Справа № 464/5502/15 Головуючий у 1 інстанції: Бойко О.М.
Провадження № 22-ц/783/4521/16 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів Ніткевича А.В., Павлишина О.Ф.

з участю секретаря Іванової О.О.,

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3,

ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 26 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 26 квітня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 232 218,18 грн. на відшкодування майнової шкоди; 10 000 грн.- моральної шкоди. Проведено розподіл судових витрат. В решті позову відмовлено.

Рішення суду оскаржили сторони.

ОСОБА_2 вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, які мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Просить змінити оскаржуване рішення, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції: «Позов задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 232 218, 18 грн. відшкодування майнової шкоди, 50 000 грн. моральної шкоди, 5 000 грн. витрат на правову допомогу та 705 грн. понесених судових витрат. В решті позову відмовити». Зазначає, що протиправними діями відповідача йому заподіяно моральну шкоду, яка полягала в душевних хвилюваннях та погіршенні стану здоров'я. Вважає, що за спричинену моральну шкоду в його користь належить стягнути 50 000 грн. Стверджує, що діями відповідача йому були заподіяні збитки у вигляді упущеної вигоди. Зокрема, ним було укладено договір оренди автомобіля Mercedes Sprinter, розмір орендної плати становить 30 000 грн. в місяць. Вказує, що не мав змоги продовжувати здавати автомобіль в оренду протягом 7 місяців. Таким чином розмір понесених ним збитків (упущеної вигоди) становить 210 000 грн.

Представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить змінити рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача майнової шкоди з 232 218,18 грн. на 111 461 грн., моральної шкоди - в розмірі 10 000 грн. змінити на 5 000 грн. Вказує, що згідно висновку експерта визначено майнову шкоду в розмірі 111 461 грн. Моральна шкода в розмірі 10 000 грн. є завищеною.

Заслухавши суддю-доповідача, сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги належить відхилити.

Відповідно до вимог ст.ст. 3, 4 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

На підставі ст.ст.10-11, 58-61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень належними та допустимими доказами. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Встановлено, що 4 грудня 2014 року в 16 годині на 5км західного об'їзду м.Львова біля с.Зимна Вода Пустомитівського району Львівської області ОСОБА_4, керуючи власним автомобілем Peugeot Partner, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, в порушення вимог п.13.1, п.12.1 Правил дорожнього руху, не вибрав у встановлених межах безпечну швидкість, щоб мати змогу постійно контролювати рух автомобіля; не дотримався безпечної дистанції руху, внаслідок чого не впорався з керуванням автомобіля та виїхав на смугу зустрічного руху, де вчинив зіткнення з автомобілем Mercedes Sprinter, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 В результаті ДТП автомобілі отримали технічні ушкодження. Позивач отримав тілесні ушкодження.

Постановою судді Городоцького районного суду Львівської області від 30 квітня 2015 року, яка не скасована і є чинною, відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

В матеріалах справи наявні два висновки щодо величини майнової шкоди, заподіяної позивачеві внаслідок пошкодження транспортного засобу, які містять різні значення такої шкоди. Суд першої інстанції мотивовано взяв до уваги висновок автотоварознавчої експертизи №9/60 від 16 лютого 2015 року, якою визначено вартість збитків у 232 218,18 грн., надавши йому перевагу перед висновком автотоварознавчої експертизи №4303 від 14 березня 2016 року, якою визначено вартість майнової шкоди в розмірі 111 461 грн., оскільки перша експертиза проведена з оглядом транспортного засобу, на відміну від другої, яка проведена без такого огляду; що відповідає вимогам ст.. 66 ЦПК України відповідно до якої висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень.

Відповідно до ст. 22, ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах.

Положення статті 1188 ЦК України є спеціальними щодо статті 1166 зазначеного Кодексу, у зв'язку із чим перевага в застосуванні повинна надаватися спеціальній нормі.

Вирішуючи спори, пов'язані з відшкодуванням шкоди, завданої взаємодією кількох джерел підвищеної небезпеки, зокрема, зіткненням транспортних засобів, належить виходити з того, що у цьому випадку шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто з урахуванням принципу вини (стаття 1188 ЦК України). Отже, за цих обставин обов'язок відшкодування шкоди покладається на ту особу, з вини якої завдано шкоду.

Джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих властивостей.

Таким чином, правила щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, встановлені ст. 1188 ЦК України, згідно ч. 1 якої шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

З урахуванням приписів зазначеної правової норми, суд у встановленому законом порядку на підставі відповідних доказів досліджує обставини щодо наявності вини відповідача.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, що посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. При цьому правило презумпції невинуватості одержує пряме втілення в нормах інших галузей права, зокрема щодо адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху. Отже, особа вважається невинуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, доки її вину не буде доведено в законному порядку.

Вина відповідача встановлена описаною вище постановою у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_4, яка відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Встановлено, що внаслідок ДТП, яка мала місце з вини відповідача, позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає у тривалому фізичному болі від отриманих тілесних ушкоджень, тривалому лікуванні, душевних переживаннях у зв'язку із пошкодженням його майна та спричиненням тілесних ушкодждень. У зв'язку із істотним пошкодженням майна, через негативні емоції пов'язані із самою подією, необхідність вживати додаткові заходи для організації свого життя, побуту, відновлення здоров'я, суд першої інстанції вірно визначив розмір моральної шкоди в сумі 10 000 грн., яка підлягає стягненню з відповідача в користь позивача, виходячи із засад справедливості, розумності, втрат немайнового характеру. Це відповідає п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 «Про судову практику в спорах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року (із змінами і доповненнями) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

З такими висновками суду належить погодитися.

Відмовляючи у задоволенні вимоги про стягнення упущеної вигоди, суд виходив з того, що відповідно до ч.2 ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно зі ст.220 цього Кодексу у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Наданий позивачем договір підлягав нотаріальному посвідченню. Оскільки такого не відбулося, суд вірно визначив, що такий договір є нікчемним і не створює жодних юридичних наслідків.

Для забезпечення всебічного і повного з'ясування обставин справи, засад змагальності сторін, за приписами ст. 10 ЦПК України апеляційний суд роз'яснив особам, які беруть участь у справі, їх права, обов'язки, попередив про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, зокрема, право на призначення експертиз. Сторони не виявили бажання скористатися такими правами, доказів на підтвердження своїх доводів не надали.

Колегія суддів при вирішенні спору виходить з доказів, що надані сторонами.

Колегія суддів прийшла до висновку, що оскаржуване рішення ухвалено судом на підставі аналізу наявних у справі доказів. Висновки суду відповідають обставинам справи та відносинам сторін.

Згідно з вимогами ч.2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Розподіл судових витрат проведено судом у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 26 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді