Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/126/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Петрова О. Ф.
Доповідач Кривохижа В. І.
РІШЕННЯ

Іменем України

04.02.2016 Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

Головуючої: Кривохижі В.І.

Суддів: Бубличенко В.П. Мурашка С.І.

при секретарі Савченко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом прокурора м.Олександрії, правонаступником якого є прокурор Олександрійської місцевої прокуратури Кіровоградської області, в інтересах ОСОБА_2 до Олександрійської міської ради, виконавчого комітету Олександрійської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання незаконними та скасування рішень виконавчого комітету Олександрійської міської ради, розпорядження органу приватизації, свідоцтва про право власності, визнання недійсним ордера та витребування майна з чужого незаконного володіння, виселення, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 листопада 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2013 року прокурор м. Олександрії звернувся в суд з позовом в інтересах ОСОБА_2 до Олександрійської міської ради, виконавчого комітету Олександрійської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання незаконними та скасування рішень виконавчого комітету Олександрійської міської ради, розпорядження органу приватизації, свідоцтва про право власності, визнання недійсним ордеру на жиле приміщення, витребування майна із чужого незаконного володіння та виселення із жилого приміщення.

Зазначав, що ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи з дитинства внаслідок психічного захворювання. 24 листопада 2005 року відповідно до довіреності, виданої ОСОБА_2 ОСОБА_6, останній уклав договір купівлі-продажу належної ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 із управлінням капітального будівництва Кіровоградської обласної адміністрації. Рішенням виконавчого комітету Олександрійської міської ради від 22 грудня 2005 року № 1048 спірну квартиру прийнято до комунальної власності територіальної громади м. Олександрія та передано на баланс ЖЕК № 4. На підставі рішення виконавчого комітету Олександрійської міської ради від 27 грудня 2005 року ОСОБА_3 та членам його сім'ї видано ордер на спірну квартиру. 15 вересня 2008 року органом приватизації видано розпорядження, яким спірну квартиру передано у власність сім'ї ОСОБА_3. Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 листопада 2012 року вищезазначені довіреність та договір купівлі-продажу визнано недійсними. Посилаючись на те, що рішення виконавчого комітету та органу приватизації порушують права ОСОБА_2 на житло та нормальні умови існування, прокурор просив позов задовольнити.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 15 січня 2015 року, позов задоволено частково.

Визнано причину пропуску позивачем строку позовної давності поважною.

Визнано незаконним та скасовано рішення виконкому Олександрійської міської ради від 22 грудня 2005 року № 1048 в частині прийняття до комунальної власності територіальної громади міста та передання на баланс ЖЕК № 4 квартири АДРЕСА_2

Визнано незаконним та скасовано рішення виконкому Олександрійської міської ради «Про виключення квартири з числа службового житлового приміщення та надання квартири громадянам міста» від 22 грудня 2005 року № 1051 в частині видачі ордеру на квартиру» АДРЕСА_2 ОСОБА_3 та членам його сім'ї.

Визнано недійсним ордер № 86, виданий 27 грудня 2005 року виконавчим комітетом Олександрійської міської ради ОСОБА_3 та членам його сім'ї на квартиру АДРЕСА_2.

Визнано незаконним та скасовано розпорядження органу приватизації № 19944 від 15 вересня 2008 року про передачу квартири АДРЕСА_2 в приватну власність ОСОБА_3 та членам його сім'ї.

Визнано недійсним свідоцтво про право власності на житло від 15 вересня 2008 року - квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Витребувано із незаконного володіння ОСОБА_3, ОСОБА_4, та ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_2

Виселено ОСОБА_3, ОСОБА_4, та ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_2

В решті позовних вимог відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2015 року ухвалу апеляційного суду від 15 січня 2015 року в частині вирішення позовних вимог про виселення ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_2 скасовано і справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі в цій частині ОСОБА_3 просив рішення суду першої інстанції скасувати з підстав порушення норм матеріального і процесуального права з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову. Посилався, зокрема, на те, що судом грубо порушено його право на житло, оскільки він з членами сім»ї вселився у вільну квартиру, а, вирішуючи питання про виселення, суд не застосував положень ст.ст.109, 117 ЖК.

Заперечуючи проти доводів скарги, прокурор посилався, зокрема, на те, що відсутність законодавчого врегулювання питання виселення за умови відсутності вільного придатного для проживання житла не може бути підставою для відмови у задоволенні вимоги щодо виселення.

Олександрійська міська рада, виконавчий комітет Олександрійської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення, в судове засідання не з»явилися, представник Олександрійської міської ради просив розглядати справу без його участі, не заперечуючи проти задоволення вимог апеляційної скарги, що відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_7, який підтримував доводи апеляційної скарги, представника прокуратури Кіровоградської області Володіної А. Г., яка заперечувала проти її доводів, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджується, що підставою для вселення ОСОБА_3 та членів його сім»ї в спірну квартиру АДРЕСА_2 був ордер № 86, виданий 27 грудня 2005 року виконавчим комітетом Олександрійської міської ради (а.с.19, 20 т.1).

Ухвалюючи про виселення відповідачів із спірної квартири, суд виходив з недійсності виданого їм ордеру.

Однак колегія суддів не може повністю погодитися з цим висновком суду.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Згідно з ч. 1 ст. 109 ЖК виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Положеннями частини другої статті 117 ЖК Української РСР також передбачено, що у випадках визнання ордера на жиле приміщення недійсним з інших підстав, крім випадку, передбаченого частиною першою цієї статті (внаслідок неправомірних дій осіб, які одержали ордер), громадяни, зазначені в ордері, підлягають виселенню з наданням іншого жилого приміщення або приміщення, яке вони раніше займали.

Матеріалами справи підтверджується, що ордер на спірну квартиру видавався ОСОБА_3 з сім»єю, як учаснику бойових дій, який перебував на квартирному обліку за місцем проживання при Олександрійській міській раді з 1992 року під №3, із зняттям з квартирного обліку (а.с.19,20 т.1).

На час видачі ордера спірна квартира перебувала у власності територіальної громади м.Олександрії і була вільною для заселення.

Таким чином, відповідно до ч.2 ст.109, ч.2 ст.117 ЖК Української РСР у даному випадку виселення відповідачів неможливе без надання іншого постійного жилого приміщення.

До суду апеляційної інстанції Олександрійською міською радою надано інформацію про вільне житло та його технічний стан згідно листа КП «Житлогосп» від 3 грудня 2015 року за №1328 (а.с. 16,17 т.2), із якої вбачається, що придатне для проживання житло відсутнє.

У судовому засіданні апеляційного суду представник прокуратури Кіровоградської області не заперечувала щодо відсутності вільного для проживання житла у м.Олександрії.

Оскільки не встановлено наявності вільного благоустроєного житла для забезпечення житлових потреб відповідачів - сім»ї ОСОБА_3, суд першої інстанції, не застосувавши до спірних правовідносин положення ст.109 ЖК Української РСР, дійшов помилкового висновку про те, що відповідачі мають бути виселені із житлового приміщення.

Посилання позивача щодо відсутності законодавчого врегулювання питання виселення за умови відсутності вільного придатного для проживання житла, не є достатніми для висновку про наявність цивільно-правових підстав для виселення відповідачів.

Враховуючи, що судом першої інстанції не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки суду не відповідають цим обставинам, неправильно застосовані норми матеріального права, відповідно до ст.309 ЦПК України рішення суду в частині вирішення позовних вимог про виселення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 листопада 2014 року в частині вирішення позовних вимог про виселення ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_2 скасувати.

У задоволенні позову прокурора м.Олександрії, правонаступником якого є прокурор Олександрійської місцевої прокуратури Кіровоградської області, в інтересах ОСОБА_2 до Олександрійської міської ради, виконавчого комітету Олександрійської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виселення - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча:

Судді: