першої інстанції набрало законної сили та чи дотримано позивачкою строк звернення до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, передбачений ч. 2 ст. 220 ЦПК України.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення місцевого суду про задоволення заяви ОСОБА_6 про ухвалення додаткове рішення, виходив із того, що позивач не пропустила строк звернення до суду із позовними вимогами, передбачений ч. 2 ст. 233 КЗпП України, в той час, як повинен був застосувати положення ч. 2 ст. 220 ЦПК України, якою передбачено строк звернення до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, а не з позовними вимогами.

Враховуючи те, що внаслідок порушення апеляційним судом норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 212, 214, 303, 316 ЦПК України) не встановлені фактичні обставини справи, рішення апеляційного суду необхідно скасувати відповідно до ст. 338 ЦПК України, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу приватного малого підприємства «Обрій» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 22 серпня 2014 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова М.І. Наумчук Г.І. Мостова