Справа № 450/2019/16 Головуючий у 1 інстанції: Добош Н.Б.
Провадження № 22-ц/783/6120/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів: Ніткевича А.В., Павлишина О.Ф.,

з участю секретаря Іванової О.О.

з участю представника ОСОБА_2-М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТзОВ) «Перша логістична компанія» на ухвалу судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 15 серпня 2016 року у справі за заявою ТзОВ «Перша логістична компанія» про встановлення факту, що має юридичне значення,-

в с т а н о в и л а:

12 серпня 2016 року ТзОВ «Перша логістична компанія» звернулося до Пустомитівського районного суду Львіської області із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту розповсюдження недостовірної інформації, яка була поширена невідомими особами на сайтах в мережі Інтернет.

Оскаржуваною ухвалою судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 15 серпня 2016 року відмовлено у відкритті провадження по заяві ТзОВ «Перша логістична компанія» про встановлення факту недостовірної інформації. Розяснено заявнику, що він має право звернутися до суду із позовом в порядку позовного провадження.

Ухвалу оскаржив заявник, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість. Вважає, що ухвала постановлена без дотримання вимог процесуального права. Зазначає, що якщо у заяві не зазначено, який конкретно факт просить встановити заявник, з яких причин неможливо одержати відповідний документ, що посвідчує даний факт та ін., суддя відповідно до ст. 139 ЦПК України постановляє ухвалу про залишення заяви без руху і надіє заявнику строк для усунення недоліків. Однак, судом підмовлено у відкритті провадження. Просить скасувати ухвалу суду.

Заслухавши суддю-доповідача, представника заявника, перевіривши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Встановлено, що заявник звернувся до суду, вважаючи, що поширена відносно нього інформація є недостовірною і порушує його права, оскільки принижує та ганьбить ділову репутацію ТзОВ «Перша логістична компанія». Цю обставину підтвердила представник заявника. Тобто, заявник звертається до суду в порядку окремого провадження про захист ділової репутації. Його позиція звернення до суду із заявою про захист порушеного права в порядку окремого провадження зводиться до того, що є невідомими особи, які поширили неправдиву інформацію.

Частиною першою статті 234 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини другої статті 119 ЦПК). Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет. Якщо недостовірна інформація, що порочить гідність, честь чи ділову репутацію, розміщена в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі, зареєстрованому в установленому законом порядку як засіб масової інформації, то при розгляді відповідних позовів судам слід керуватися нормами, що регулюють діяльність засобів масової інформації.

Відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 277 ЦК України судовий захист гідності, честі та ділової репутації внаслідок поширення про особу недостовірної інформації не виключається і в разі, якщо особа, яка поширила таку інформацію, не відома (наприклад, при направленні анонімних або псевдонімних листів чи звернень, смерті фізичної особи чи ліквідації юридичної особи, поширення інформації в мережі Інтернет особою, яку неможливо ідентифікувати, тощо). У такому випадку суд вправі за заявою заінтересованої особи встановити факт неправдивості цієї інформації та спростувати її в порядку окремого провадження. Така заява розглядається за правилами, визначеними розділом IV ЦПК України. Встановлення такого факту можливо лише у тому разі, коли особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома (п.13 зазначеної постанови).

Згідно з частиною 3 статті 56 Закону України «Про телекомунікації», адміністрування адресного простору мережі Інтернет у домені UA здійснюється недержавною організацією, яка утворюється самоврядними організаціями операторів/провайдерів Інтернет та зареєстрована відповідно до міжнародних вимог.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 22 липня 2003 року № 447-р «Про адміністрування домену UA» повноваження адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет здійснює обєднання підприємств «Український мережевий інформаційний центр».

Заявник не зазначає, що інформація, яку він вважає недостовірною, поширена в анонімних або псевдонімних листах чи зверненнях або поширена в мережі Інтернет особою, яку неможливо ідентифікувати, тощо. Заявником не надано доказів того, що авторів статей та власників веб-сайтів встановити неможливо. Відсутність вказівки на власника веб-сайтів, на яких розміщені статті, не свідчить про те, що він не підлягає встановленню (ч.3 ст. 56 Закону України «Про телекомунікації»). Від зазначеної інформації залежить порядок розгляду заяви та коло осіб, які повинні приймати участь у справі.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суддя виходить з того, що, звертаючись із заявою в порядку окремого провадження, заявник зазначає, що власників веб-сайтів встановити не вдалося, хоча жодних доказів цьому не надав. З долучених до матеріалів заяви статей, по яких заявник просить встановити розповсюдження неправдивої інформації, вбачається, що в частині статей зазначений автор публікації. Висновки судді в оскаржуваній ухвалі зводяться до того, що належних та допустимих доказів неможливості встановити належних відповідачів, авторів відповідного інформаційного матеріалу та власників веб-сайтів не надано, а із поданої заяви вбачається наявність спору про право, який може бути розглянутий у позовному провадженні.

Відмова у відкритті провадження про встановлення факту неправдивості та недостовірності інформації не перешкоджає заявнику звернутися до суду із позовом в порядку позовного провадження.

Доводи апеляційної скарги не спростовують описаних вище висновків.

Колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з додержанням вимог закону. Підстави для скасування ухвали судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 15 серпня 2016 року відсутні, а тому апеляційну скаргу належить відхилити.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.2 ст.307, ст.ст. 312, 313, ч.1 п.4 ст.314, ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша логістична компанія» на ухвалу судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 15 серпня 2016 року відхилити.

Ухвалу судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 15 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: