Дата документу 02.02.2016
СПРАВА N 320/2428/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" лютого 2016 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого - судді Кучеренко Н.В.

при секретарі Левандовській О.М.

представника відповідачів ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулись до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом, в якому просять стягнути з відповідачів солідарно матеріальну шкоду спричинену затопленням квартири в сумі 7 729 грн. 00 коп., моральну шкоду в розмірі 8 000 грн. на кожного, а також понесені по справі судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 487 грн. 20 коп., витрат на правову допомогу в розмірі 3 400 грн. та витрат на проведення незалежної оцінки в розмірі 800 грн., зазначивши, що вони є співвласниками квартири АДРЕСА_1. 07 листопада 2014 року з вини відповідачів, власників квартири АДРЕСА_2, які мешкають поверхом вище, сталось залиття їх квартири, в результаті чого їм була завдана матеріальна шкода. Крім того, ним була заподіяна моральна шкода, оскільки внаслідок вчинених відповідачами дій, що призвело до затоплення квартири, їх нормальна життєдіяльність була порушена, вони дуже переживали з приводу того, що сталось. У результаті затоплення квартири зявилось вологе повітря, що утруднює дихання, та негативно позначилось на їх загальному стані.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та представник позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 підтримали позов в повному обсязі, просили його задовольнити. Також, просяли при винесенні рішення урахувати звіт про незалежну оцінку, складеного 05 лютого 2015 року, оскільки він відповідає дійсній вартості завданих збитків.

Представник відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судовому засіданні позов визнала частково. На обґрунтування свої заперечень зазначила, що власником квартири є відповідач ОСОБА_6, яка відповідно до норм діючого законодавства несе тягар щодо утримання майна, і тому саме вона є належним відповідачем по справі. Що стосується позовних вимог стосовно відповідача ОСОБА_4, то в їх задоволенні просила суд відмовити. Також, просить покласти в основу рішення щодо визначення вартості матеріального збитку судову будівельно-технічну експертизу, оскільки висновок зроблений експертом відповідає пошкодженням, зазначеним в актах обстеження квартири від 17 листопада 2014 року та 04 грудня 2014 року. Натомість у висновку оцінювача врахований акт обстеження, який не був включений в позовну заяву, як на підтвердження обґрунтування позовних вимог позивачами, до того ж розмір пошкоджень, зазначений оцінювачем не відповідає взагалі розміру згідно технічної документації нерухомого майна. Також наголосила, що відповідачем ОСОБА_6 вживались заходи щодо усунення наслідків залиття квартири, яке відбулось з її вини, що підтверджується показаннями свідка ОСОБА_7, однак позивачі відмовлялись. При цьому, зазначила що хоча залиття квартири відбулось з вини відповідача ОСОБА_6, однак завдяки скритому дефекту, а тому відповідач не могла передбачити можливі наслідки, тобто залиття квартири відбулось ненавмисно. Просила судові витрати стягнути з відповідача пропорційно до задоволеної частини позову, однак заперечувала проти стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі, визначеному позивачем ОСОБА_2 - 3400 грн., при цьому посилаючись на журнали судових засідань надала розрахунок про надання правової допомоги, відповідно до якого вважає, що витрати на правову допомогу саме в розмірі 1 855 грн. 33 коп. підлягають задоволенню.

Вислухавши пояснення сторін по справі, їх представників, показання свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, за наступними підставами.

Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справи з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 129 Конституції України визначено, що основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

При цьому, згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є власниками квартири АДРЕСА_3 /а.с.14-17/.

Власником 5/8 частини квартири АДРЕСА_4, яка розташована поверхом вище над квартирою позивачів, є відповідач ОСОБА_5 /а.с. 47-52/.

Як вбачається з матеріалів справи, інші 3/8 частки квартири АДРЕСА_5, належать ОСОБА_4, яка 15 жовтня 2012 року померла /а.с.10, 46, 50-52/, однак як встановлено зі слів представника відповідачів, право власності на вказану частку майна не зареєстровано.

07 листопада 2014 року внаслідок порушення цілісності пластикової труби, яка подає гарячу воду з бойлера, в квартирі АДРЕСА_3 трапилось залиття, про що було 17 листопада 2014 року складено акт обстеження квартири житловим органом комісією з трьох осіб, та зафіксовано залиття квартири з вини мешканців кв. № 50 (поверхом вище). При обстеженні встановлено сліди залиття: на стелі в туалеті (пляма 2 кв.м), на стінах в ванній (кахель) /а.с.12/.

Відповідно до повторного акту обстеження квартири від 04 грудня 2014 року складеного тим же житловим органом, яким окрім іншого, уточнені сліди залиття, а саме: на стелі в ванній 0,5 кв.м., на стелі в туалеті 0,5 кв.м. /а.с.13/.

З даного приводу в судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_8, які в судовому засіданні показали, що за фактом залиття квартири АДРЕСА_3 ними, як членами комісії житлового органу були складені акти обстеження квартири від 17 листопада 2014 року та 04 грудня 2014 року. В результаті обстеження був встановлений факт залиття квартири та в актах детально відображено причини та наслідки залиття. Наголосили, що при такому залиттю квартири, яке мало місце 07 листопада 2014 року, відходження кахлю від стіни неможливий. Крім того, свідок ОСОБА_8 зазначила, що на момент обстеження вже спостерігалось здуття кахлю та в деяких місцях він відійшов від стіни, тобто на момент обстеження кахель вже був у такому стані. В актах вказані обставини вони не зазначали, оскільки не вважали, що здуття кахлю є причиною залиття квартири. Також наголосили, що акт обстеження квартири від 17 листопада 2014 року був складений за результатами залиття квартири, а від 04 грудня 2014 року для розрахунку нанесеної шкоди.

Також, в судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_7, який в судому засіданні показав, що в кінці 2014 року його, як спеціаліста в галузі будівництва, запросили для усунення наслідків залиття в квартирі АДРЕСА_3. За результатами огляду місць залиття ним було встановлено декілька плям в ванній кімнаті та туалеті. Будь-яких інших пошкоджень ним встановлено не було. Також зазначив, що на момент огляду вже спостерігалось здуття кахлю та в деяких місцях він відійшов від стіни, тобто на момент огляду кахель вже був у такому стані та не може бути причиною залиття квартири. Крім того наголосив, що плями від затоплення спостерігались в одному місці, а здуття кахлю в іншому. Зауважив, що можливо здуття кахлю відбулось в результаті температури та деформації стін будівлі, і не як від залиття квартири.

Таким чином, з показань допитаних свідків вбачається, що вищезазначені акти про обстеження квартири відповідають пошкодженням, які виникли внаслідок залиття квартир № 44 по вул. Дружби, 226 в м. Мелітополь Запорізької області, що мало місце 07 листопада 2014 року.

Також, досліджуючи вказані акти судом встановлено, що вони складені з дотриманням вимог «Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року № 76, а тому є належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст. 319 ЦК України зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, але власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Власність зобовязує.

Згідно ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 151 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, зобовязані забезпечувати її схоронність, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт.

Згідно ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооператив, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обовязковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Отже, тягар утримання майна, тобто обов'язок здійснювати за свій рахунок поточний та капітальний ремонти квартири, лежить на власнику квартири і саме власник приватизованого житла зобов'язаний забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень квартири, при наявності несправностей вживати заходів щодо їх усунення.

Тобто належним відповідачем по справі є ОСОБА_6, а в задоволенні позову позивачів в частині відповідача ОСОБА_4 слід відмовити.

Відповідно до ст.ст. 22, 1166 ЦК України шкода, що заподіяна майну громадянина, підлягає відшкодуванню особою, що заподіяла шкоду, у повному обсязі.

Згідно ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами) роз'яснено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана фізичній особі, майну фізичної особи чи майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Таким чином, при вирішенні спорів про відшкодування шкоди за вказаними нормами права доказуванню підлягають: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача і його вина, причинний зв'язок між протиправною дію і негативними наслідками.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

В судовому засіданні представник відповідача підтвердила факт визнання відповідачем заподіяння шкоди позивачам, завданої залиттям квартири.

В обґрунтування позову позивачем надано висновок про вартість матеріальної шкоди від 05 лютого 2015 року, складеного оцінювачем ОСОБА_10, відповідно до якого вартість матеріальної шкоди, яка виникла в результаті залиття квартири АДРЕСА_3 складає 7 729 грн. 00 коп.

Однак, представник відповідача з визначеною сумою матеріальної шкоди не погодилась.

Відповідно статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частина 1 статті 11 ЦПК України встановлює, що суд розглядає цивільну справу на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно статей 57, 59 ЦПК України, доказами у справі є які-небудь фактичні данні, на підставі яких базуються вимоги, заперечення сторін, і інші обставини, що мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема висновками судових експертів. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими доказами.

Для вирішення питання про визначення розміру матеріальної шкоди, що виникла в результаті залиття квартири, та встановлення чи є пошкодження, зазначені позивачем на обґрунтування позову, наслідком залиття квартири, була призначена судова будівельно-технічна експертиза.

Згідно висновку експерта від 22 грудня 2015 року вартість відновлювального ремонту необхідного для усунення пошкоджень оздоблювального покриття квартири АДРЕСА_3, зазначених в актах обстеження від 17 листопада 2014 року та 04 грудня 2014 року, визначена на момент проведення дослідження, складає 1280 грн. 86 коп., в тому числі НДС 20% - 213 грн. 48 коп., вартість матеріалів 234 грн. 44 коп. Проведеним дослідженням, вивченням документів встановлено, що пошкодження зазначені позивачами в обґрунтування позову щодо залиття квартири АДРЕСА_6, а саме пошкодження оздоблювального покриття стель в туалеті та ванній кімнаті, відповідають пошкодженням, зазначеним в наданих актах обстеження та є наслідком цього залиття, що відбулось 07 листопада 2014 року. Встановити, чи є пошкодження кахлю на стінах ванної кімнати наслідком саме затоплення, що відбулось 07 листопада 2014 року не є можливим.

Приходячи до висновку про неможливість встановлення чи є пошкодження кахлю на стінах ванної кімнати наслідком саме затоплення, що відбулось 07 листопада 2014 року, в мотивувальній частині висновку експертом було наголошено, що дані пошкодження оздоблювального покриття стін ванної кімнати в актах обстеження від 17 листопада 2014 року та 04 грудня 2014 року не зазначені.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 8 від 30.05.1997 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен зясувати:- чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; - чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; - компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; - достатність поданих експертові обєктів дослідження;- повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; - узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; - обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

Так, з приводу складення звіту про незалежну оцінку від 05 лютого 2015 року в судовому засіданні була допитана оцінювач ОСОБА_10.В., яка показала, що нею був складений звіт про незалежну оцінку від 05 лютого 2015 року, яким було визначено вартість матеріальної шкоди, завдано внаслідок залиття квартири АДРЕСА_7, що складає 7 729 грн. При цьому зазначила, що освіти в галузі будівництва вона не має, однак оцінку проводила в межах своєї компетенції. Також зазначила, що оцінку вона проводила у присутності будівельника у відповідності до норм ДБН. При складанні висновку вона приймала до уваги всі акти обстеження квартири, які були складені внаслідок залиття квартири, в тому числі від 16 жовтня 2014 року, а також технічного паспорту на нерухоме майно. Вважає, що акти обстеження квартири були складені некваліфіковано, та вважає, що здуття та відшарування кахлю стало наслідком залиття квартири.

Аналізуючи надані суду висновки оцінювача та експерта судом встанвлено, що при проведенні судової будівельно-технічної експертизи № 2158 від 22 грудня 2015 року судовим експертом були додержані всі вимоги чинного законодавства, в межах його компетенції та повноважень, на підставі інформації та документів, наявних на час проведення експертизи, відповіді на поставлені питання викладені повно та відповідають іншим фактичним даним, дослідницька частина узгоджена з підсумковою частиною висновку, висновок експертизи обґрунтований та узгоджений з іншими матеріалами справи, зокрема з актами обстеження квартири від 17 листопада 2014 року та 04 грудня 2014 року, а також з показаннями свідків ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_7, які були допитані під час судового розгляду, тому зазначений висновок судової будівельно-технічної експертизи є обєктивним, достовірним та правдивим, і повинен бути покладений в основу рішення стосовно визначення вартості матеріальної шкоди спричиненої позивачам внаслідок залиття квартири АДРЕСА_6, що відбулось 07 листопада 2014 року.

Таким чином, враховуючи висновок судової будівельно-технічної експертизи № 2158 від 22 грудня 2015 року, а також визнання вини відповідачем у заподіянні матеріальної шкоди, суд вважає необхідни стягнути з відповідача ОСОБА_6 на корсить позивачів в рівних долях суму маеріальної шкоди в розмірі 1280 грн. 86 коп.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частиною третьою цієї статті передбачено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також із урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Вирішуючи питання про винність відповідача ОСОБА_6 у заподіянні позивачу ОСОБА_2 моральної шкоди унаслідок залиття квартири позивача, а відповідно і обовязку відповідача ОСОБА_6 відшкодувати таку шкоду, суд, відповідно до виниклих правовідносин у даній справі та приписів ст.ст. 23, 1167 ЦК України встановивши наявність прямого причинного звязку поміж недбалими (неправомірними) діями відповідача ОСОБА_6, і як наслідок, заподіянню душевних страждань та незручностей позивачу ОСОБА_2 у звязку з пошкодженням майна, нервових переживань, приходить до висновку про часткове задоволення позову в цій частині, та виходячи з засад розумності і справедливості визначає розмір у відшкодування завданої моральної (немайнової) шкоди у сумі 3000 грн. 00 коп.

Що стосується стягнення моральної шкоди з відповідача ОСОБА_6 на користь позивача ОСОБА_3, то суд вважає, що дана вимога не підлягає задоволенню, оскільки вказана шкода не була доведена позивачем ОСОБА_3 належними та допустимими доказами, до того ж зі слів позивача ОСОБА_2, позивач ОСОБА_3 у вказаній квартирі не мешкає.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: 2) витрати на правову допомогу; 3) витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; 4) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; 5) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; 6) витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2015 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). Якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

Відповідно до квитанцій №№ 69, 86 від 12 березня 2015 року, 16 квітня 2015 року, та квитанції № б/н від 06 лютого 2015 року позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору та за проведення незалежної оцінки від 05 лютого 2015 року

Оскільки вказані витрати були понесені позивачем ОСОБА_2, то вказана вимога щодо стягнення судових витрат на його користь підлягає задоволенню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що складає 294 грн. 73 коп.

Що стосується витрат на правову допомогу в розмірі 3 400 грн., суд вважає, що вказана вимога підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Склад та розмір витрат, повязаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду позивачем надані угоди про надання правової допомоги від 05 травня 2015 року, квитанції та акти щодо наданих послуг.

Представник позивачів приймав участь у судових засіданнях, що підтверджується журналами судових засідань, надавав правову допомогу, однак суд вважає, що сума, заявлена позивачем, не підтверджена відповідними розрахунками, в розумінні погодинної оплати послуг, натомість представником відповідачів був наданий детальний розрахунок розміру витрат на правову допомогу, що складає 1 855 грн. 33 коп., який судом приймається як вірний, підтверджується матеріалами справи, зокрема журналами судових засідань, визнаний відповідачем в повному обсязі, та узгоджується з граничним розміром компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільної справи, а тому підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 22, 23, 319, 322, 1166, 1167, 1192 ЦК України, ст.ст. 151, 179 ЖК України, ст.ст. 15, 57, 59, 79, 88, 107, 208, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

У задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_5, (РНОКПП НОМЕР_1), на користь ОСОБА_2, (РНОКПП НОМЕР_2), в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 43 копійок, в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок, а також судові витрати в розмірі 2 150 (дві тисячі сто пятдесят) гривень 06 копійок.

Стягнути ОСОБА_5, (РНОКПП НОМЕР_1), на користь ОСОБА_3, (РНОКПП НОМЕР_3), в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 43 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити повністю.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Н.В.Кучеренко