У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Наумчука М.І., Кадєтової О.В., Карпенко С.О., Мостової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про стягнення заборгованості за договором позики, за касаційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_10 - на рішення апеляційного суду Київської області від 18 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про стягнення заборгованості за договором позики.

На обґрунтування вимог позивач посилався на те, що 13 червня 2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 укладено договір позики, відповідно до умов якого останньому надано позику в розмірі 240 000 грн, що еквівалентно 30 000 доларів США. Таку саму суму грошових коштів у розмірі 30 000 доларів США ОСОБА_7 зобов'язувався повернути позивачу, без нарахування відсотків, до 13 липня 2014 року.

Разом з тим сторони дійшли згоди, що поручителями за вказаним договором позики є ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які поручилися за виконання взятих на себе ОСОБА_7 зобов'язань перед позивачем.

01 липня 2013 року між позивачем та ОСОБА_7 укладено додаткову угоду до договору позики, відповідно до п. 1 якої останній зобов'язується сплачувати позивачу 3 % щомісячно першого числа наступного місяця від усієї суми позики - 900 доларів США в національній валюті за курсом Національного банку України.

У зв'язку з невиконанням зобов'язань позивач повідомив ОСОБА_7 про розірвання договору позики від 13 червня 2013 року на суму 30 000 доларів США та дострокового погашення заборгованості як за договором позики, так і зі сплати відсотків відповідно до умов додаткової угоди, однак вказане повідомлення залишилося невиконаним.

Посилаючись на вказані обставини, у зв'язку з невиконанням ОСОБА_7 взятих на себе зобов'язань позивач з урахуванням уточнених вимог просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за договором позики, яка станом на 30 вересня 2014 року становила 387 263 грн 79 коп. - заборгованість за договором позики, 110 614 грн 96 коп. - заборгованість за відсотками, 289 652 грн 09 коп. - штраф за порушення виконання зобов'язання.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 листопада 2014 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 солідарно на користь ОСОБА_6 - 787 530 грн 84 коп., що складається із: 387 263 грн 79 коп. - заборгованість за договором позики; 110 614 грн 96 коп. - заборгованість за відсотками; 289 652 грн 09 коп. - штраф за несвоєчасну виплату, судові витрати у розмірі 3 654 грн, а всього 791 184 коп 84 коп.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 18 червня 2015 року рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 листопада 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 211 200 грн - заборгованість за договором позики, 12 460 грн 80 коп. - заборгованість за порушення виконання грошового зобов'язання, 126 720 грн - штраф за несвоєчасну виплату грошового зобов'язання, а всього 350 380 грн 80 коп. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 судові витрати в розмірі 5 481 грн. У задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_8, ОСОБА_9 про стягнення заборгованості за договором позики відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_10 - порушує питання про скасування рішення суду апеляційної інстанції із залишенням у силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що 13 червня 2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 укладений договір позики, відповідно до п. 1 договору позики позикодавець при укладенні цього договору передав у власність позичальникові терміном до 13 липня 2014 року, а позичальник прийняв від нього у власність терміном до 13 червня 2014 року грошові кошти в розмірі 240 000 грн, які, виходячи із встановленого сторонами курсу 1 долар США = 8,00 грн, є еквівалентом 30 000 доларів США. Таку ж саме суму грошових коштів (30 000 доларів США), без нарахування відсотків, позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві до 13 липня 2014 року. Договір може бути пролонгований до 31 грудня 2015 року.

Одночасно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у договорі позики зобов'язались відповідати перед позивачем за належне виконання своїх зобов'язань ОСОБА_7, тобто виступили перед позивачем як солідарні боржники, про що свідчать нотаріально засвідчені заяви відповідачів (а. с. 9-10).

01 липня 2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 укладена додаткова угода до договору, відповідно до п. 1 якої ОСОБА_7 зобов'язується сплачувати позивачу 3 % щомісячно першого числа наступного місяця від усієї суми позики 900 доларів США в національній валюті за курсом Національного банку України.

У зв'язку із невиконанням ОСОБА_7 зобов'язань позивач повідомив останнього про розірвання договору позики та вимагав повернути суму позики, а також нараховані відсотки відповідно до додаткової угоди терміном до 15 лютого 2014 року (а. с. 12).

Пунктом 1 додатка до договору позики сторони погодили, що ОСОБА_7 (позичальник) зобов'язується виплачувати позивачу (позикодавцю) з 01 липня 2013 року за одержані у позику грошові кошти в розмірі 240 000 грн, які, виходячи із встановленого сторонами курсу 1 долар США = 8,00 грн, є еквівалентом 30 000 доларів США, 3 % щомісячно першого числа наступного місяця від усієї суми позики (900 доларів США) в національній валюті за курсом Національного банку України.

Відповідно до пункту 6 додатка до договору позики визначено, що у разі, якщо ОСОБА_7 (позичальник) не поверне суму позики, він зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 60 % річних від простроченої суми.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог та вважав наявні підстави для стягнення з відповідачів у солідарному порядку заборгованості за договором позики у заявленому позивачем розмірі.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що судом першої інстанції помилково зазначено, що позивачем надано ОСОБА_7 у власність грошові кошти у розмірі 30 000 доларів США, а не 240 000 грн, які є еквівалентом 30 000 доларів США, при цьому вказав, що судом не враховано отримання позивачем від боржника 02 серпня 2013 року, 01 вересня 2013 року, 07 жовтня 2013 року, 02 листопада 2013 року по 900 доларів США в національній валюті, а саме: по 7 200 грн, тому вважав, що заборгованість за договором позики становить не 240 000 грн, а 211 200 грн. Заборгованість ОСОБА_7 утворилася за 23 місяці 18 днів, тому 3 % від суми боргу за час становитимуть 12 460 грн 80 коп., а штраф у розмірі 126 720 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог до поручителів, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відбулося збільшення обсягу їх відповідальності без їх згоди та укладення додаткової згоди, тому на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України вважав, що порука припинилася.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції повністю погодитися не можна.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми, які є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України).

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Згідно із частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня.

Однак у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобов'язання, передбачені, зокрема, у статті 1048 ЦК України та при застосуванні статті 625 ЦК України.

У справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції, вважаючи, що боржником отримано від позивача 240 000 грн і саме така сума підлягає поверненню кредитору, на порушення ст. ст. 303, 304, 316 ЦПК України не звернув уваги на умови укладеного між сторонами договору, в якому 240 000 грн визначено як еквівалент 30 000 доларів, та вказано, що ОСОБА_7 зобов'язується повернути саме 30 000 доларів США, та не врахував зміст ст. 1049 ЦК України, згідно з якою позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором, у зв'язку з чим неправильно вважав, що поверненню підлягає сума у вказаному ним розмірі.

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до п. 1 додатка від 01 липня 2013 року до договору позики від 13 червня 2014 року позичальник зобов'язується виплачувати позикодавцю з 01 липня 2013 року за одержані у позику грошові кошти в розмірі 240 000 грн, які, виходячи із встановленого сторонами курсу за 1 долар США - 8,00 грн, є еквівалентом 30 000 доларів США, 3 % щомісячно першого числа наступного місяця від усієї позики 900 доларів США в національній валюті за курсом Національного банку України. Загальний термін становить 12 місяців, а загальна сума до сплати за цим додатком до договору становить: 900 доларів США х 12 місяців = 10 800 доларів США.

Згідно із п. 4 додатка, враховуючи, що сторони домовилися, що позичальник може повертати позикодавцеві передчасно позичену ним суму частинами з попередженням за 30 діб, а позикодавець зобов'язаний приймати від позичальника грошову суму частинами, в такому випадку зменшиться сума відсотків пропорційно до суми достроково повернутих грошей.

Суд апеляційної інстанції, посилаючись на те, що вчинені ОСОБА_7 02 серпня 2013 року, 01 вересня 2013 року, 07 жовтня 2013 року та 02 листопада 2013 року платежі по 900 доларів США в національній валюті є коштами на погашення заборгованості за тілом кредиту, не звернув уваги на зміст п. п. 1, 4 додатка до договору та не з'ясував: чи є вказані кошти відсотками за користування грошовими коштами.

Оскільки від правильності визначення розміру грошової суми, що підлягає поверненню за договором позики, залежить і правильність визначення розміру штрафу, передбаченого п. 6 договору позики, та, відповідно наявність підстав для застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, тому рішення апеляційного суду в частині стягнення заборгованості за договором позики підлягає скасуванню.

Щодо відмови у задоволенні позовних вимог до поручителів про стягнення заборгованості за договором позики у солідарному порядку, то колегія суддівсудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ повністю погоджується з висновками суду апеляційної інстанції в цій частині, оскільки суд, встановивши, що між позикодавцем та позичальником укладено додаткову угоду до договору позики, якою ними передбачено сплату відсотків за користування грошовими коштами, без згоди поручителів та укладення із ними додаткової угоди, відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України правильно вважав, що у такому випадку порука припинилася.

За таких обставин, оскільки при вирішенні позовних вимог про стягнення заборгованості за договором позики з ОСОБА_7 апеляційний суд допустив порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цій частині, рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню в цій частині з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_10 - задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської області від 18 червня 2015 року в частині позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за договором позики скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до цього ж суду.

Рішення апеляційного суду Київської області від 18 червня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_8, ОСОБА_9 про стягнення заборгованості за договором позики залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов М.І. Наумчук О.В. Кадєтова С.О. Карпенко Г.І. Мостова