21.03.2016 Справа № 363/472/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2016 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Рудюка О.Д.,

за участі секретаря Хомяк А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно. Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що після смерті батька ОСОБА_2, який помер 19.10.2004 року, залишилось спадкове майно, а саме житловий будинок №33 по вул. Жовтнева з господарськими будівлями і спорудами в с. Сувид. За життя ОСОБА_2 склав заповіт, яким усе належне йому майно заповів позивачу. Крім позивача, спадкоємцем на обовязкову частку спадкового майна являлась ОСОБА_3, яка померла 05.04.2011 року, однак відмовилась від спадщини на користь ОСОБА_1 27.10.2015 року позивач звернувся до приватного нотаріусу Вишгородського нотаріального округу ОСОБА_4 з заявою про прийняття спадщини. 12.01.2016 року ОСОБА_1 отримав постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки спадковий будинок не зареєстрований в установленому законом порядку. За таких обставин позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав, оскільки іншим шляхом захистити свої порушені права не може.

В судовому засідання позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав, що зазначені в позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку, надав до суду листа №02-31/69 від 16.03.2016 року про слухання справи у його відсутність, проти позовних вимог не заперечує.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного.

19.10.2004 року помер ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія 1-БК №516806 від 20.10.2004 року.

ОСОБА_1 є сином померлого, що підтверджується копією свідоцтва про народження серія І-БК №348570 виданого 26.06.1975 року та спадкоємцем за заповітом відповідно до ст. 1268 ЦК України.

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серія ІІІ-БК №376187 від 15.06.1985 року позивач змінив прізвище з «Репченков» на «Кондратенко».

Право на обовязкову частку у спадщині відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України, мала ОСОБА_3, яка померла 05.04.2011 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія 1-ОК №212984 від 07.04.2011 року.

Відповідно до ст.1220 ЦК України відкрилась спадщина, яка складається із житлового будинку з надвірними будівлями розташованими по вул. Жовтнева, 33 у с. Сувид, Вишгородського району Київської області.

Відповідно до заповіту від 17.12.2003 року за №195, посвідченого секретарем Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області ОСОБА_5, ОСОБА_6 заповів все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті і на що він за законом буде мати право, ОСОБА_1. Станом на день смерті заповідача даний заповіт не змінено та не скасовано.

Відповідно технічного паспорту на спадковий будинок, виданого 14.11.2015 року Вишгородським БТІ на імя ОСОБА_2, за адресою с. Сувид, вул. Жовтнева, 33 Вишгородського району Київської області розташований житловий будинок, зазначений на плані під літерою А (рік будівництва 1973), загальною площею 60,5 кв.м., житловою площею 30,6 кв.м., сарай під літерою В, літня кухня під літерою Г, погріб під літерою Гпід, сарай під літерою Е, сарай під літерою Є, сарай під літерою Ж.

Крім того, відповідно до довідки на нерухоме майно, виданої Вишгородським БТІ від 03.12.2015 року ОСОБА_1, за адресою с. Сувид, вул. Жовтнева, 33 Вишгородського району Київської області розташований житловий будинок, зазначений на плані під літерою А, загальною площею 60,5 кв.м., житловою площею 30,6 кв.м., веранда під літерою а, сарай під літерою В, літня кухня під літерою Г, погріб під літерою Гпід, сарай під літерою Е, сарай під літерою Є, сарай під літерою Ж, (рік будівництва 1973), а також ґанок під літерою аг, навіс під літерою З, літній душ під літерою И, вбиральня під літерою І, що не можуть входити до складу спадкової маси, оскільки побудовані після смерті спадкодавця.

З копії спадкової справи №82/2015 до майна померлого 19.10.2004 року ОСОБА_2 вбачається, що 27.10.2015 року ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори із заявою зареєстрованою під №205 про прийняття спадщини за заповітом на спадкове майно.

Відповідно до довідки Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області №285 від 16.09.2015 року, ОСОБА_2, був зареєстрований та проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 з 18.06.1969 року. На день смерті ОСОБА_2 спільно з ним в указаному житловому будинку були зареєстровані ОСОБА_3 з 18.02.1969 року та ОСОБА_1 з 27.08.1984 року.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 12.01.2016 року приватним нотаріусом розяснено позивачу, що видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами розташованого за адресою, Київська область Вишгородський район, с. Сувид, вул. Жовтнева, 33, не є можливим, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на цей будинок.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно ч. 3 ст.3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Як вбачається з технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок вул. Жовтнева, 33, виготовленого 14.11.2015 року КП «Вишгородське бюро технічної інвентаризації» вказаний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами побудовано у 1973 року.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на час закінчення будівництва спірного житлового будинку (1950 рік) регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56.

Згідно з п. 6 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (була чинною до 13 грудня 1995 року), не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані.

Підстави набуття права власності на житловий будинок, споруди та належність цього майна особі визначаються законодавством, чинним на час набуття права власності. Законодавством, яке діє на час відкриття спадщини, врегульовано питання спадкування цього майна, а не його належність спадкодавцю.

Отже, при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно суду керується законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самого спадкодавця на момент закінчення будівництва будинків, а також положеннями ЦК Української РСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування в Україні», постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР».

Відповідно до п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР № 45/5 від 31 жовтня 1975 року, п. 45 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР № 1/5 від 19 січня 1976 року, підтвердженням належності будинку може служити відповідна довідка виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, в якій, крім підтвердження належності жилого будинку (частини будинку) відчужувачу на підставі запису в погосподарській книзі, повинно бути також зазначено: дані про склад будинку; розмір загальної жилої площі і розмір земельної ділянки.

Виходячи з наведеного, підтвердженням належності жилого будинку (його частини) певній особі є запис в погосподарських книгах, ведення яких на той час передбачалось наказами Центрального статистичного управління СРСР і було обов'язковим. Виникнення права власності на жилі будинки, споруди в сільській місцевості не залежало від державної реєстрації цього права чи від прийняття його до експлуатації.

Статті 1216, 1218 ЦК України передбачають, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавці), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 статті 1297 ЦК України встановлено обовязок спадкоємця звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Таким чином, враховуючи вище викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають частковому задоволенню, а саме в частині задоволення позовних вимог, щодо визнання права власності за заповітом на майно, яке належало спадкодавцю на момент смерті.

На підставі статей 331,1216, 1217, 1218, 1220, 1297 ЦК України, керуючись статтями 3, 10, 11, 58, 60, 213-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, право власності в порядку спадкування, на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, після смерті ОСОБА_2, померлого 19.10.2004 року, що розташований за адресою с. Сувид, вул. Жовтнева, 33 Вишгородського району Київської області, загальною площею 60,5 кв.м., житловою площею 30,6 кв.м., веранда під літерою а, сарай під літерою В, літня кухня під літерою Г, погріб під літерою Гпід, сарай під літерою Е, сарай під літерою Є, сарай під літерою Ж, огорожа №1-№3, колонка питна №І, колодязь питний №ІІ.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.Д. Рудюк