АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6328/16 Справа № 173/537/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Посунся (Колодяжна) Н.Є.
Категорія 59
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Посунся Н. Є.

суддів Баранніка О.П., Тамакулової В.О..

при секретарі Самокиша О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Верхньодніпровське сільськогосподарське товариство агрофірма «Промінь» - про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі ТОВ «Верхньодніпровське сільськогосподарське підприємство агрофірма «Промінь»» просить скасувати рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2016 року, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права.. Позивачкою рішення не оскаржується.

Апеляційний суд, вивчивши доводи скарги, матеріали справи, вважає оскаржуване рішення законним, таким, що повинне бути залишене без змін, виходячи з наступного.

Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 на праві власності належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,1 га на території Зарічанської сільської ради.

25 жовтня 2007 року ОСОБА_2 вказану ділянку передала в оренду ТОВ «Верхньодніпровське сільськогосподарське підприємство агрофірма «Промінь» (далі-агрофірма), підписавши договір оренди № 265 строком на 10 років, що не заперечували сторони.

Оскільки договір оренди не був зареєстрованим у встановленому законом порядку, рішенням Верхньодніпровського районного суду від 24 листопада 2015 року зазначений договір було визнано неукладеним та зобовязано агрофірму повернути ОСОБА_2В земельну ділянку. 4 березня 2016 року рішення суду було виконано, що підтверджується актом державного виконавця.

За таких обставин райсуд вірно вважав доведеним фактичне користування відповідачем земельною ділянкою в період з 2007р. до 04.03.2016 рр., оскільки протилежне, зокрема, припинення користування землею з 2014р. (за твердженнями відповідача), агрофірмою не доведено. При цьому, виходячи із встановлених дійсних обставин справи, є підстави вважати, що до ухвалення 24 листопада 2015р. судового рішення про зобов*язання повернути спірну землю, - користування ділянкою відбувалось за згодою самої позивачки, що вона не заперечувала, а після ухвалення цього рішення - користування не мало законних правових підстав. В зв*язку з цим не можна повністю погодитись з висновком райсуду про користування відповідачем землею без правових підстав увесь період з 2007р. по 2016р. та із застосуванням до правовідносин з 2007 по 2014рр правил ст. 22 ЦК щодо упущеної вигоди.

А тому, виходячи із вимог ст.152 Земельного кодексу України щодо права власника земельної ділянки вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків, а також враховуючи вимоги позивачки щодо стягнення за 2014рік суми за аналогією розрахунків орендної плати за договорами оренди землі, та зважаючи на те, що за користування землею у 2014році позивачка відповідачем була позбавлена доходу, а інше він не довів, - слід визнати обґрунтованим рішення в частині стягнення з відповідача за цей рік суми, аналогічної розміру орендної плати у цьому році - 2 843. 43грн., розрахунок якої наведений судом у рішенні.

Що стосується періоду користування відповідачем без правових підстав земельною ділянкою упродовж 2015року, коли вже фактично мався спір, та по якому в цьому ж році ухвалене судове рішення, - то вимоги позивачки підлягали задоволенню у відповідності до ст.1214 ЦКУ, але в рамках заявленого нею прохання в уточненій позовній заяві від 03.06.2016. про стягнення також суми за аналогією розрахунків орендної плати за договорами оренди землі.

Оскільки така сума судом була розрахована та стягнута, а саме, 3 412 .02грн., то рішення суду в цій частині також є законним та обгрунтованим. Загально стягнутою судом за 2014-2015рр. є сума 6 856,77грн.

Зважаючи на доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивачка не має права просити суд стягнути з відповідача заборгованість по орендній платі, оскільки договір оренди визнаний судом неукладеним, а також враховуючи доводи щодо порушення процесуального закону в частині розгляду вимог за ст.22 ЦК, апеляційний суд, керуючись ст. 215 ЦПК України відносно обовязку суду встановлювати обставини у справі, визначати правовідносини та норми закону, якими слід керуватися у межах заявлених вимог, - у своїй ухвалі навів мотиви відносно дійсно встановлених обставин справи, норми законів, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, в тому числі, ст.1214 ЦК, на чому наголошує апелянт у скарзі, та, враховуючи правильно визначені райсудом суми до стягнення, не знаходить підстав для скасування чи зміни судового рішення.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ТОВ «Верхньодніпровське сільськогосподарське підприємство агрофірма «Промінь»» відхилити.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала чинна з моменту проголошення, може бути оскаржена у 20-денний строк у касаційному порядку.

Головуючий Н.Є. Посунся

Судді: О.П. Бараннік

ОСОБА_3