УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2016 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ізмайлова Т.Л., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, міського комунального закладу культури «Дніпропетровська дитяча музична школа № 15» про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом, який в подальшому уточнила, до ОСОБА_3 та міського комунального закладу культури «Дніпропетровська дитяча музична школа № 15» (далі - МКЗК ДДМШ №15) про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_2 зазначала, що з 2004 року вона працює у МКЗК ДДМШ №15 викладачем з класу баяна. 07 лютого 2014 року відбулись збори на яких розглядався пакет документів для номінування позивача на почесне звання «Заслужений діяч мистецтв України». При цьому, відповідач ОСОБА_3, яка була головою цих зборів, маючи усю інформацію про діяльність позивача, не об'єктивно оцінила її як творчу особистість, принизливо відносилась до творчих здобутків позивача та всіма можливими діями намагалась знищити ділову репутацію, честь та гідність позивача. У зв'язку з цим, педагогічний колектив проголосував проти направлення клопотання щодо нагородження ОСОБА_2 почесним званням «Заслужений діяч мистецтв України».

05 березня 2014 року відбулись другі збори з розгляду цього питання, на яких відповідач ОСОБА_3 надала характеристику, яка містила неповну інформацію стосовну позивача. Крім того, на других зборах були порушені: оцінка діяльності позивача як викладача, творчої особистості, яка повинна бути об'єктивною, а було лише принизливе ставлення до неї. Усі конкурси, в яких були досягнення учнів і позивача повинні були бути розглянуті в повному обсязі. Спостерігачі не виконували своїх прямих функцій. Протокол других зборів, наданий позивачу, несе неповну інформацію про усіх виступаючих на обговоренні. В результаті педагогічний колектив проголосував проти направлення клопотання щодо нагородження ОСОБА_2 вказаним почесним званням.

Уточнивши позовні вимоги ОСОБА_2 просила суд визнати недостовірними та зобов'язати відповідачів спростувати відомості шляхом публічного виступу перед педагогічним колективом МКЗК ДДМШ №15, які були нею поширені під час зборів педагогічного колективу 07 лютого 2014 року та 05 березня 2014 року, а саме:

а) про недостатню кількість творчих здобутків позивача для номінування на почесне звання «Заслужений діяч мистецтв України»;

б) інформацію про профнепридатність позивача;

в) відомості, викладені в характеристиці, зачитаної під час проведення зазначених зборів;

г) про композиторську діяльність, яка має бути невід'ємно пов'язаною з основною роботою позивача як викладача;

д) наполягання позивача на тому, щоб їй надали почесне звання «Заслужений діяч мистецтв України».

Крім того, позивач просила стягнути з відповідачів на свою користь суму компенсації моральної шкоди в розмірі 30 000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2015 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із вищезазначеними судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, ОСОБА_2звернулася із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, вважаю, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 згідно наказу № 70 від 02 вересня 2004 року прийнята на роботу до МКЗК ДДМШ №15 викладачем з класу баяна.

14 січня 2014 року ОСОБА_4 звернувся до ОСОБА_3, як директора МКЗК ДДМШ №15, із заявою про відзначення особливих заслуг ОСОБА_2

07 лютого 2014 року відбулись виробничі збори колективу викладачів МКЗК ДДМШ №15. На порядку денному яких було питання стосовно розгляду зазначеної вище заяви ОСОБА_4 про відзначення особливих заслуг ОСОБА_2 та направлення Президенту України клопотання про нагородження її почесним званням «Заслужений діяч мистецтв України».

На цих зборах, серед інших, виступила відповідач ОСОБА_3, яка підкреслила, що позивача поважають колеги, але вона, нажаль, не має випускників, які б з успіхом продовжували б її справу. У своєму виступі ОСОБА_3 зазначила, що в колективі ОСОБА_2 цінують, колеги викладачі з приводу обговорення заяви ОСОБА_4 висловили свою думку, кожен з яких має право висловити своє відношення щодо можливості присвоєння почесного звання саме ОСОБА_2, у зв'язку з чим останній необхідно звернути на це увагу та працювати над підвищенням викладацького рівня, оскільки поряд у колективі працює багато викладачів, професійний рівень яких набагато вищий.

За результатами голосування педагогічного колективу заяву ОСОБА_4 підтримано не було та рекомендовано йому звернутися до Дніпропетровської асоціації композиторів і Дніпропетровської обласної філармонії.

05 березня 2014 року відбулись збори колективу викладачів МКЗК ДДМШ №15, на яких повторно було розглянуто звернення ОСОБА_4 стосовно відзначення особливих заслуг ОСОБА_2 Згідно протоколу, ОСОБА_3 на зборах не виступала. За результатами голосування дане питання підтримано також не було.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, дійшов до обґрунтованого висновку про те, що інформація, яка була поширена на зборах і зафіксована в протоколі, по суті є фактично суб'єктивною думкою відповідача, переконанням, оцінкою дій ОСОБА_2 як викладача школи та є реалізацією ОСОБА_3 ст. 34 Конституції України, а тому не є поширенням недостовірної інформації стосовно позивача.

Доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій.

З матеріалів касаційної скарги та змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, оскільки викладені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності даних судових рішень. Викладені заявником обставини не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Обставин щодо порушення норм матеріального та процесуального права при розгляді даної справи судами першої та апеляційної інстанцій не вбачається.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,-

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, міського комунального закладу культури «Дніпропетровська дитяча музична школа № 15» про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ Т.Л. Ізмайлова