АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2916/16 Справа № 208/6894/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Нельга Д. В. Доповідач - Кочкова Н.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2016 року м. Дніпропетровськ

17 березня 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

Головуючої - судді Кочкової Н.О.,

суддів - Григорченка Е.І., Каратаєвої Л.О.,

при секретарі - Хлус Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,- за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 січня 2016 року, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_3, звернулась до суду із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого (із врахуванням уточнень), посилалась на те, що вони є співвласниками квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, у якій зареєстрований колишній чоловік та батько - ОСОБА_4, який фактично у ній не проживає більше одного року, житлом не цікавиться, комунальні послуги не сплачує. На підставі ст.405 ЦК України просила визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, що є підставою для зняття його з реєстраційного обліку за вказаною вище адресою (а.с.2-3, 33-34, 51-52).

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 січня 2016 року у задоволенні позову відмовлено (а.с. 67-68).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, ставить питання про скасування рішення суду та просить ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с. 71-74).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є співвласниками квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, і зареєстровані в ній. Крім позивачів, у вказаній квартирі зареєстрований колишній чоловік ОСОБА_2 та батько ОСОБА_3 - ОСОБА_4, який передав зазначену квартиру позивачам у рівних частках у рахунок належних до сплати аліментів (а.с.9).

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд 1 інстанції виходив із того, що з наданих позивачами доказів не можливо пересвідчитися у тому, що, відповідач не проживає у спірному приміщенні понад один рік, оскільки факт непроживання відповідача у спірному приміщенні, викладений у Акті від 17.07.2015р. (а.с.6), встановлений працівниками ТОВ «Стелла» зі слів самого позивача ОСОБА_2, Крім того, з наданих позивачами доказів не можливо пересвідчитися у тому, що, відповідач, який регулярно здійснює оплату комунальних послуг за адресою спірного приміщення, не проживає у спірному приміщенні без поважних причин.

Однак, із такими висновками погодитись неможливо, оскільки вони зроблені з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 156 Житлового Кодексу члени сім'ї власника квартири, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї (в тому числі колишній член сім'ї) власника будинку втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана надати суду докази, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до Договору про припинення права на аліменти дитини у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно від 08.07.2013 року ОСОБА_4 передав ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у власність в рівних частинах кожному квартиру АДРЕСА_1 (а.с.9) Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24.03.2014 року шлюб між сторонами розірвано. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень станом на 08.07.2013 року власниками на праві спільної часткової власності вищевказаної квартири є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 25-28). У вказаній квартирі, окрім позивачів, також зареєстрований відповідач, що підтверджується довідкою про склад сім'ї №000748434 від 16.07.2015 року виданою довідково-інформаційною службою «Інфо-Ком» (а.с. 23). Згідно акту від 17.07.2015 року, складеному трьома працівниками ТОВ «Стелла» і завіреному печаткою, відповідач ОСОБА_2 за вказаною адресою не проживає з 2013 року, проживає з іншою сім'єю, на час складання акта особистих речей ОСОБА_4 у квартирі не було (а.с.6)

ОСОБА_4 у своїх запереченнях на позов, обґрунтовуючи поважність причин тимчасової відсутності в спірній квартирі, посилається на те, що позивач чинить йому перешкоди у користуванні житлом. Але у порушення ст. 10, 60 ЦПК України будь-яких доказів на підтвердження заперечень відповідач не надав. Посилання відповідача на те, що він здійснює оплату житлово-комунальних послуг, - також не підтверджено належними і допустимими доказами, оскільки у наданих ОСОБА_4 квитанціях зазначено, що ним перераховані кошти на поповнення карткового рахунку ОСОБА_2, що не свідчить про сплату комунальних платежів (а.с.47-49).

Більше того, із рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 березня 2014 року про розірвання шлюбу, вбачається, що ОСОБА_4 в обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що шлюбні відносини з ОСОБА_2 припинені, сторони разом не мешкають, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, і ці обставини були встановлені судом при ухваленні рішення.

За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню, оскільки висновки суду протирічать фактичним обставинам справи (п.3 ч.1 ст. 309 ЦПК України), з ухваленням нового рішення про відмову у позові, оскільки належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження поважності причин відсутності у спірному житловому приміщенні понад установлені строки відповідачем не надано.

Керуючись ст.307, п.3 ч.1 ст. 309 ЦПК України, апеляційний суд,-

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 - задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 січня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення. Визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування квартирою під № 59 в будинку 2/21 по вулиці Бойко в місті Дніпродзержинську Дніпропетровської області, що є підставою для зняття його з реєстраційного обліку.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: