№ 336/1555/16-ц
пр. № 2/336/1348/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

07 квітня 2016 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді Жупанової І.Б. при секретарі Падалка А.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громада в особі Запорізької міської ради про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд визнати ОСОБА_2 такою, що прийняла спадщину після смерті батька ОСОБА_3, померлого 29 січня 1947 року; визнати за нею право власності на житловий будинок, надвірні та господарські будівлі і споруди, розташовані на земельній ділянці 865,4 кв. м за адресою - вулиця Молочна, 31 в місті Запоріжжя в порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_2, померлої 10 червня 2011 року.

В позові пояснила, що 10.06.2011 року померла ОСОБА_2, про що Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГУЮ у Запорізькій області 13.06.2011 року складений актовий запис № 3630.

На випадок своєї смерті 04.02.2010 року вона залишила заповіт, за умовами якого все належне їй майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день її смерті буде належати і на що вона за законом матиме право, вона заповідала позивачу. Вказаний заповіт був посвідчений ОСОБА_4., приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 95.

Спадкоємців за законом після смерті ОСОБА_2 не має.

Після її смерті відкрилась спадщина до складу якої входить житловий будинок із господарськими та надвірними будівлями і спорудами, розташованими на земельній ділянці по вулиці Молочна, 31 в місті Запоріжжі.

Вказаний житловий будинок був побудований батьками померлої у 1932 році.

Право власності на вказаний житловий будинок було зареєстровано за батьком померлої - ОСОБА_3 (Феодосійовичем) (рос. ОСОБА_5) на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння. виданого Запорізьким міським комунальним господарством 30.06.1965 року згідно Рішення виконкому міської ради депутатів трудящих № 275 від 21.06.1965 року.

На час смерті ОСОБА_2 позивач проживала та була зареєстрована з нею за адресою вул. Молочна, 31, м. Запоріжжя, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. В силу віку та стану здоровя ОСОБА_2 потребувала стороннього догляду, а позивач піклувалася про неї.

04.03.2016 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 із заявою про оформлення спадщини, після 10.06.2011 року померлої ОСОБА_2

Приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 заведено спадкову справу № 6 за 2016 рік, про що виданий Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 43163701 від 04.03.2016 року, номер справи у спадковому реєстрі 58668668.

Постановою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої ОСОБА_2 у звязку із тим, що не є можливості встановити факт прийняття спадщини після смерті батька донькою ОСОБА_2 на вищевказаний житловий будинок, а також у звязку із розбіжностями у документах, що підтверджують родинні відносини між спадкодавцем ОСОБА_2 та її рідним батьком ОСОБА_3, а саме у свідоцтві про народження ОСОБА_2 не зазначено повністю по батькові ОСОБА_3, а у свідоцтві про смерть по батькові ОСОБА_3 зазначено як Федорович, про що видана Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії 21.03.2016 року № 87/02-31.

Як вбачається з Архівного витягу, виданого Державним архівом Запорізької області № 01-55/С-2066 від 30..09.2011 року, в метричній книзі реєстрації актів громадянського стану (про народження) за 1897 рік Покровською соборною церквою м. Олександрівська Катеринославської губернії зроблений запис про народження 24.07.1897 року в селі Мокре в родині (російською) ОСОБА_6 та його дружини (російською) ОСОБА_7, сина (російською) ОСОБА_5.

У 1947 році батьки ОСОБА_2 померли: 29.01.1947 року батько - ОСОБА_3, а 29.08.1947 року померла мати - ОСОБА_8.

Після їх смерті у даному житловому будинку залишилися проживати їх діти ОСОБА_9 та ОСОБА_2.

Як вбачається із будинкової книги на вищевказаний житловий будинок, яка ведеться із 1965 року, ОСОБА_9 та ОСОБА_2 все своє життя проживали разом, своїх сімей не мали.

21.04.2002 року померла ОСОБА_9, на час смерті вона у шлюбі не перебувала, дітей не мала. ОСОБА_2, як рідна сестра померлої, була її єдиною спадкоємицею за законом другої черги, яка на час відкриття спадщини проживала та була зареєстрована із померлою за адресою вулиця Молочна, 31 в місті Запоріжжі.

В свідоцтві про народження ОСОБА_9 значиться, що її батьками є ОСОБА_3 (рос. ОСОБА_10) та ОСОБА_8 (рос. ОСОБА_11).

В записі акту про народження ОСОБА_2 по батькові батьків не зазначено, але при цьому в записі акту про народження № 12, складеному Мокрянською ОСОБА_12 05.03.1926 року, прізвище, імя та по батькові народженої зазначено (українською) ОСОБА_13 ОСОБА_10, а батьками - ОСОБА_13 ОСОБА_14 та ОСОБА_13 ОСОБА_15

Позивач вважає, що дані факти свідчать про те, що ОСОБА_2 (ОСОБА_13) Трохимівна та ОСОБА_9 є рідними сестрами, батьками яких є ОСОБА_3 та ОСОБА_8, а також підтверджують факт того, що вони прийняли спадщину після смерті своїх батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_8, померлих у 1947 році.

У судове засідання позивач не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, проти винесення судом заочного рішення не заперечувала.

У судове засідання представник відповідача не зявилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені судом належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про отримання особисто ними судової повістки, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не надали.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Дослідивши письмові докази в справі, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню у звязку з наступним.

Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини

Верховним Судом України, у абзаці 3 п. 23 Постанови Пленуму від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до положень ст. 392 ЦК України, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що наявні правові підстави для визнання за позивачем права власності на будинок у порядку спадкування за заповітом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 59-61, 208, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст.16, 1218, 1222, 1223, 1225, 1261-1265, 1268 ЦК України, п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 такою, що прийняла спадщину після смерті батька ОСОБА_3, померлого 29 січня 1947 року.

Визнати за ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, право власності на житловий будинок, надвірні та господарські будівлі і споруди, розташовані на земельній ділянці 865,4 кв. м за адресою - вулиця Молочна, 31 в місті Запоріжжя в порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_2, померлої 10 червня 2011 року.

Заочне рішення може бути переглянуто судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, що не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: