У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 листопада 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В.,

Карпенко С.О., Мостової Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» до Яремчанської міської ради, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Відділ Держкомзему у м. Яремче, про визнання частково незаконним та скасування рішення Яремчанської міської ради, визнання недійсним державного акта на право постійного користування землею за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 8 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2012 року державне територіально-галузеве об'єднання «Львівська залізниця» (далі - ДТГО «Львівська залізниця») звернулось до суду з указаним позовом і просило визнати незаконним та скасувати п. 2 рішення Яремчанської міської ради Івано-Франківської області від 20 лютого 1996 року № 14 «Про вилучення, надання земельних ділянок, передачу земельних ділянок у приватну власність та закріплення земельних ділянок за підприємствами, установами та організаціями» в частині передачі у постійне користування ОСОБА_3 земельної ділянки, а також визнати недійсним виданий ОСОБА_3 державний акт на право постійного користування землею серії ІФ № 18-3/000014.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до Плану смуги відведення земель лінії Івано-Франківськ - Держкордон Львівської залізниці, виготовленого у 1994 році, ширина смуги відведення на 56-му км перегону Делятин-Яремче становить 20 м.

Під час виконання робіт з інвентаризації земель ДТГО «Львівська залізниця» у листопаді 2011 року позивачу стало відомо про те, що в межах Яремчанської міської ради у смузі відведення земель залізниці на 56-му км перегону Делятин-Яремче на відстані 14 м до осі колії ОСОБА_3 збудував гараж, земельна ділянка під яким передана йому у постійне користування відповідно до рішення Яремчанської міської ради Івано-Франківської області від 20 лютого 1996 року № 14 «Про вилучення, надання земельних ділянок, передачу земельних ділянок у приватну власність та закріплення земельних ділянок за підприємствами, установами та організаціями».

Вказане рішення міської ради, а також виданий ОСОБА_3 державний акт є протиправними, оскільки порушують право ДТГО «Львівська залізниця» на користування земельною ділянкою для обслуговування залізничного полотна та забезпечення безпеки руху.

Справа розглядалась судами різних інстанцій неодноразово.

Останнім рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 8 липня 2015 року рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 14 травня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення.

Визнано незаконним та скасовано п. 2 рішення Яремчанської міської ради Івано-Франківської області від 20 лютого 1996 року № 14 «Про вилучення, надання земельних ділянок, передачу земельних ділянок у приватну власність та закріплення земельних ділянок за підприємствами, установами та організаціями» в частині передачі у постійне користування ОСОБА_3 ділянки площею 0,013 га по АДРЕСА_1, а також визнано недійсним виданий ОСОБА_3 державний акт на право постійного користування землею серії ІФ № 18-3/000014 на земельну ділянку площею 0,013 га для будівництва гаражу.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції, яким у позові відмовлено.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах його повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, у складі, визначеному цим Законом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що відповідно до рішення виконавчого комітету Яремчанської міської ради Івано-Франківської області від 20 лютого 1996 року № 14 ОСОБА_3 надано у постійне користування земельну ділянку для будівництва гаражу площею 0,013 га.

На підставі вказаного рішення виконавчого комітету ОСОБА_3 16 жовтня 1996 року отримав державний акт на право постійного користування землею серії ІФ № 18-3/000014, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 000014.

Відмовляючи у позові ДТГО «Львівська залізниця», суд першої інстанції виходив із того, що позивач не заявляв вимог про скасування рішення виконавчого комітету Яремчанської міської ради № 14 від 20 лютого 1996 року та пропустив строк позовної давності для оскарження державного акта на землю, оскільки про порушене право позивачу стало відомо 7 листопада 2004 року.

Ухваливши нове рішення про задоволення позову ДТГО «Львівська залізниця», апеляційний суд виходив із того, що позивач оскаржував рішення, на підставі якого відповідачу виділено у постійне користування спірну земельну ділянку, і таким є рішення виконавчого комітету Яремчанської міської ради № 14 від 20 лютого 1996 року, п. 2 якого підлягає визнанню незаконним і скасуванню у зв'язку з відсутністю попередньо вирішеного питання про вилучення цієї земельної ділянки у ДТГО «Львівська залізниця».

Визнавши недійсним державний акт на право постійного користування землею, апеляційний суд дійшов висновку про те, що про порушення свого права на користування земельною ділянкою ДТГО «Львівська залізниця» стало відомо з 3 листопада 2011 року після складання акта обстеження земельної ділянки Івано-Франківської дистанції колії ДТГО «Львівська залізниця» на перегоні Дилятин-Яремче-Микуличин, яким установлено факт будівництва ОСОБА_3 гаражу на земельній ділянці, призначеній для обслуговування залізничного полотна.

Як установлено судами, спірне рішення виконавчого комітету Яремчанської міської ради прийнято 20 лютого 1996 року, державний акт на право постійного користування землею видано 16 жовтня 1996 року, а з позовом про їх скасування позивач звернувся у 2012 році.

Відповідно до ст. 76 ЦК Української РСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і статтями 78 і 79 цього Кодексу.

Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною першою статті 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Пунктом четвертим Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Звертаючись до суду з указаним позовом, ДТГО «Львівська залізниця» зазначало, що про порушене право їм стало відомо у листопаді 2011 року.

Згідно із п. 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

З огляду на підстави позову ДТГО «Львівська залізниця», апеляційним судом правильно застосовано положення ЦК України щодо строку позовної давності.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 268 ЦК України, яка була чинною до 15 січня 2012 року, позовна давність не поширюється на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право.

Згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» від 20 грудня 2011 року, яким виключено п. 4 ч. 1 ст. 268 ЦК України, протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом (до 15 січня 2015 року) особа має право звернутися до суду з позовом, зокрема, про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи.

Таким чином, звернувшись до суду з позовом у листопаді 2012 року, ДТГО «Львівська залізниця» не пропустило строк позовної давності щодо вимог про визнання незаконним та скасування пункту рішення виконавчого комітету органу місцевого самоврядування, а також державного акта на право постійного користування землею, вимога про визнання недійсним якого є похідною.

Відповідно до п. 2 Положення «Про землі транспорту», затвердженого постановою Ради Міністрів РСР від 8 січня 1981 року № 24, землями транспорту визнаються землі, надані підприємствам, установам і організаціям транспорту для здійснення покладених на них спеціальних завдань з експлуатації, утримання, будівництва, реконструкції, ремонту, удосконалення і розвитку споруд, пристроїв і інших об'єктів транспорту.

Згідно зі ст. 23 Закону України «Про транспорт» (у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення виконавчого комітету Яремчанської міської ради та на час видачі ОСОБА_3 державного акта на землю) до земель залізничного транспорту належать землі, надані в користування під залізничне полотно та його облаштування, станції з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації; захисні і укріплюючі насадження, службові, культурно-побутові приміщення та інші споруди, необхідні для забезпечення роботи залізничного транспорту. До складу земель залізничного транспорту входять землі, що прилягають до залізничного полотна, є смугою відведення залізниць і надаються їм у користування відповідно до чинного законодавства.

За змістом ст. ст. 19, 27 ЗК України (у редакції, чинній на час прийняття виконавчим комітетом Яремчанської міської ради оспорюваного рішення), надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні іншої особи, може бути здійснено лише після вилучення цієї ділянки в порядку, передбаченому ст. ст. 31, 32 цього Кодексу.

Оскільки судами встановлено, що надана ОСОБА_3 земельна ділянка перебуває в межах 20-метрової захисної смуги відведення залізниці, а докази про вилучення цієї земельної ділянки Яремчанською міською радою у ДТГО «Львівська залізниця» до 20 лютого 1996 року відсутні, колегія суддів погоджується із висновками судів про порушення прав залізниці оспорюваним рішенням виконавчого комітету органу місцевого самоврядування.

За таких обставин апеляційний суд дійшов правильного висновку про визнання незаконним і скасування пункту рішення виконавчого комітету Яремчанської міської ради від 20 лютого 1996 року № 14, відповідно до якого ОСОБА_3 виділено у постійне користування земельну ділянку для будівництва гаражу, а також задовольнив вимогу про визнання недійсним державного акта на право постійного користування землею, яка є похідною.

Доводи касаційної скарги про те, що матеріали справи не містять доказів про те, що виділена ОСОБА_3 земельна ділянка перебуває у межах 20-метрової захисної смуги залізниці, є необґрунтованими, оскільки спростовуються встановленими судами обставинами, а також матеріалами справи.

Не можна погодитись і з доводами заявника про те, що умовою видачі ОСОБА_3 державного акта на право постійного користування землею було узгодження меж земельної ділянки із ДТГО «Львівська залізниця», оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів щодо такого узгодження.

З огляду на матеріали справи, колегія суддів погоджується із доводами касаційної скарги про те, що апеляційним судом неправильно встановлено дату, коли ДТГО «Львівська залізниця» стало відомо про порушення свого права. Водночас, такі доводи касаційної скарги не є підставою для скасування ухваленого апеляційним судом рішення з огляду на положення 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» від 20 грудня 2011 року.

Оскільки зміст рішення апеляційного суду, встановлені судами обставини справи та доводи касаційної скарги не дають підстав для скасування ухваленого апеляційним судом рішення, касаційна скарга ОСОБА_3 підлягає відхиленню, а рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 8 липня 2015 року - залишенню без змін відповідно до ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 8 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О.Кузнєцов
Судді: Т.Л.Ізмайлова О.В.Кадєтова С.О.Карпенко Г.І.Мостова