Провадження №22-ц/784/351/16
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 468/1772/15-ц Головуючий І інстанції - Бойко Л.Л.
Провадження № 22-ц/784/351/16 Доповідач - Темнікова В.І. Категорія 48
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2016 року Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Миколаївської області в складі :

головуючого - Темнікової В.І.,

суддів - Прокопчук Л.М., Лисенко П.П.,

за участю секретаря - Лівшенко О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 29 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А :

В листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому посилався на те, що 06.07.2010 року він зареєстрував шлюб із ОСОБА_2 21.01.2014 року рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області шлюб розірвано. За час шлюбу з відповідачкою, ними було придбане майно, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а саме: мопед «Motolider», вартістю 4700 грн., стінка дитяча - 1700 грн., м'який куток - 4700 грн., телевізор «Сатурн» - 3200 грн., шафа купе - 3200 грн., трюмо - 730 грн., супутникова тарілка та тюнер - 1100 грн., DVD «ВВК» - 380 грн., мікрохвильова піч «Самсунг» 670 грн., кухонний куток - 720 грн., ліжко «Ромашка» 2400 грн. Крім того, позивач зазначав, що за час шлюбу вони здійснили ремонт будинку, а саме замінили 4 євровікна в кімнатах та вхідні металеві двері на загальну суму 5000 грн. Кошти на вікна позичали у ОСОБА_3, якій він згодом повернув ці кошти. Крім зазначеного майна, яке придбавалося за його кошти, ним було отримано в банківських установах кредитні кошти на спільні потреби сім'ї, а саме : в АТ «Банк Ренесанс Капітал» договір оферта № GP-4158143 зі сплатою 10 % річних, сума кредиту склала 12 160 гривень., у ПАТ «Платинум Банк» договір № 021645/001XSGF у сумі 16264 грн., та в АТ «ОТП Банк» №7384 у сумі з урахуванням процентів та повного погашення 38130 грн. Після розлучення він продовжував сплачувати кредити, за договорами, які були укладені під час шлюбу. Відповідачка в добровільному проядку відмовляється від погашення цих кредитів. Крім цих коштів він взяв у борг у ОСОБА_5 3200 грн. Таким чином, ними було придбано спільного сумісного майна подружжя на суму 98254 грн. Згоди про добровільний поділ майна, що є спільною власністю подружжя, між ними не досягнуто. Після розірвання шлюбу в добровільному порядку спір про розподіл майна ними не вирішено. Відповідачка постійно чинить лайки, та всіляко чинить перепони в розподілі майна. На підставі викладеного, просив суд виділити йому у власність: м'який куток вартістю 4700 грн., трельяж вартістю 730 грн., мопед «Motolider» вартістю 4700 грн., телевізор «Сатурн» вартістю 3200 грн., супутникову антену вартістю 620 грн., а всього майна на суму 13950 грн. Виділити у власність ОСОБА_2 - стінку дитячу вартістю 1700 грн., шафу купе вартістю 3200 грн., тюнер «Опен Бокс» вартістю 480 грн., DVD «ВВК» вартістю 380 грн., мікрохвильову піч «Самсунг» вартістю 670 грн., кухонний куток вартістю 720 грн., ліжко «Ромашка» вартістю 2400 грн., євро вікна та вхідні металеві двері вартістю 5000 грн., а всього майна на суму 14550 грн. Стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошову компенсацію в розмірі 34877 гривень, до рівності часток у спільному сумісному майні подружжя, а також сплачений ним судовий збір. Крім цього, з урахуванням розрахунку, викладеному в Додатку до позовної заяви (а.с.128), просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь виплачений ним борг по кредитам в сумі 24630,50 грн.

Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 29 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя задоволено частково. Судом виділено у власність ОСОБА_1: м'який куток вартістю 4700 грн., трельяж вартістю 730 грн., мопед «MOTOLIDER», вартістю 4700 грн., човен вартістю 500 грн., мікрохвильову піч «Самсунг» вартістю 670 грн., а всього майна на суму 11300 грн. Виділено у власність ОСОБА_2 : шафу купе вартістю 3200 грн., DVD «ВВК» вартістю 380 грн., кухонний куток вартістю 720 грн., ліжко «Ромашка» вартістю 2400 грн., телевізор «Сатурн» вартістю 3200 грн., супутникову антену вартістю 620 грн., а всього майна на суму 10520 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в розмірі 1720 грн., а також витрати понесені ним по справі в розмірі 491,27 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалите нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги щодо розподілу майна, виділивши йому у власність м'який куток вартістю 4700 грн., трельяж вартістю 730 грн., мопед «MOTOLIDER», вартістю 4700 грн., човен вартістю 500 грн., телевізор «Сатурн» вартістю 3200 грн., супутникову антену вартістю 620 грн., а також стягнути з ОСОБА_2 ? частину кредитних коштів в сумі 24630,50 грн., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідачка звернувся до суду з запереченнями на апеляційну скаргу, в яких просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

В судовому засіданні позивач підтримав доводи апеляційної скарги, надавши пояснення, аналогічні змісту апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду скасувати, постановити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити.

Інші учасники процесу до судового засідання не з'явилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав:

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Як убачається з матеріалів справи, судом під час розгляду цієї справи дані вимоги закону в повній мірі виконані не були.

Приймаючи рішення по справі, суд виходив з того, що з 06.07.2010 року по 10.01.2014 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу ними було придбано наступне майно: м'який куток вартістю 4700 грн., трильяж вартістю 730 грн., мопед «MOTOLIDER», вартістю 4700 грн., човен, вартістю 500 грн., мікрохвильову піч «Самсунг» вартістю 670 грн., шафу купе вартістю 3200 грн., DVD«ВВК» вартістю 380 грн., кухонний куток вартістю 720 грн., ліжко «Ромашка» вартістю 2400 грн., телевізор «Сатурн» вартістю 3200 грн., супутникову антену вартістю 620 грн. Заслухавши сторін, свідків ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, дослідивши наявні у справі письмові докази (акт опису майна, що знаходиться у спільній власності подружжя від 18.07.2013 року; копію акту про встановлення факту та умов проживання від 17.07.2013 року; опис майна в будинку за адресою м. Баштанка вул.. Горького 29 від 14.07.2014 року; копію специфікації до кредитного договору; копію товарних чеків від 14.05.2012 року, 30.05.2012 року, 20.05.2012 року, 24.12.2012 року, 08.08.2010 року, 20.08.2010 року, 28.07.2011 року; копію накладної від 22.07.2010 року; копію рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 10.01.2014 року; копію квитанцій від 07.02.2013 року, 28.08.2013 року, 04.10.2013 року, 04.11.2013 року, 04.12.2013 року, 01.04.2013 року,. 04.09.2013 року, 08.07.2013 року, 30.07.2013 року, 07.05.2013 року, 07.08.2013 року, 04.04.2014 року, 03.03.2014 року, 03.02.2014 року, 30.09.2014 року, 24.06.2014 року, 03.01.2014 року,07.08.2014 року, 07.07.2014 року, 06.10.2014 року, 30.04.2014 року, 02.06.2014 року, 01.12.2014 року, 11.11.2014 року, 10.04.2015 року, 02.02.2015 року, 04.03.2015 року, 31.12.2014 року, 26.06.2015 року, 13.07.2015 року, 20.08.2015 року, 06.07.2015 року, 23.09.2015 року; копію повідомлення ПАТ ПУМБ від 28.09.2015 року; виписку АТ «ОТП Банк»; копію виписки з особового рахунку на ім'я ОСОБА_1; договір від 15.08.2012 року; копію реєстрів документів по кредиту; розписки від 27.07.2013 року; виписку по рахунку НОМЕР_1), суд дійшов висновку про те, що вищевказане майно є спільною сумісною власністю подружжя. Наведена в позовній заяві вартість вищезазначеного майна визнається сторонами та не заперечується ними.

Також суд дійшов висновку про те, що не підлягають поділу між сторонами:

-стінка дитяча вартістю 1700 гривень, оскільки була придбана сторонами для потреб спільної дитини та на умовах, що вона (стінка) буде особистою власністю дитини;

-тюнер вартістю 480 гривень, так як із пояснень сторін в судовому засіданні було встановлено, що його вартість була сплачена батьком відповідачки у 2015 році, а під час спільного проживання сторін вони ним лише користувались.

- євровікна та вхідні металеві двері, оскільки встановлені судом обставини свідчать, що вони були придбані та вмонтовані в будинок батьків відповідачки в період, коли сторони проживала в даному будинку та лише з метою поліпшення своїх житлових умов.

Крім того, суд вважав, що вимоги позивача, щодо стягнення суми кредитних коштів підлягають задоволенню частково, виходячи з визнаної відповідачкою суми п"ять тисяч гривень, які позивачем було витрачено на потреби сім"ї. Щодо стягнення кредитних коштів в іншій частині, позов на думку суду не підлягає задоволенню, оскільки є недоведеним стосовно того, що кошти, отримані позивачем, витрачались на потреби сім'ї.

Втім, проаналізувавши встановлені судом обставини по справі, апеляційний суд вважає, що встановивши дійсні обставини по справі, суд помилково дійшов висновку про те, що стінка дитяча вартістю 1700 гривень та тюнер вартістю 480 гривень, не є спільним майном подружжя, що призвело до неправильного визначення об'єму спільного сумісного майна подружжя та способу його розподілу в натурі.

Так, судом було встановлено, що стінка дитяча була придбана сторонами під час перебування у шлюбі за загальні кошти сторін. Позивач наполягає на тому, що вона дійсно була придбана для потреб сина, але заперечує, що між сторонами була домовленість про те, що вона буде особистою власністю сина сторін. За таких обставин суд помилково дійшов висновку про те, що стінка дитяча не є спільною сумісною власністю сторін і не підлягає поділу між ними. Однак, встановивши, що стінка дитяча була придбана для потреб сина, який після розірвання шлюбу проживає з відповідачкою, та враховуючи роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, які містяться в п. 30 Постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», про те, що при визначенні способу поділу спільного майна в натурі судом можуть враховуватися інтереси неповнолітніх дітей, що заслуговують на увагу, апеляційний суд вважає, що стінка дитяча при розподілі майна подружжя повинна бути виділена у власність відповідачки.

Крім того, судом було встановлено, що тюнер вартістю 480 гривень також був придбаний сторонами в період шлюбу разом з телевізором, вони ним тривалий час користувалися, але оплата за нього була здійснена батьком відповідачки вже в 2015 році.

Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено загальне правило відповідно до якого договір є укладеним з моменту коли сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Таким чином, тюнер став власністю сторін ще під час перебування їх у шлюбі. Доказів того, що здійснюючи оплату за тюнер, батько відповідачки мав намір не здійснити оплату придбаного сторонами раніше товару, а купити його для своїх особистих потреб, чи особистих потреб відповідачки, суду надано не було. За таких обставин оплата вартості тюнера батьком відповідачки не змінює правову природу даного майна як спільного майна подружжя, а батько відповідачки тільки має право на стягнення з сторін вартості тюнера.

З урахуванням викладеного, слід дійти висновку, що стінка дитяча вартістю 1700 гривень та тюнер вартістю 480 гривень, також є спільним майном подружжя, яке підлягає розподілу між сторонами.

Визначаючи спосіб поділу майна між сторонами, колегія суддів враховує те, що під час розгляду справи в суді першої інстанції в останньому судовому засіданні відповідачка не заперечувала проти того, щоб кухонний кут був переданий у власність позивача. Також колегія суддів враховує те, що оскільки у позивача є телевізор, який він згідно розписки від 27.07.2013р. забрав собі як належне йому особисте майно, то придбаний у період шлюбу телевізор «Сатурн» слід виділити відповідачці. У зв'язку з цим підлягає виділу їй також супутникова антена та тюнер.

Таким чином, проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини по справі, апеляційний суд вважає, що позовні вимоги про розподіл майна підлягають частковому задоволенню з виділенням позивачу у власність м'якого кута вартістю 4700 грн., трельяжа вартістю 730 грн., мопеду «MOTOLIDER», вартістю 4700 грн., човна вартістю 500 грн., мікрохвильової печі «Самсунг» вартістю 670 грн., кухонного кутка вартістю 720 грн., а всього майна на суму 12020 грн., а також з виділом у власність відповідачці шафи купе вартістю 3200 грн., DVD «ВВК» вартістю 380 грн., ліжка «Ромашка» вартістю 2400 грн., телевізора «Сатурн» вартістю 3200 грн., супутникової антени вартістю 620 грн., стінки дитячої вартістю 1700 грн., тюнера «Опен Бокс» вартістю 480грн., а всього майна на суму 11980грн. Крім того, з позивача на користь відповідачки слід стягнути різницю між вартістю виділеного йому майна і вартістю половини майна, яке підлягало виділенню кожному з сторін у розмірі 20грн. (12020грн.- (12020 грн. +11980грн.):2) =20грн.).

Не відповідає обставинам справи також висновок суду про стягнення з відповідачки на користь позивача вартості погашених ним кредитів саме у розмірі 2500грн., виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Під майном ч. 1 ст. 190 ЦК України має на увазі окрему річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина 4 ст. 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Отже, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов'язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов'язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім'ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім'ї.

Саме такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України № 6-55цс13 від 19.06.2013р.

Судом установлено, що кошти, одержані позивачем за укладеними в період шлюбу кредитними договорами з ПАТ «ПлатинумБанк» (договір № 021645/001XSGF від15.08.2012р.), з АТ»ОТП Банк» ( договір № 7384 від 03.05.2012р.), з АТ «Банк Ренесанс Капітал» ( договір № GP-4158143 від 01.02.2013р.) були використані частково на погашення відповідачкою кредиту у сумі 5000грн., на оздоровлення сім'ї на морі, на здійснення ремонту в будинку ( наклейка шпалер, тощо), на оплату вартості телевізора, одягу, а частково на придбання товарів повсякденного вжитку. Як убачається з пояснень відповідачки, вона не заперечувала того, що їй було відомо про наявність у позивача карткових рахунків, а також про те, що він знімав гроші з цих карткових рахунків та витрачав їх в тому числі і на потреби сім'ї, пояснивши, що за рахунок цих коштів вони «жили на широку ногу», їздили на море сім'єю, витратили 5000грн. на погашення боргу відповідачки, тощо. Вона заперечувала тільки те, що їй було невідомо скільки коштів було на рахунках позивача і скільки він використав на потреби сім'ї. Таким чином, заперечуючи проти позовних вимог, відповідачка не надала суду достатньої кількості безспірних доказів того, що одержані позивачем за укладеними в період шлюбу кредитними договорами кошти були використані не на потреби сім'ї. За таких обставин слід дійти висновку про те, що зазначені кредитні договори створили обов'язки щодо повернення кредиту і для відповідачки, а тому з неї на користь позивача слід стягнути половину вартості погашених позивачем кредитів.

Судом встановлено, що сторони фактично припинили шлюбні відносини з липня 2013 року, а шлюб між ними було розірвано 10 січня 2014р. Згідно квитанцій та виписок з особових рахунків, позивачем за кредитним договором з ПАТ «ПлатинумБанк» № 021645/001XSGF від15.08.2012р. виплачено після припинення шлюбних відносин 6949грн.. після розірвання шлюбу 13565грн., а всього 20514грн.; за кредитним договором з АТ»ОТП Банк» № 7384 від 03.05.2012р. виплачено після припинення шлюбних відносин 3594грн., після розірвання шлюбу 9836грн., а всього13430 грн.; за кредитним договором з АТ «Банк Ренесанс Капітал» № GP-4158143 від 01.02.2013р. виплачено після припинення шлюбних відносин 3775грн., після розірвання шлюбу 11542грн., а всього15317 грн. Таким чином, після припинення шлюбних відносин позивачем було сплачено за укладеними в період шлюбу кредитними договорами 49261грн. Отже з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню половина зазначеної суми у розмірі 24630грн.50 коп. Однак, дана сума підлягає зменшенню на 20грн., які підлягають стягненню з позивача на користь відповідачки як різниця в вартості виділеного йому майна. Тому остаточно з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню 24610грн.

В той же час вимоги позивача про стягнення з відповідачки на його користь половини вартості боргу, який він взяв у ОСОБА_5 є необґрунтованими, так як суду не було надано належних та допустимих доказів про отримання позивачем у ОСОБА_5 боргу у сумі 3200грн., а саме розписки про отримання коштів, а також про погашення даної суми позивачем. Крім того, в резолютивній частині апеляційної скарги, позивач не просив стягнути з відповідачки на його користь половину даної суми.

Не підлягають задоволенню також позовні вимоги про необхідність включення до спільного сумісного майна подружжя євро вікон та дверей на загальну суму 5000грн. або 5000 грн., витрачених на їх придбання, так як судом було встановлено, що дані вікна та двері були встановлені в будинку батьків відповідачки. Доказів того, що батьки відповідачки давали згоду на створення спільної зі сторонами власності на ці вікна та двері суду надано не було. Навпаки, судом було встановлено, що сторони здійснили заміну вікон та дверей для поліпшення умов свого проживання в будинку батьків відповідачки, тобто фактично поліпшили будинок батьків відповідачки. За таких обставин вікна та двері не є власністю подружжя, у них тільки виникло право на стягнення з батьків відповідачки коштів, витрачених на поліпшення будинку батьків, але в межах доведеності розміру таких витрат. Не можуть бути включені в обсяг спільного майна подружжя, яке підлягає розподілу, також кошти, витрачені на придбання вікон і дверей, оскільки на час припинення сторонами спільного ведення господарства вони вже були витрачені сторонами, тобто їх вже реально не існувало. Розподілу ж між подружжям підлягає те майно, яке реально існувало на час припинення ними спільного ведення господарства, що відповідає роз'ясненням, які містяться в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя».

З урахуванням викладено, колегія суддів вважає, що рішення суду слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково. Виділити у власність в порядку розподілу спільного майна подружжя ОСОБА_1 м'який куток вартістю 4700 грн., трельяж вартістю 730 грн., мопед «MOTOLIDER», вартістю 4700 грн., човен вартістю 500 грн., мікрохвильову піч «Самсунг» вартістю 670 грн., кухонний куток вартістю 720 грн., а всього майна на суму 12020 грн. Виділити у власність в порядку розподілу спільного майна подружжя ОСОБА_2 шафу купе вартістю 3200 грн., DVD «ВВК» вартістю 380 грн., ліжко «Ромашка» вартістю 2400 грн., телевізор «Сатурн» вартістю 3200 грн., супутникову антену вартістю 620 грн., стінку дитячу вартістю 1700 грн., тюнер «Опен Бокс» вартістю 480грн., а всього майна на суму 11980грн. та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в розмірі 24610 грн.

Підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача з урахуванням принципу пропорційності від задоволених вимог також половина понесених ним судових витрат на сплату судового збору у розмірі 491грн.27коп.

Керуючись ст. 303,307, 309,314,316 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 29 грудня 2015 року скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Виділити у власність в порядку розподілу спільного майна подружжя ОСОБА_1 м'який куток вартістю 4700 грн., трельяж вартістю 730 грн., мопед «MOTOLIDER», вартістю 4700 грн., човен вартістю 500 грн., мікрохвильову піч «Самсунг» вартістю 670 грн., кухонний куток вартістю 720 грн., а всього майна на суму 12020 грн.

Виділити у власність в порядку розподілу спільного майна подружжя ОСОБА_2 шафу купе вартістю 3200 грн., DVD «ВВК» вартістю 380 грн., ліжко «Ромашка» вартістю 2400 грн., телевізор «Сатурн» вартістю 3200 грн., супутникову антену вартістю 620 грн., стінку дитячу вартістю 1700 грн., тюнер «Опен Бокс» вартістю 480грн., а всього майна на суму 11980грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в розмірі 24610 грн., а також витрати понесені ним по справі в розмірі 491,27 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили негайно після його проголошення, але може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів після його проголошення в касаційному порядку.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

СУДДІ: