Провадження № 2/161/4098/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Кихтюка Р.М.,

при секретарі Козак О.А.,

з участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за позовом сільськогосподарського приватного підприємства «Загатенці Сервіс» до ОСОБА_2 про визнання права власності на зерно пшениці та зобов'язання повернути його власнику,

В С Т А Н О В И В :

СГПП «Загатенці Сервіс» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на зерно пшениці та зобов'язання повернути його власнику.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що СГПП «Загатенці-Сервіс» працює в сфері сільського господарства з 2007 року і займається рослинництвом в сфері вирощування зернових культур. За підприємством рахується 225,65 га земельних угідь, з них 221,69 га рілля.

Урожай 2015 року зернових (пшениці) в обємі 139 690 кг було зібрано станом на серпень 2015 року та виникла необхідність зберігання урожаю і 30.09.2015 року було укладено договір складського зберігання зерна №2, на підставі якого ОСОБА_2 для зберігання було передано 139 690 кг зерна пшениці на загальну суму 167 628 грн., що підтверджується накладною №3.

Вказує, що складські приміщення, які є у власності зберігача знаходяться, як у с. Промінь Луцького району Волинської області так і в с. Мстишин Луцького району. Зерно з поля завозилося в приміщення складського типу, яке знаходиться на току в с. Промінь Луцького району, а пізніше по вказівці зберігача і позгодженню з позивачем перевозилося в складські приміщення в с. Мстишин Луцького району.

Однак, станом на вересень 2016 року з боку зберігача зерна виникли претензії на дане зерно і він почав стверджувати, що зерна позивача в складах немає, а зерно є його власності урожаю 2016 року, що відповідно порушує право власності позивача на рухоме майно, і яке заперечується відповідачем.

У звязку з чим, просить суд визнати право власності на зерно пшениці наявне в складських приміщеннях в с. Промінь та в с. Мстишин Луцького району Волинської області в обємі 139 690 кг на загальну суму 167 628 грн.; зобовязати відповідача ОСОБА_2 повернути СГПП «Загатенці-Сервіс» зерно пшениці обємом 139690 кг, яке є власністю підприємства та було передано відповідачу на зберігання згідно договору складського приміщення №2 від 30.09.2015 року та накладної №3 від 30.09.2015 року.

В судовому засіданні представник позивача позовну заяву підтримав з підстав, викладених у ній та просив її задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував проти задоволення позову, при цьому зазначив, що в наявності зерна немає

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши представлені письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Згідно зі ст. ст. 11, 58 - 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що СГПП «Загатенці-Сервіс» працює в сфері сільського господарства з 2007 року і займається рослинництвом в сфері вирощування зернових культур, що підтверджується довідкою АБ №522934 з Єдиного державного реєстру підприємства та організацій України (а.с. 5).

Відповідно до довідки Підлозціської сільської ради від 18.02.2014 року за №37/02-11 за СГПП «Загатенці-Сервіс» рахується 225,65 га земельних угідь (а.с. 9).

Як слідує із договору складського зберігання зерна №2 від 30.09.2015 року укладеного між СГПП «Загатенці-Сервіс» та фізичною особою ОСОБА_2, поклажодавець передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання зерно пшениці у кількості 140 тон (а.с. 6-7).

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні.

Статтею 640 ЦК України визначено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (ч.1). Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч. 2).

Згідно ч. 1 ст. 937 ЦК України договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.

Відповідно до п. 7.1 договору №2 встановлено, що договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань за цим договором (а.с. 7).

При цьому, у відповідності до ст. 15 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Проте, як зясовано в судовому засіданні із представлених суду доказів, відповідачем визнається та не оспорюються викладені в позові обставини, а тому суд приходить до висновку про безпідставність заявлених вимог, а також зважає на те, що зерно пшениці, на яке просить визнати право власності позивач відсутнє, а тому суд не вправі визнати право власності на предмет позову, який відсутній.

Таким чином, на основі викладеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову сільськогосподарського приватного підприємства «Загатенці Сервіс» до ОСОБА_2 про визнання права власності на зерно пшениці та зобов'язання повернути його власнику слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 58, 60, 209, 213-215 ЦПК України, ст. ст. 638, 640, 937 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову сільськогосподарського приватного підприємства «Загатенці Сервіс» до ОСОБА_2 про визнання права власності на зерно пшениці та зобов'язання повернути його власнику відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення.

Суддя Луцького міськрайонного суду Р.М. Кихтюк