АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2691/16 Справа № 205/4914/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Нижний А. В. Доповідач - Григорченко Е.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого: Григорченка Е.І.

Суддів колегії: Кочкової Н.О., Каратаєвої Л.О.

при секретарі Назаренко А.С.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 січня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося з апеляційною скаргою на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 січня 2016 року, де ставить питання про скасування рішення та ухвалення нового, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилається на те, що рішення суду ухвалено з порушенням норм процесуального і матеріального права.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 січня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції встановив, що 02.12.2005р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № б/н, згідно умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 3 100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості, строком дії до 04/13, а відповідач зобов'язався кошти прийняти, належним чином їх використовувати та повернути у строк та на умовах, передбачених договором.

В зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань, утворилась заборгованість за відсотками у розмірі 10515,24 грн., яку просив стягнути.

Враховуючи встановлені обставини, суд першої інстанції прийшов до висновку про відмову у позові, оскільки позовні вимоги не доведені, так як з матеріалів вбачається, що дата народження відповідача (ІНФОРМАЦІЯ_1.н.), його паспорт (серія НОМЕР_2, виданий Ленінським РВ УМВС України у Дніпропетровській області 09.01.2002р.) та РНОКПП (НОМЕР_1) не співпадають з тими, що вказані в наданому позивачем кредитному договорі та позовній заяві.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному об'ємі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, поясненнями самих сторін.

При вище наведених обставинах справи, суд першої інстанції, відповідно до ст. ст. 203, 627, 638, 985, 979 ЦК України, , прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

При вище наведених обставинах справи, суд першої інстанції,відповідно до вимог ст. 525-526, 610, 612, 629, 1054 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 57-60 ЦПК України прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв'язку з їх недоведеністю

Доводи апелянта, приведені в апеляційні скарзі, що відповідач особисто підписав кредитний договір, тому правочин, відповідно до ст. 204 ЦК України є правомірним, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки позивачем не доведено, що правочин укладений саме в з відповідачем, який має інші персональні дані, ніж зазначені в правочині.

Приведені в апеляційній скарзі доводи, що суд не з'ясував, яким саме паспортом користувався відповідач при укладенні кредитного договору, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки у відповідності до ст. 10 ЦПК України позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 57-59 цього ж Кодексу, зазначені ним обставини.

Проте, будь-які докази, які б підтверджували, що відповідач на час укладення договору мав два паспорти, один з яких з іншими персональними даними, суду не надані.

Будь-які клопотання з цього приводу позивачем не заявлені.

Посилання апелянта на те, що суд не роз'яснив сторонам право подавати клопотання про призначення експертизи, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки позивач таке в апеляційному суді не використав, будь-які клопотання про призначення експертизи не заявив.

Допущені порушення вимог норм процесуального права, на які посилається позивач, не вплинули на законність правильного по суті рішення суду.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки зводяться до іншої оцінки фактичних обставин справи, яка відрізняється від зробленої судом першої інстанції оцінки і висновків суду не спростовують.

Районний суд розглянув справу у відповідності із вимогами ст. ст. 10, 11 ЦПК України про змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства, в межах заявлених вимог та на підставі наданих суду доказів.

Судом апеляційної інстанції не встановлено порушень матеріального або процесуального закону, які могли б потягти за собою скасування рішення суду.

Таким чином, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -.

ухвалив:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

СУДДІ: