РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/17198/15-ц

пр. № 2/759/1040/16

28 березня 2016 року Святошинський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Чалої А.П.,

при секретарі - Котляр Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом

ОСОБА_1,

ОСОБА_2

до Київської міської Ради

про визнання права власності на земельну ділянку, -

В с т а н о в и в :

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до Київської міської Ради і просили визнати за кожним з позивачів право власності на ? частину земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_3 площею 0,0945 га, яка розташована у Святошинському районі АДРЕСА_1, обгрунтовуючи позов тим, що 22.03.1999р. між ними та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка мешкала за адресою: АДРЕСА_1, був укладений договір довічного утримання, згідно якого ОСОБА_3 передала у власність ОСОБА_2 і ОСОБА_1 житловий будинок АДРЕСА_1, який зазначеній на плані під літерою «А», цегляний, житловою площею 21,2 кв.м., з надвірними будівлями: літня кухня під літерою «Б», сараї під літерами «В», «Е», погріб під літерою «Г», вбиральня під літерою «Д», душова під літерою «Ж», спорудження, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було зареєстровано обтяження відчуженого нерухомого майна. ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_3 померла, у зв*язку із чим заборона на відчуження спірного житлового будинку була скасована і право власності на ? частину є зареєстрованим за кожним з позивачів. Після смерті ОСОБА_3 позивачам стало відомо про те, що земельна ділянка НОМЕР_3 площею 0,0945 га, яка розташована у Святошинському районі АДРЕСА_1, належала померлій на підставі Державного акту на право власності на землю НОМЕР_4 від 07.12.2000р. Для оформлення права власності на спірну земельну ділянку позивачі звернулися до державного реєстратора, однак отримали Рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №22084646 від 15.06.2015р., яке мотивоване тим, що правовстановлюючий документа на спірну земельну ділянку - Державний акт про право власності на землю на ім*я ОСОБА_3 не містить відмітки про перехід права власності на земельну ділянку до позивачів. Вважали, що разом з правом власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 до них від ОСОБА_3 перейшло право власності й на відповідну земельну ділянку за цією адресою, цільове призначення якої: обслуговування житлового будинку та господарських будівель, однак це право порушується, а тому просили задовольнити позов на підставі ст.ст. 15, 16, 328, 377 ЦК України.

В судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, а також на порушення майнових прав позивачів щодо спірної земельної ділянки, при цьому пояснив про те, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були сусідами і остання була одинокою людиною похилого віку та фактично стала членом родини позивачів, які доглядали за нею, а бабуся склала на їх користь договір довічного утримання щодо будинку, в якому вона мешкала по АДРЕСА_1. Лише після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_3 позивачі дізнались, що земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок, право власності на який перейшло до них за договором довічного утримання, належала померлій на праві власності, однак окремих розпоряджень щодо цього нерухомого майна за життя ОСОБА_3 не давала, у зв*язку із чим вони не можуть отримати правовстановлюючого документу на земельну ділянку, право власності на яку перейшло до них разом із правом власності на житловий будинок, на якій він розташований.

Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, направив суду заперечення проти позову, де посилався на його необґрунтованість і безпідставність, порушення позивачами порядку набуття права власності на землю і просив розглядати справу без свого представника (а.с. 22-23).

Суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності представника відповідача на підставі матеріалів справи.

Заслухавши пояснення представника позивачів, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити, виходячи з наступного.

Згідно частини 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що 22.03.1999р. між ОСОБА_1 і ОСОБА_4 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка мешкала за адресою: АДРЕСА_1, був укладений договір довічного утримання, згідно якого ОСОБА_3 передала у власність ОСОБА_2 і ОСОБА_1 житловий будинок АДРЕСА_1, який зазначеній на плані під літерою «А», цегляний, житловою площею 21,2 кв.м., з надвірними будівлями: літня кухня під літерою «Б», сараї під літерами «В», «Е», погріб під літерою «Г», вбиральня під літерою «Д», душова під літерою «Ж», спорудження (а.с. 4 - копія договору довічного утримання), на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було зареєстровано обтяження відчуженого нерухомого майна (а.с. 5 - копія витягу).

ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_3 померла (а.с. 6 - копія свідоцтва про смерть), у зв*язку із чим заборона на відчуження спірного житлового будинку була скасована і право власності на ? частину є зареєстрованим за кожним з позивачів, про що вбачається з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 7, 8 - копія витягів).

Як вбачається з Державного акту на право власності на землю НОМЕР_4 від 07.12.2000р., земельна ділянка НОМЕР_3 площею 0,0945 га, яка розташована у Святошинському районі АДРЕСА_1, з цільовим призначенням: обслуговування житлового будинку та господарських будівель, належала на праві власності ОСОБА_3 (а.с. 9 - копія державного акту).

Для оформлення права власності на спірну земельну ділянку позивачі звернулися до державного реєстратора, однак отримали Рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №22084646 від 15.06.2015р., яке мотивоване тим, що правовстановлюючий документа на спірну земельну ділянку - Державний акт про право власності на землю на ім*я ОСОБА_3 не містить відмітки про перехід права власності на земельну ділянку до позивачів (а.с. 10 - копія рішення).

Задовольняючи позов, суд виходив з наступного.

Згідно частини 1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Стаття 425 ЦК Української РСР 1963р., яка діяла на час укладення договору довічного утримання від 22.03.1999р., визначала про те, що за договором довічного утримання одна сторона, що є непрацездатною особою за віком або за станом здоров*я (відчужувач), передає у власність другій стороні (набувачеві майна) будинок або частину його, взамін чого набувач майна зобов*язується надавати відчужувачеві довічно матеріальне забезпечення в натурі у вигляді житла, харчування, догляду і необхідної допомоги.

З правового аналізу змісту вказаної вище норми права випливає, що право власності на будинок, який є предметом договору довічного утримання, переходить від відчужувача до набувача майна за договором довічного утримання.

Тобто, право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 перейшло до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 від ОСОБА_3 за договором довічного утримання від 22.03.1999р., про що, також, вбачається з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, де власниками обтяженого нерухомого майна виступали позивачі (а.с. 5 - копія витягу).

У відповідності до ст.30 ЗК України 1990р., що діяв станом на час укладення договору довічного утримання від 22.03.1999р., при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об*єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди…При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об*єктів.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в підпункті г) пункту 18 постанови Пленуму №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004р. з наступними змінами і доповненнями, а також в статті 377 ЦК України 2001р. і в ст.120 ЗК України 2002р.

Стаття 67 ЗК України 1990р. в частині 2 передбачає, що розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен бути не більше: у сільських населених пунктах - 0,25

гектара, селищах міського типу - 0,15 гектара, а для членів колективних сільськогосподарських підприємств і працівників радгоспів - не більше 0,25 гектара, у містах - 0,1 гектара.

Як вбачається з Державного акту про право власності на землю на ім*я ОСОБА_3 від 07.12.2000р., земельна ділянка НОМЕР_3 площею 0,0945 га, яка розташована у Святошинському районі АДРЕСА_1, не перевищує розміру, визначеного ст.67 ЗК України 1990р. і має цільове призначення: обслуговування житлового будинку та господарських будівель, тобто - для обслуговування належного позивачам житлового будинку по АДРЕСА_1.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв*язку, суд приходить до висновку, що право власності відчужувача ОСОБА_3 на спірну земельну ділянку перейшло до набувачів майна ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в рівних частках по ? до кожного на підставі договору довічного утримання від 22.03.1999р. і ст.30 ЗК України 1990р., в інший спосіб позивачі позбавлені можливості захистити свої майнові права, а тому суд визнає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 328, 377 ЦК України, ст.425 ЦК України 1963р., ст.ст. 30, 67 ЗК України 1990р., постановою №7 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004р. з наступними змінами і доповненнями, ст.ст. 10, 11, 57-60, 212-215, 223 ЦПК України, суд, -

В и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, що зареєстрована в АДРЕСА_2, право власності на ? (одну другу) частину земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_3, площею 0,0945 га, яка розташована у Святошинському районі АДРЕСА_1, та належала ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2., на підставі Державного акту на право власності на землю НОМЕР_4 від 07.12.2000р., з цільовим призначенням: обслуговування житлового будинку та господарських будівель.

Визнати за ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, що зареєстрований в АДРЕСА_2, право власності на ? (одну другу) частину земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_3, площею 0,0945 га, яка розташована у Святошинському районі АДРЕСА_1, та належала ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2., на підставі Державного акту на право власності на землю НОМЕР_4 від 07.12.2000р., з цільовим призначенням: обслуговування житлового будинку та господарських будівель.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м.Києва через районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми в судовому засіданні під час проголошення рішення суду - протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: