Справа № 144/1117/15-ц Провадження № 22-ц/772/210/2016Головуючий в суді першої інстанції Панченко Д. І.
Категорія 48 Доповідач Луценко В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого - Луценка В.В.,

суддів - Сало Т.Б., Денишенко Т.О.,

при секретарі - Торбасюк О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про звільнення від сплати по заборгованості по сплаті аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Теплицького районного суду Вінницької області 23 листопада 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд до ОСОБА_3 про звільнення від сплати заборгованості по сплаті аліментів з підстав, передбачених ч.2 ст.197 СК України, зазначивши в заяві, що18.10.1997 року виконкомом Маломочульської сільської ради, Теплицького району, Вінницької області зареєстровано шлюб між ним та відповідачем ОСОБА_3 Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2. 10.08.2007 року за позовом ОСОБА_3 з нього на користь останньої стягуються аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на кожну дитину, починаючи з 25.07.2007 року. З серпня 2015 року, через непорозуміння з ОСОБА_3 він почав проживати окремо від сім'ї. 18.08.2015 року ОСОБА_3 подала до відділу ДВС заяву про виконання рішення Теплицького районного суду, Вінницької області від 10.08.2007 року та про стягнення заборгованості по аліментах. Начальником відділу ДВС Теплицького РУЮ було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження і нарахована заборгованість за аліментами в сумі 24487 гривень 84 копійки.

У зв'язку з наведеним просив суд ухвалити рішення про звільнення його від сплати заборгованості по аліментам з підстав, передбачених ч.2 ст.197 СК України.

Під час розгляду справи в суді позивач ОСОБА_2 змінив підстави раніше заявленого ним позову та просив звільнити його від сплати аліментів на підставі ч.3 ст.197 СК України, оскільки заборгованість по аліментах на його думку виникла внаслідок непред'явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою на користь якої присуджено аліменти.

Рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від 23.11.2015 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про звільнення від сплати заборгованості по аліментах задоволено.

Звільнено ОСОБА_2 від сплати заборгованості по аліментах в сумі 24487 грн.84 копійок на користь ОСОБА_3 на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, за період з 01.08.2012 року по 31.07.2015 року.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати в сумі 545 гривень 88 коп., з яких: 245,88 гривень судовий збір, 300 гривень витрати на правову допомогу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 в задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення вимог процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги судова колегія приходить до висновку про те, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Звільняючи ОСОБА_2 від сплати заборгованості по аліментах на утримання дітей суд у своєму рішенні зазначив, що заборгованість виникла внаслідок непред'явлення в 2007 та 2012 роках ОСОБА_7 без поважних причин виконавчого листа про стягнення на її користь аліментів.

Однак з такий висновок не відповідає обставинам справи та суперечить нормам матеріального права, якими регулюються правовідносини, що виникли між сторонами.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 і ОСОБА_3 знаходились у зареєстрованому шлюбі від якого народились дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від 10.08.2007 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 та сина ОСОБА_5 аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, починаючи з 25.07.2007 року і до досягнення їх повноліття.

На виконання зазначеного вище рішення суду про стягнення аліментів Теплицьким районним судом Вінницької області 10.08.2007 року був виданий виконавчий лист №2-357/2007.

В 2012 році виконавчий лист про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей відповідачем ОСОБА_3 подавався до виконавчої служби Теплиць кого районного управління юстиції, однак на прохання ОСОБА_2 відповідач написала заяву про відкликання виконавчого листа.

У зв'язку з погіршенням стосунків між сторонами у справі та небажанням ОСОБА_2 надавати матеріальну допомогу ОСОБА_3 та неповнолітнім дітям, які знаходяться на утриманні матері, 18.08.2015 року за заявою відповідача ОСОБА_3 повторно був пред'явлений до примусового виконання виконавчий лист № 2-357/2007 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів в розмірі 1/3 частини всіх видів доходів на утримання неповнолітніх дітей.

Матеріалами справи також достовірно встановлено, що позивач ОСОБА_2 з часу набрання рішенням Теплицького районного суду законної сили про стягнення аліментів та відкриття виконавчого провадження, жодного платежу в рахунок сплати аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітніх дітей не сплатив.

В своїй заяві до виконавчої служби стягував ОСОБА_3 просила стягнути з ОСОБА_2 заборгованість по аліментах за останні три роки, починаючи з 01.08.2012 року по 31.07.2015 року.

Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Всупереч вимог ст.60 ЦПК України позивачем ОСОБА_2 належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог про підстави звільнення його від сплати заборгованості по аліментах, яка утворилась за період з 01.08.2012 року по 31.07.2015 року в судовому засіданні не надав. Відсутні також будь-які докази того, що за вказаний період часу ОСОБА_2 добровільно надавав матеріальну допомогу відповідачу ОСОБА_3 на утримання неповнолітніх дітей або у позивача ОСОБА_2 з поважних причин не було можливості надавати таку матеріальну допомогу відповідачу .

У зв'язку з викладеним, керуючись ч.4 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем був складений розрахунок заборгованості зі сплати аліментів з урахуванням прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який встановлюється Законом України «Про Державний бюджет України» про що були повідомлені стягував ОСОБА_3 та боржник ОСОБА_2

За результатами розрахунку заборгованість ОСОБА_2 по аліментах за період з 01.08.2012 року по 31.07.2015 року склала 24 487 грн.84 коп., що підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком начальника відділу ДВС Теплицького районного управління юстиції Задорожного Є.П.

Дійсно, відповідно до ч.3 ст.197 СК України суд може звільнити платника від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред'явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти.

Разом з тим ст.194 СК України визначено, що аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більше як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання.

За таких обставин начальником ДВС Теплицького районного управління юстиції, у відповідності до ч.1 ст.194 СК України правомірно було нараховано ОСОБА_2 заборгованість по аліментах за три попередні роки, враховуючи, що доказів про сплату позивачем аліментів за вказаний період часу суду не надано.

Окрім того, позивач ОСОБА_2 в установленому законом порядку дій начальника ДВС Теплицького районного управління юстиції щодо відкритті виконавчого провадження та нарахування заборгованості по сплаті аліментів до суду не оскаржував.

Враховуючи наведене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції безпідставно та необґрунтовано прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про звільнення заборгованості по сплаті аліментів за вказаний період.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування та зміни рішення суду першої інстанції є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовільнити.

Рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 23 листопада 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення у справі, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про звільнення від сплати заборгованості по сплаті аліментів на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, за період з 01.08.2012 року по 31.07.2015 року в сумі 24 487 грн.84 коп., відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 269 грн. 37 копійок.

Рішення суду набуває законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 20 днів.

Суддя-доповідач: _______ Луценко В.В.

Судді: _______ Сало Т.Б.

_______ Денишенко Т.О.