н/п 2/490/1395/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2016 року м.Миколаїв Центральний районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого - судді Мамаєвої О.В. із секретарем Баришніковою І.М., за участю представника позивачів ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання права власності за набувальною давністю, визнання недійсним договору купівлі-продажу, -

ВСТАНОВИВ:

18 лютого 2016 року позивачі звернулися до Центрального районного суду м.Миколаєва з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання права власності на 38/100 часток домоволодіння № 68 по вулиці Конопатній у м.Миколаєві в порядку набувальної давності та визнання недійсним договору-купівлі продажу від 14.05.2015 року, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_8. В обґрунтування позовних вимог позивачі вказали, що вони постійно проживають та зареєстровані за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, як члени сім'ї попереднього власника. Після зміни власника та набуття права власності ОСОБА_7 у 1988 році, позивачі залишились проживати у спірному будинку, відповідач ОСОБА_7 не заперечувала проти проживання позивачів у спірному будинку більш двадцяти п'яти років. У листопаді 2013 року ОСОБА_7 звернулась до суду із позовом про висилення позивачів без надання іншого житлового приміщення. З вказаного позову, позивачі дізнались, що ОСОБА_7 є власнецею 38/100 часток домоволодіння № 68, що розташоване по вулиці Конопатній у м.Миколаєві та те, що позивачі мешкають в її частині домоволодіння. Право власності в порядку спадкування за заповітом ОСОБА_7 набула з 17.08.1988 року. Оформивши 10.05.2005 року самовільні забудови ОСОБА_7 отримала свідоцтво про право власності на нерухомість, яке зареєстровула у МБТІ. Як вказують позивачі про заповіт та свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_7, вони дізнались лише у листопаді 2013 року. Таким чином, оскільки позивачі з 1986 року безперервно володіли та користувалися чужими майном, а саме 38/100 частками домоволодіння по вулиці Конопатній у м.Миколаєві, яка належала ОСОБА_7, утримували їх, позивачі просять суд визнати за ними право власності на вищевказану частку спірного домоволодіння за набувальною давністю. А також, оскільки 14.05.2015 року ОСОБА_7 продала ОСОБА_8 19/100 часток спірного домоволодіння, то просять визнати вказаний договір купівлі-продажу недійсним.

В судовому засідання представник позивачів вимоги позову підтримав у повному обсязі та просив суд позов задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала. Відповідач ОСОБА_8 в судове засідання не з'явилась про час та місце судового розгляду була повідомлена налженим чином, про причини неявки суд не сповістила, заперечень проти позову не надала. Суд, вислухавши пояснення сторін, оглянувши письмові докази по справі, цивільну справу № 490/9675/15-ц, спадкову справу № 1089/1988 після смерті ОСОБА_9, яка померла 17.08.1986, вважає, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що згідно довідок які наданні Управлінням державної міграційної служби України в Миколаївській області від 14.01.2016 року позивачі зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6 - з 19.05.2009 року, ОСОБА_3 - з 16.04.1979 року, ОСОБА_5 - з 03.06.2015р., ОСОБА_4 - з 31.08.1995р. /а.с.6, 7, 8, 9/.

Як вбачається із матеріалів справи, домоволодіння по вул. Конопатній, 68 у м.Миколаєві належало на праві власності ОСОБА_9 /а.с. 96/, яка заповіла своє майно онуці ОСОБА_10 /а.с. 94/. Після смерті ОСОБА_9 07 листопада 1996 року, ОСОБА_10 (в подальшому змфінила прізвища на Колесник, а потім на ОСОБА_7) ОСОБА_11 17 снрпня 1988 року отримала свідоцтво про право на спадщину на домоволодіння по вул.Клнопатна, будинок 68 у м.Миколаєві /а.с. 97/.

Згідно пояснень сторін, сім'я ОСОБА_3 проживала у спірному будинку за згодою попереднього власника - ОСОБА_9

Згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 14 травня 2015р., ОСОБА_7, продала ОСОБА_8 19/100 часток домоволодіння №68 з відповідною часткою прилеглих до нього господарських та побутових будівель і споруд, яке знаходиться за адресою: м.Миколаїв, вул.Конопатна /а.с.13-14/. Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив із наступного. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст.61 цього кодексу. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1,4 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Таким чином, для встановлення наявності передбачених законом підстав для набуття права власності на нерухоме майно за набувальною давністю необхідно, щоб особа, яка посилається на таке, в силу положень ч.1 ст.60 ЦПК України довела, що заволоділа майном добросовісно і при цьому її володіння є відкритим та безперервним протягом десяти років. Як роз'яснено в пункті 9 постанови № 5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). З наведеного можна зробити висновок, що встановлюючи, чи є володіння добросовісним, насамперед слід встановити, що володілець не знав і не міг знати про те, що володіє чужою річчю, тобто обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Однак, позивачам було достеменно відомо про те, що відповідачу ОСОБА_7 на праві власності належить спірне майно ще з 1988 року, що слідує і з самої позовної заяви, де зазначено, що у 1994 році ОСОБА_4 був повторно зареєстрований у спірному будинку як двоюрідний брат власниці ОСОБА_7

За таких обставин, суд вважає, що відсутні підстави для застосування ст.344 ЦК України, за наявних обставин не можна вважати, що позивачі добросовісно заволоділи чужим майном, а також не знали, що вони володіють чужим майном.

Також не підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу 19/100 часток спірного домоволодіння, укладеного 14.05.2015 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8, оскільки позивачами не ндано жодних доказів на підтвердження порушення своїх прав укладенням зазначеного договору.

На підставі вищевикладеного, позовні вимоги є необгрунтованими та не підлягають задоволенню. Судові витрати згідно ст.88 ЦПК України, слід віднести на рахунок позивачів.

Керуючись ст. ст.3,4,10,11,60,88,209,212,214-215,218 ЦПК України, на підставі ст.ст.16, 215, 344 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання права власності за набувальною давністю, визнання недійсним договору купівлі-продажу - відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок позивачів.

Заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 20.04.2016 року, - скасувати.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м.Миколаєва шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання цього рішення.

Суддя Мамаєва О.В.