У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Наумчука М.І., Кадєтової О.В., Карпенко С.О., Мостової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання недійсним кредитного договору, стягнення грошових коштів, за касаційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України»; банк) про визнання недійсним кредитного договору від 28 березня 2008 року, укладеного між нею та банком в особі філії Інгулецького відділення № 7856, та стягнення з банку на її користь коштів у сумі 68 000 грн, сплачених на виконання умов договору.

На обґрунтування вимог ОСОБА_6 посилалася на те, що 28 березня 2008 року між нею та банком укладений кредитний договір № 5126. На забезпечення виконання умов вказаного договору між ними укладений договір застави майна, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Тищенко О.І. Відповідно до п. 1.1 кредитного договору банк зобов'язався надати позичальнику на умовах цього договору кредит у сумі 68 000 грн. Згідно із п. 1.3 кредитного договору кредит надається готівкою в національній валюті. Умовами отримання кредиту позичальником є укладення договору застави майна, укладення страхування майна. Ці умови позивачем виконані. Після чого розпорядженням бухгалтерії банку від 28 березня 2008 року було вирішено в рахунок дозволеного кредиту, згідно з кредитним договором від 28 березня 2008 року № 5126, надати ОСОБА_6 з позичкового рахунку № НОМЕР_4 кредит в сумі 68 000 грн. Однак банк свої зобов'язання не виконав, чим порушив умови даного договору. Для виконання зобов'язань та в рахунок їх погашення за кредитним договором від імені позивача було сплачено кошти у сумі 68 000 грн, що становить тіло кредиту. Тому позивач вважала, що наявні підстави для визнання кредитного договору недійсним та повернення сплачених коштів.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - порушує питання про скасування оскаржуваних рішень судів із ухваленням нового рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що 27 березня 2008 року між ОСОБА_9 (продавець) та ОСОБА_6 (покупець) укладений біржовий договір купівлі-продажу транспортного засобу, відповідно до умов якого продавець продав покупцю транспортний засіб марки Т-25А, рік випуску 2007, заводський № НОМЕР_5, № двигуна НОМЕР_1 (т. 1, а. с. 8).

Продавець продав транспортний засіб покупцю за 78 200 грн.

28 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України», та ОСОБА_6 укладений кредитний договір № 5126, відповідно до п. 1.1 якого банк зобов'язується надати позичальнику на умовах цього договору кредит у сумі 68 000 грн, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит у сумі 68 000 грн, сплатити відсотки за користування кредитом 15 % річних та комісійні винагороди в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором (т. 1, а. с. 9-12).

Відповідно до п. 1.2 кредитного договору кредит надається на 36 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 28 березня 2011 року.

Кредит надається готівкою в національній валюті із кредитного рахунку позичальника для здійснення оплати за новий транспортний засіб Т-25А за договором купівлі-продажу від 27 березня 2008 року, укладеним між позичальником та продавцем транспортного засобу.

Згідно із заявою, датованою 27 березня 2008 року, ОСОБА_6 просила банк видати їй кредит у сумі 68 000 грн строком на 36 місяців зі сплатою 15 % річних для купівлі транспортного засобу (т. 1, а. с. 138).

28 березня 2008 року розпорядженням бухгалтерії банку в рахунок дозволеного кредиту, згідно з кредитним договором від 28 березня 2008 року № 5126, було вирішено надати ОСОБА_6 з позичкового рахунку № НОМЕР_4 кредит у сумі 68 000 грн (т. 1, а. с. 170).

Відповідно до видаткового касового ордера № 2203 ОСОБА_6 було видано 68 000 грн, що було завірено підписами сторін (т. 1, а. с. 31).

28 березня 2008 року між банком та ОСОБА_6 укладено договір застави майна № 5126, відповідно до п. 1.1 якого заставодавець ОСОБА_6 з метою забезпечення належного виконання зобов'язання, що виникають із кредитного договору від 28 березня 2008 року № 5126, передає в заставу, а заставодержатель цим приймає в заставу в порядку і на умовах, визначених у цьому договорі, предмет застави, що належить заставодавцю на праві власності (т. 1, а. с. 33-36).

Предметом застави за цим договором є транспортний засіб Т-25А, 2007 року випуску, заводський № НОМЕР_5, двигун № НОМЕР_1, реєстраційний № НОМЕР_2. Право власності на майно підтверджується свідоцтвом про реєстрацію машини серії НОМЕР_6, виданим підрозділом Держтехнагляду в Софіївському районі від 28 березня 2008 року згідно із біржовим договором купівлі-продажу транспортного засобу від 27 березня 2008 року № 037А, що передано в заставу, складає 78 200 грн. На період дії кредитного договору заставне майно залишається в користуванні заставодавця.

Відповідно до довідки банку від 30 вересня 2010 року філія Інгулецьке відділення № НОМЕР_3 «Ощадбанк» повідомила про погашення кредиту за кредитним договором від 28 березня 2008 року № 5126 ОСОБА_6 у розмірі 68 000 грн (тіло кредиту) (т. 1, а. с. 115, 116).

Згідно із листом від 23 травня 2013 року № 98-38-13 Великоолександрівською міжрайонною прокуратурою розглянуто звернення ОСОБА_6 від 20 травня 2013 року щодо неправомірних дій директора Приватного підприємства «Т.І.К» ОСОБА_10, пов'язаних з отриманням 28 березня 2008 року кредиту в Криворізькій філії Дніпропетровського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України». Встановлено, що факти, викладені в зверненні, на даний час досліджуються слідчим відділенням Великоолександрівського РВ УМВС України в Херсонській області при проведенні досудового розслідування за кримінальним провадженням стосовно вказаної особи за ст. 190 КК України, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_6 від 10 травня 2013 року. Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням здійснює Великоолександрівська міжрайонна прокуратура. За таких обставин підстав для вжиття заходів прокурорського реагування за зверненням ОСОБА_6 від 20 травня 2013 року не вбачається (т. 1, а. с. 118).

Відповідно до висновку судового експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області Коверніченко Л.Р. підписи від імені ОСОБА_6, які розташовані в графах: «підпис позичальника» «Л.Ф. Беззуб» кредитного договору від 28 березня 2008 року № 5126; «позичальник» в додатку 2 до договору від 28 березня 2008 року № 5126, виконані ОСОБА_6; підписи від імені ОСОБА_6, розташовані в графах: «Підпис позичальника» заяви від 27 березня 2008 року; «прізвище та підпис позичальника» кредитної заявки від 27 березня 2008 року, виконані не ОСОБА_6, а іншою особою. Рукописні записи, розташовані в графах: заяви від 27 березня 2008 року; кредитної заяви від 27 березня 2008 року (крім рукописних записів, виконаних друкованим почерком та розташованих в графах «2.1. Паспортні дані», «Відомості про освіту та зайнятість позичальника» даного документа, виконані не ОСОБА_6, а іншою особою (т. 1, а. с. 111-114).

Відповідно до висновку від 24 липня 2014 року № 1077-14 судової почеркознавчої експертизи у цивільній справі № 201/15850/13-ц, виконаного судовим експертом Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_12, підпис від імені ОСОБА_6 в графі «Підпис отримувача» видаткового касового ордера від 28 березня 2008 року № 2203, - виконаний не ОСОБА_6, а іншою особою з наслідуванням її справжнього підпису (т. 1, а. с. 237-245).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що низка укладених позивачем договорів фактично спростовують її твердження про відсутність будь-яких юридичних правовідносин між сторонами, що випливають із кредитного договору, позивачем на надано суду безспірних доказів не укладення нею оспорюваного договору, при цьому вказали, що порушення однією із сторін істотних умов договору є підставою для його розірвання згідно зі ст. 651 ЦК України, а не визнання недійсним договору, який не був спрямований на порушення конституційних прав і свобод позивача, оскільки укладений з метою оплати придбаного нею за договором купівлі-продажу транспортного засобу, тому вважав, що позивачем неправильно обрано спосіб захисту своїх прав та інтересів.

Проте з такими висновками судів попередніх інстанцій погодитися не можна.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

У зв'язку з цим необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205-210, 640 ЦК України тощо).

Договір позики є реальною угодою і вважається укладеним з моменту передання грошей. Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору без передання грошей не породжує в майбутньому обов'язку позичальника повернути обумовлену угодою суму грошей.

Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Звертаючись з позовом, ОСОБА_6 посилалася на те, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором (т. 1 а. с. 160-162).

У справі, яка переглядається, встановивши, що умовами договору передбачено видачу кредиту готівкою, підпис від імені ОСОБА_6 в графі «Підпис отримувача» видаткового касового ордера від 28 березня 2008 року № 2203, - виконаний не ОСОБА_6, а іншою особою з наслідуванням її справжнього підпису, суди попередніх інстанцій на порушення ст. ст. 213, 214, 303, 304 ЦПК України не визначилися із правовідносинами сторін, які випливають із встановлених обставин, та правовими нормами, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, не врахували зміст ст. 1051 ЦК України, яка надає право позичальнику оспорити договір на тій підставі, що грошові кошти насправді не були ним отримані, та помилково вважали, що позивачем неправильно обрано спосіб захисту своїх прав та інтересів, позов з підстав, на які посилався позивач, не розглянули.

Допущені судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, тому оскаржувані рішення не можуть вважатися законними і обґрунтованими, у зв'язку із чим підлягають скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов М.І. Наумчук О.В. Кадєтова С.О. Карпенко Г.І. Мостова