У х в а л а

іменем україни

16 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

АмелінаВ.І., Касьяна О.П., Попович О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, Теплицька районна державна адміністрація, Соболівська сільська рада Теплицького району Вінницької області, про позбавлення батьківських прав; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, треті особи: Теплицька районна державна адміністрація, Соболівська сільська рада Теплицького району Вінницької області, про відібрання дитини, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 12 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 16 листопада 2015 року.

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що з серпня 2014 року її онука ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає разом з нею, знаходиться на її утриманні, тоді як відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, не цікавляться дочкою, не приймають участі у її вихованні, утриманні, не дбають про її розвиток тощо. Рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від 18 серпня 2004 року стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_7, однак за призначенням такі кошти не використовуються. Відділ у справах сім'ї та молоді Теплицької райдержадміністрації Вінницької області неодноразово проводив профілактичні бесіди з матір'ю щодо зміни ставлення до дочки, проте такі не дали позитивних результатів. Посилаючись на наведене, просила суд: позбавити ОСОБА_5 та ОСОБА_6 батьківських прав щодо ОСОБА_7; призначити її опікуном ОСОБА_7; припинити стягнення аліментів з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5А, на утримання ОСОБА_7; стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на її користь аліменти на утримання ОСОБА_7 у розмірі ј частки всіх доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно та до досягнення такою повноліття.

У липні 2015 року ОСОБА_5 звернулась із зустрічним позовом, мотивуючи його тим, що її дочка ОСОБА_7 з моменту народження проживала разом з нею. Вона часто дозволяла дочці відвідувати ОСОБА_4, дозволяла дитині залишатися там ночувати. З 2014 року остання не дозволила ОСОБА_7 проживати з матір'ю, закривала її у своєму будинку, налаштовувала дівчинку проти матері. Посилаючись на наведене та на те, що дитина перестала відвідувати будь-які гуртки, позбавлена гармонійного життя, просила суд відібрати малолітню ОСОБА_7 від ОСОБА_4 та повернути дитину матері.

Ухвалою Теплицького районного суду Вінницької області від 23 липня 2015 року позови об'єднано в одне провадження.

Ухвалою цього ж суду від 22 вересня 2015 року позовну заяву ОСОБА_4 в частині позовних вимог до ОСОБА_6 про позбавлення батьківських прав залишено без розгляду.

Рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від 12 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 16 листопада 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Попереджено ОСОБА_5 про необхідність змінити своє ставлення до виховання дитини та покладено на службу у справах дітей Теплицької районної державної адміністрації та виконавчий комітет Соболівської сільської ради Теплицького району обов'язок контролювати виконання ОСОБА_5 своїх батьківських обов'язків по відношенню до малолітньої доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено.

Відібрано малолітню ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, від ОСОБА_4, яка фактично проживає з дитиною по АДРЕСА_1 та повернуто дитину ОСОБА_5

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов та відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4 та задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_5, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, встановивши обставини справи та давши належну оцінку наявним у справі доказам, обґрунтовано виходив із того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і наразі відсутні підстави для його застосування. При цьому, суд правильно попередив ОСОБА_5 про необхідність зміни ставлення до виховання дитини та поклав на орган опіки та піклування обов'язок по здійсненню контролю за виконанням ОСОБА_5 своїх батьківських обов'язків, що узгоджується з приписами п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав».

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що судами правильно встановлено та належно перевірено обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для їх зміни чи скасування немає.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судів першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень.

Керуючись ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 12 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 16 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Амелін О.П. Касьян О.В. Попович