АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3135/16 Справа № 202/7609/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Волошин Є. В. Доповідач - Черненкова Л.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2016 року м. Дніпропетровськ Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Черненкової Л.А.

суддів - Петешенкової М.Ю., Пономарь З.М.

при секретарі - Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні власністю та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

22 вересня 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним, за яким просила суд усунути їй перешкоди у користуванні власністю - 7/16 частинами домоволодіння АДРЕСА_1; зобов'язати відповідача не чинити їй перешкоди у здійсненні доступу і користуванні вказаним домоволодінням, надати комплект ключів від вхідних дверей будинку та не чинити перешкоди у доступі до домоволодіння ФОП ОСОБА_5 для проведення інвентаризаційних робіт з обстеженням та оцінкою технічного стану об'єктів нерухомого майна; стягнути з відповідача на ї користь судові витрати. В обґрунтування позову зазначала, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2013 року за нею визнано право власності в порядку спадкування за законом після смерті її матері ОСОБА_6 на 1/4 частину домоволодіння АДРЕСА_1; визнано за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті її батька ОСОБА_7 на 3/16 частини домоволодіння АДРЕСА_1, а всього визнано за позивачем право власності 7/16 частин домоволодіння АДРЕСА_1. З метою оформлення права власності на визнану за рішенням суду частину домоволодіння вона звернулась до Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, де їй надали перелік документів, які вона повинна зібрати для реєстрації права власності. Серед цих документів є технічний паспорт на домоволодіння. 25 травня 2015 року вона уклала договір з ФОП ОСОБА_5 про надання послуг для технічної інвентаризації та виготовлення технічного паспорту на вищезазначену квартиру. Однак, відповідач чинить їй перешкоди, не пускаючи її та інженера ОСОБА_5 до домоволодіння для його обстеження і інвентаризації. Таким чином, на думку позивача, відповідач чинить їй перешкоди в проведенні реєстрації нерухомого майна за рішенням суду, а саме: не надає доступ до домоволодіння для його технічного обстеження, внаслідок чого вона не може почати в ньому мешкати, володіти, користуватись та розпоряджатися належною часткою її майна. Вказані обставини порушують її права, як власника частини домоволодіння.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2016 року ухвалено: позовну заяву ОСОБА_2 - задовольнити частково; зобов'язати ОСОБА_3 не чинити перешкоди у доступі в домоволодіння АДРЕСА_1 фізичній особі-підприємцю ОСОБА_5 для проведення інвентаризаційних робіт з обстеженням та оцінкою технічного стану об'єктів нерухомого майна; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп.; в іншій частині позовних вимог відмовити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду в частині відмови їй у задоволенні позову та ухвалити нове рішення в цій частині, яким усунути їй перешкоди у користуванні власністю - 7/16 частинами домоволодіння АДРЕСА_1; зобов'язати відповідача не чинити їй перешкоди у здійсненні доступу і користуванні вказаним домоволодінням, надати їй комплект ключів від вхідних дверей будинку; в іншій частині рішення суду залишити без змін, посилаючись на незаконність рішення суду у вказаній частині, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи.

В запереченнях ОСОБА_3 просить відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення суду без змін, посилаючись на те, що рішення суду є справедливим, виваженим та таким, що не підлягає скасуванню з одних лише формальних міркувань позивача, оскільки між спадкоємцями існує неврегульований спір з приводу розподілу спадкового домоволодіння АДРЕСА_1.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах та межах позовних вимог, вважає за необхідне її задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні частини позовних вимог про усунення перешкоди позивачу у користуванні власністю - 7/16 частинами домоволодіння АДРЕСА_1 та зобов'язання відповідача не чинити їй перешкоди у здійсненні доступу і користуванні вказаним домоволодінням, надати їй комплект ключів від вхідних дверей будинку, суд першої інстанції виходив з того, що рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2013 року є лише підставою для виникнення у позивачки ОСОБА_2 права власності на 7/16 частин домоволодіння АДРЕСА_1, оскільки таке право власності виникає з моменту державної реєстрації. Але суду не було надано жодного належного документального підтвердження щодо державної реєстрації права власності за позивачем на 7/16 частин зазначеного житлового будинку. За таких умов позивач у передбаченому законом порядку не зареєстрував право власності на 7/16 частин домоволодіння АДРЕСА_1. Таким чином, позовні вимоги позивача щодо усунення перешкод у користуванні власністю - 7/16 частинами домоволодіння АДРЕСА_1; зобов'язання відповідача не чинити їй перешкоди у здійсненні доступу і користуванні домоволодінням; зобов'язання відповідача надати позивачу комплект ключів від вхідних дверей будинку є передчасними та такими, що не підлягають задоволенню.

Проте погодитись із такими висновками суду першої інстанції не можна, оскільки не з'ясував характер спірних правовідносин, неправильно застосував норми матеріального права.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивачем обґрунтовані позовні вимоги, зокрема, положеннями ст. 391 ЦК України, у зв'язку з чим суд помилково цю норму закону не застосував.

Згідно ст. 391 ЦК України, - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Встановивши факт того, що відповідач чинить позивачу перешкоди, не пускаючи її та інженера ОСОБА_5 до домоволодіння для його обстеження і інвентаризації, що підтверджується відповідними актами від 05 червня 2015 року, у зв'язку з чим перешкоджає позивачу у реалізації реєстрації права власності на частину домоволодіння та факт того, що відповідач не допускає позивача та інженера ОСОБА_5 у спірне домоволодіння що також не заперечувався самим відповідачем у судовому засіданні, суд першої інстанції помилково відмовив позивачу у задоволенні позову в частині позову про усунення перешкоди позивачу у користуванні власністю та зобов'язання відповідача не чинити їй перешкоди у здійсненні доступу і користуванні вказаним домоволодінням, надати їй комплект ключів від вхідних дверей будинку, не застосувавши до спірних правовідносин вказану норму закону.

Неправильно суд першої інстанції застосував до спірних правовідносин ч. 2 ст. 331 ЦК України, оскільки ця норма закону регулює набуття права власності на новостворене майно, а за обставинами справи за позивачем визнано право власності на частину спірного домоволодіння в порядку спадкування.

Колегія суддів вважає, що вказані порушення призвели до неправильного вирішення справи, тому суд апеляційної інстанції на підставі п.п.1-4 ч.1 ст.309 ЦПК України рішення суду першої інстанції скасовує в частині відмови у задоволенні позову, ухвалює нове рішення в цій частині із наступних підстав.

Спірні правовідносини виникли між сторонами щодо усунення перешкод у користуванні власністю.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку колегія суддів встановила і це підтверджується матеріалами справи, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2013 року за позивачем визнано право власності в порядку спадкування за законом після смерті її матері ОСОБА_6 на 1/4 частину домоволодіння АДРЕСА_1; визнано за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті її батька ОСОБА_7 на 3/16 частини домоволодіння АДРЕСА_1, а всього визнано за позивачем право власності 7/16 частин домоволодіння АДРЕСА_1.

Аналізуючи докази у справі, колегія суддів дійшла висновку, що на підставі перевірених доказів судом першої інстанції встановлені обставини порушення прав позивача на користування спірним домоволодінням зі сторони відповідача, оскільки відповідач чинить перешкоди позивачу у доступі та користуванні будинком.

Та обставина, що між сторонами є спір стосовно розміру часток у праві власності в порядку спадкування, з урахуванням того, що відповідачем не спростовано факт того, що позивач має право на власність частини домоволодіння, не є підставою для обмеження позивача у здійсненні права власності, а саме: у доступі та користуванні будинком.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 7 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно до вимог ч.3 статті 61 ЦПК України, - обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню частково, а саме: усунути перешкоди ОСОБА_2 зі сторони ОСОБА_3 в користуванні домоволодінням АДРЕСА_1 шляхом зобов'язання ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_2 перешкоди у здійсненні доступу і користування домоволодінням АДРЕСА_1, надати ОСОБА_2 комплект ключів від вхідних дверей будинку, оскільки визначена за вказаним вище рішенням суду частка позивача в праві власності в розмірі 7/16 частин домоволодіння не виділена в натурі.

На підставі ст. 88 ЦПК України ч.5, - якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, то відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що ухвалення нового рішення щодо частини позову не впливає на розподіл судових витрат здійснений судом першої інстанції, то відсутні підстави для нового розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст.303,307, п.п.1-4 ч.1 ст.309, ст.316, ч.1 ст.218 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2016 року - скасувати в частині відмови у задоволенні позову з ухваленням нового рішення в цій частині.

Усунути перешкоди ОСОБА_2 зі сторони ОСОБА_3 в користуванні домоволодінням АДРЕСА_1 шляхом зобов'язання ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_2 перешкоди у здійсненні доступу і користування домоволодінням АДРЕСА_1, надати ОСОБА_2 комплект ключів від вхідних дверей будинку.

В іншій частині рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2016 року - залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Л.А. Черненкова

Судді М.Ю. Петешенкова

З.М. Пономарь