Справа № 465/1797/15 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М.
Провадження № 22-ц/783/408/16 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Зверхановської Л.Д. і Богонюка М.Я.,

при секретарі Цапові П.М.,

за участю Буковинського Т.Й. - представника ПАТ «Перший український міжнародний банк»; адвоката Посікіри Р.Р. - представника відповідачки ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» на рішення Франківського районного суду м. Львова від 12 жовтня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» (в подальшому - «Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, в кінцевій редакції позовних вимог якого просило суд звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 6118433 від 11.02.2008 року, а саме: квартиру АДРЕСА_1, що на праві власності належить відповідачці ОСОБА_5 (в подальшому - «предмет іпотеки», «квартира»), в рахунок погашення кредитної заборгованості відповідача ОСОБА_6 перед Банком, яка станом на 10.03.2015 року включно становить 375 921 грн. 03 коп., з яких: 234 507 грн. 64 коп. - сума заборгованості за тілом кредиту; 141 413 грн. 39 коп. - заборгованість за непогашеними відсотками за користування кредитом, визначивши при цьому спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу позивачем від свого імені іпотечного майна будь-якій особі-покупцеві на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Банк також просив надати йому всі права та повноваження продавця, у тому числі - на подання заяв, отримання дублікатів правовстановлюючих документів з відповідних установ, організацій, підприємств незалежно від форм власності та підпорядкування чи органів нотаріату, здійснення будь-яких платежів за подання та отримання будь-яких документів, довідок, витягів, заяв, а також вільного доступу уповноважених представників банку до предмета іпотеки, необхідних для здійснення продажу.

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що 11.02.2008 року між Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» (правонаступником прав і обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк») та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № 6118284, згідно умов якого позивач зобов'язався надати ОСОБА_6 кредит у розмірі 30 000 доларів США (в подальшому - „Кредитний договір від 11.02.2008 року"). Позивачем договірні зобов'язання було виконано повністю. Однак ОСОБА_6 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором не виконав та не повернув кредитних коштів у порядку встановленому договором. В порядку забезпечення виконання умов за згаданим кредитним договором між Банком та ОСОБА_5 було укладено Договір іпотеки № 6118433 від 11.02.2008 року, згідно якого в іпотеку банку було передано вище згадану квартиру (в подальшому - „Договір іпотеки від 11.02.2008 року"). У зв'язку із невиконанням ОСОБА_6 договірних зобов'язань за кредитним договором, 03.02.2015 року Банком на адресу останнього направлено вимогу від 30.01.2015 року № 139 про усунення порушення кредитного договору та повернення суми кредиту та процентів за користування таким. Аналогічна вимога скеровувалась позивачем і на адресу ОСОБА_5 Вимога Банку відповідачами виконаною не була, у зв'язку з чим Банк змушений звернутися до суду з даним позовом (а.с.1-9, 96).

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено (а.с. 154-157).

Дане рішення оскаржив Банк.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, та на неправильне застосування норм матеріального права.

Вважає, що вимога Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, є такою, що відповідає вимогам закону, зокрема - п.6 ст. 38 Закону України „Про іпотеку".

Вважає, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Вважає, що позивачем було перервано строк позовної давності, оскільки 07.12.2011 року Банк звернувся до Залізничного районного суду м. Львова з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки і рішення по згаданій справі набрало законної сили 02.06.2014 року. Крім цього, строк позовної давності був перерваний 19.05.2012 року - при здійсненні часткової сплати (погашення) кредиту.

Також звертає увагу на те, що позичальником по кредитному договору була поданою заява згідно якої останній погодився розпочати процес добровільної реалізації майна, яке виступає забезпеченням по кредитному договору від 11.02.2008 року.

Вважає, що позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу (а.с. 160-163).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Банку (апелянта) на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представника відповідачки ОСОБА_5, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмову у задоволенні позовних вимог суд мотивував тим, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 16 квітня 2013 року (яке набрало законної сили) було задоволено позов Банку та стягнуто з відповідача ОСОБА_6 на користь Банку заборгованість за Кредитним договором № 6118284 від 11.02.2008 року у розмірі 273 355 грн. 55 коп. (з яких234 507 грн. 64 коп. - сума заборгованості за тілом кредиту; 8 397 грн. 04 коп. - заборгованість за непогашеними відсотками за користування кредитом; 6 245 грн. 25 коп. пені за порушення строків виконання зобов'язань та штрафи у сумі 21 780 грн. 37 коп. та 2 425 грн. 25 коп.) і одночасне стягнення суми боргу з боржника (ОСОБА_6.) та звернення стягнення на предмет іпотеки, що належить майновому поручителю (ОСОБА_5.), у рахунок погашення зазначеного боргу призведе до стягнення на користь кредитора (Банку) однієї і тієї суми заборгованості одночасно, як з боржника (ОСОБА_6.), так і з майнового поручителя (ОСОБА_5.) за рахунок належного останньому майна.

Однак, вище наведені висновки судом першої інстанції зроблені за неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, та з порушенням норм матеріального права, виходячи з наступного.

У п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" міститься роз'яснення про те, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена.

Матеріалами справи стверджується, що навіть станом на 01 лютого 2016 року на виконання вище згаданого рішення Залізничного районного суду м. Львова від 16 квітня 2013 року з позичальника ОСОБА_6 жодних сум в рахунок погашення його заборгованості за Кредитним договором № 6118284 від 11.02.2008 року стягнуто не було (а.с. 243-246) і ця обставина стороною відповідачки ОСОБА_5 належними та допустимими доказами спростованою не була, а відтак у суду не було правових підстав для відмови Банку у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_5 з посиланням на наявність рішення Залізничного районного суду м. Львова від 16 квітня 2013 року.

Вище наведена правова позиція знайшла своє відображення у Постанові Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року по справі № 6-1080цс15 (т. 2, а.с. 37-39).

Статтями 10 і 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В суді першої інстанції представник відповідачки ОСОБА_5 подав до суду письмові Заперечення на позов, згідно яких згадана відповідачка не погоджується з позовними вимогами Банку (крім посилання на наявність вище згаданого рішення Залізничного районного суду м. Львова від 16 квітня 2013 року, що вважає подвійним стягненням) ще також з наступних підстав:

- посилаючись на те, що рішення Залізничного районного суду м. Львова від 16 квітня 2013 року набрало законної сили, однак Банк включив до складу позовних вимог до відповідачки ОСОБА_5заборгованість по відсотках за користування кредитом та пені за період після вступу згаданого рішення в законну силу;

- на те, що „відсутні передбачені законом підстави для виселення мешканців із зазначеного будинку без надання їм іншого постійного житла";

- на те, що позовна вимога Банку звернути стягнення на квартиру шляхом її продажу Банком, як предмета іпотеки, будь-якій особі-покупцю за ціною визначеною уповноваженим експертом-оцінювачем на день проведення продажу суперечить положенням Закону України „Про іпотеку", оскільки початкова ціна продажу предмета іпотеки має бути визначеною у грошовому виразі;

- на те, що Банком пропущено строк позовної давності на звернення до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_5 (а.с. 122-126).

В той же час, позов Банку до ОСОБА_5 не містить позовної вимоги про виселення згаданої відповідачки з квартири, яка є предметом іпотеки (і у якій ОСОБА_5, як на день укладення нею Договору іпотеки від 11.02.2008 року, так і на день звернення Банку до суду з даним позовом, не проживала), як і позовної вимоги про виселення зі згаданої квартири будь-кого іншого, а відтак посилання на таке „виселення", яке міститься у вище згаданих Запереченнях на позов, є надуманим і до уваги прийматися не може.

Позовні вимоги Банку до ОСОБА_5 не містять вимоги про стягнення зі згаданої відповідачки пені, а відтак доводи Заперечення на позов про неправомірність стягнення пені також є надуманими і до уваги прийматися не можуть.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України (яка у відповідності до ч. 2 ст. 1054 ЦК України підлягає застосуванню до спірних правовідносин) встановлено, що у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти за договором позики виплачуються щомісячно до дня повернення позики. Відтак, доводи Заперечення на позов про неправомірність нарахування Банком відсотків за користування кредитом після того, як рішення Залізничного районного суду м. Львова від 16 квітня 2013 року набрало законної сили, не грунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому також до уваги прийматися не можуть.

Статтею 526 ЦК України визначено загальні умови виконання зобов'язання, а саме: зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із статтею 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Законом України „Про іпотеку" встановлено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди); з інших підстав, передбачених Законом (стаття 17).

Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Пунктом 5.12 Договору іпотеки від 11.02.2008 року встановлено, що цей Договір набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення та припиняє чинність у разі настання однієї з наступних подій: (1) припинення Основного зобов'язання; (2) реалізації Предмета іпотеки; (3) набуття Іпотекодержателем на підставах, передбачених чинним законодавством України та цим Договором, права власності на Предмет іпотеки; (4) розірвання цього Договору за угодою Сторін, що посвідчена нотаріально; (5) в інших випадках, передбачених чинним законодавством. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у порядку, встановленому чинним законодавством України (а.с. 49-52).

Матеріалами справи стверджується та визнається сторонами спору, що свої зобов'язання за Кредитним договором від 11.02.2008 року („Основне зобов'язання"; п.1.1 Договору іпотеки) ОСОБА_6 не виконав.

Зокрема, факт невиконання ОСОБА_6 Основного зобов'язання стверджується рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 16 квітня 2013 року, яке набрало законної сили 24 квітня 2014 року.

Відтак, іпотека за Договором іпотеки від 11.02.2008 року не припинилася, а доводи сторони відповідачки ОСОБА_5 щодо спливу позовної давності за вимогами про звернення стягнення на квартиру, як предмет іпотеки, до уваги прийматися не можуть, оскільки вони суперечать нормам статей 257, 258, 599 ЦК України, а також статей 12, 17 Закону України „Про іпотеку".

Вище наведена правова позиція знайшла своє відображення у Постанові Верховного Суду України від 09 вересня 2015 року по справі № 6-939цс15 та (у відповідності до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України) має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції.

За змістом статті 39 Закону України «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на момент ухвалення судових рішень) ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Отже, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки резолютивна частина рішення суду має відповідати вимогам частини шостої статті 38, статті 39 Закону України «Про іпотеку» та положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України й у ній повинна зазначатись, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. При цьому суд повинен указати, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Вище наведена правова позиція знайшла своє відображення у Постанові Верховного Суду України від 23 грудня 2015 року по справі № 6-1205цс15, а також у Постанові Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року по справі № 6-1080цс15 (т.2, а.с. 30-39).

Проведення виконавчих дій та (відповідно) оцінка майна під час їх проведення є можливими лише після набрання рішенням суду законної сили, а відтак доводи сторони відповідачки ОСОБА_5стосовно того, що початкова ціна продажу предмета іпотеки в позовній заяві та в рішенні суду має бути визначеною у конкретній грошовій сумі (а не на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій) також до уваги прийматися не можуть.

Частиною 1 ст. 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

При зверненні до суду позивачем було сплачено 3 654 грн. судового збору (а.с. 10), а при подачі апеляційної скарги - 4 019 грн. 40 коп. судового збору (а.с. 164), а відтак до стягнення з відповідачки ОСОБА_5 на користь Банку підлягають 7 673 грн. 40 коп. згаданих судових витрат.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п. 2, 309 ч.1 п.п. 1, 4, 314 ч. 2, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» задовольнити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 12 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове, яким позов Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_6 перед Публічним акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк» за Кредитним договором № 6118284 від 11 лютого 2008 року станом на 10 березня 2015 року включно в сумі 375 921 грн. 03 коп. (з яких: 234 507 грн. 64 коп. - сума заборгованості за тілом кредиту; 141 413 грн 39 коп. - заборгованість за непогашеними відсотками за користування кредитом)- звернути стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки № 6118433, укладеним між Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк» (як Іпотекодержателем) і ОСОБА_5 (як Іпотекодавцем) та посвідченим 11.02.2008 року Мельничук Л.Г., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, за реєстровим № 401, а саме: квартиру АДРЕСА_1, реєстраційний номер: 10352497, житловою площею 16,5 кв. м., загальною площею 28,9 кв. м., відповідно до Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 05.02.2008 року, виданого Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», шляхом її продажу Публічним акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк» від свого імені будь-якій особі-покупцеві з початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, - з наданням права Публічному акціонерному товариству «Перший український міжнародний банк» всіх прав та повноважень продавця, у тому числі - на подання заяв, отримання дублікатів правовстановлюючих документів з відповідних установ, організацій, підприємств незалежно від форм власності та підпорядкування чи органів нотаріату, здійснення будь-яких платежів за подання та отримання будь-яких документів, довідок, витягів, заяв, а також права вільного доступу уповноважених представників Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до згаданого предмета іпотеки, необхідних для здійснення його продажу.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» 7 673 грн. 40 коп. судових витрат.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскарженим у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: