АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1857/16 Справа № 183/5797/14 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Колодяжна Н.Є.
Категорія 43
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Колодяжної Н. Є.

суддів Баранніка О.П., Лисичної Н.М.

при секретарі Самокиша О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Головне управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області - про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням; за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа Головне управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області - про вселення та визнання права користування, стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2015 року в частині відмови в задоволенні первісного позову, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд, вивчивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, вважає рішення в оскаржуваній частині незаконним, таким, що повинне бути скасоване з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом першої інстанції встановлено, що особисто позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: вул. Дружби, 8 в м. Новомосковську Дніпропетровської області.

В будинку за вказаною адресою з 17 серпня 2006 року зареєстрована ОСОБА_3, яка була дружиною позивача, шлюб з якою розірвано за рішенням судді м.Воркута Російської федерації від 04 червня 2013р.

З наданих суду доказів вбачається що між позивачем і відповідачкою існує конфлікт з приводу користування будинком позивача. Останній стверджував, що ОСОБА_3 з червня 2013р. у будинку не проживає. Виходячи з пояснень допитаної судом свідка ОСОБА_4- відповідачка не проживає в спірному будинку з поважних причин із-за неприязнених відносин з позивачем, що змушувало її покидати спірний будинок.

Відмовляючи у первісних вимогах, міськрайсуд врахував дані пояснення та вважав відсутніми докази непроживання відповідачки в спірному будинку протягом року без поважних причин та тимчасовим залишенням нею домоволодіння.

Такий висновок протирічить фактичним обставинам справи та наданим доказам.

Актом комісії від 21 серпня 2014 року у складі голови квартального комітету № 13 ОСОБА_5, мешканців будинків по вул. Дружби, 10, Крупської, 2 в м. Новомосковську - ОСОБА_6, ОСОБА_7, встановлено, що ОСОБА_8 з червня 2013 року по серпень 2014 року фактично не проживає за адресою місця реєстрації, її речей у будинку немає.

Актом комісії від 22 серпня 2015 року у складі голови квартального комітету № 13 ОСОБА_5, мешканців будинків по вул. Дружби, 10, Крупської, 2, ОСОБА_9,1 в м. Новомосковську - ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_10підтверджено, що ОСОБА_8 з червня 2013 року по серпень 2014 року фактично не проживає за адресою місця реєстрації.

Зазначені особи були допитані судом в якості свідків: ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_10, ОСОБА_5, які підтвердили відсутність відповідачки в приміщенні будинку з середини 2013 року після розлучення сторін.

Суд не взяв до уваги твердження позивача, підтверджене відповідачкою, про те, що за домовленістю між сторонами, відповідачка погодилась виїхати зі спірного будинку та знатися з реєстрації у ньому, отримавши від позивача гроші в сумі 80 000 грн., які планувала витратити на покращення власного житла.

На виконання зазначеної домовленості 05 липня 2013 року та 02 вересня 2013 року позивач передав відповідачці, а остання прийняла грошові кошти у зазначеній сумі 80 000 грн., що підтверджується відповідними розписками, складеними власноруч відповідачкою та посвідчених двома свідками.

Не звернув Суд увагу і на те, що в Довідці квартального комітету від 26 липня 2015 року, якою суд керувався, відмовляючи у позові, та за якою відповідачка ніби-то проживала в будинку, - відсутнє Прізвище особи, яка склала та підписала таку довідку.

Безпідставно суд не взяв до уваги в якості належного доказу та невірно оцінив показання свідка ОСОБА_5, акти складені нею, як головою квартального комітету, оскільки її пояснення співпадали з поясненнями інших свідків: ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_10 щодо непроживання відповідачки в будинку з середини 2013 року, поясненнями позивача та підтверджені відсутністю речей відповідачки в будинку, відсутністю її на момент складання актів, однак з невідомих причин ОСОБА_5 змінила свої пояснення. При цьому суд не врахував, що зазначені свідки підтвердили факт непроживання відповідачки більше 1 року безпосередньо в будинку, а той факт, що вони бачили її на подвірї не може доводити, що остання після розлучення постійно проживала в будинку.

Факт непроживання відповідачки в будинку понад рік підтверджується також тим, що вона з 2013 року не здійснювала оплату комунальних послуг, що вбачається з квитанцій про їх сплату, з них також видно, що після залишення в 2013 році будинку, обєм спожитих комунальних послуг пропорційно зменшився.

Разом з тим, належних доказів про поважність причин непроживання в будинку понад 1 рік ОСОБА_3 не надала, вона сама підтвердила суду, що позивач ніколи не чинив їй перешкод в користуванні будинком.

Крім того, під час перегляду рішення в апеляційній інстанції з*ясовано, що відповідачка має своє благоустроєне житло в Російській Федерації, а саме, квартиру за адресою: РФ, АДРЕСА_1, є її власницею,що підтверджується копією її паспорта громадянки РФ та її особистими поясненнями. В зв*язку з цим не можуть заслуговувати на увагу її доводи про відсутність у неї на Україні житла, та з огляду на те, що вона сама повинна визначитись, громадянкою якої країни вона має бути та в залежності від цього вирішити питання зі своїм помешканням, зокрема, можливістю продажу квартири в РФ та придбанням квартири на Україні.

З огляду на все наведене, рішення в частині відмови у первісних вимогах ОСОБА_2 не може бути визнане законним та обґрунтованим, воно як таке, що ухвалене з порушенням ст.ст. 213-214 ЦПКУ підлягає скасуванню та ухваленню в цій частині нового рішення про задоволення позову про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування спірним будинком. В іншій частині рішення вважається законним.

Керуючись ст.ст. 307, 309пп.1, 3, 4 ч.1 ЦПК України, апеляційний суд

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу та позов ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2015 року скасувати в частині відмови у задоволенні первісного позову ОСОБА_2.

Визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинком № 8 по вулиці Дружби м. Новомосковськ, Дніпропетровської області.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення чинне з моменту проголошення, може бути оскаржене у 20-денний строк у касаційному порядку.

Головуючий Н.Є. Колодяжна

Судді: О.П. Бараннік

ОСОБА_13