Справа № 732/857/16-ц
Провадження № 2/732/343/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2016 року м. Городня

Городнянський районний суд Чернігівської області у складі головуючої: судді - Карпинської Н.М., секретарі - Шевеленко К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городня цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Макишинської сільської ради Городнянського району, Чернігівської області (треті особи: Городнянська районна державна нотаріальна контора, Чернігівської області, Городнянська районна державна адміністрація Чернігівської області, ОСОБА_2) про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на 1/4 частину житлового будинку в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3, діючи на підставі відповідної довіреності від 18.12.2015 року та в інтересах довірителя ОСОБА_1 звернувся в суд до Макишинської сільської ради Городнянського району Чернігівської області та просить встановити факт прийняття позивачем спадщини, яка відкрилась після смерті його матері ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року у місті Городня Чернігівської області, а також просить визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 після смерті його матері ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Позов обґрунтовується тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла мати позивача ОСОБА_4, яка на день своєї смерті постійно проживала та була зареєстрована за адресою : АДРЕСА_2. Після її смерті відкрилась спадщина за законом на все належне їй майно, в тому числі на частину житлового будинку по АДРЕСА_2 та частина житлового будинку по АДРЕСА_1. Спадкоємцями першої черги за законом є позивач, його рідний брат по матері ОСОБА_5, його рідна сестра по матері ОСОБА_2. Позивач, як спадкоємець першої черги за законом прийняв спадщину своєї матері після її смерті шляхом вступу в володіння ( управління ) належним їй майном, а саме частиною житлового будинку по АДРЕСА_1 але до нотаріальних органів за видачею йому свідоцтва про право на спадщину не звертався. Сестрою позивача ОСОБА_2 22.11.1991 року була подана заява до Городнянської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області про прийняття спадщини їхньої матері. Брат позивача у встановлений законом строк до нотаріальних органів з заявою про прийняття спадщини не звертався. ІНФОРМАЦІЯ_2 року брат позивача ОСОБА_5 помер. В грудні 2015 року позивач звернувся до Городнянської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області за оформленням спадщини. В нотаріальній конторі позивачу відмовили у видачі свідоцтва про право на спадщину, мотивуючи тим, що позивач надав недостатньо документів, які необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. У зв'язку з цим, позивач був вимушений звернутися до суду із заявою про встановлення факту прийняття спадщини з метою оформлення права на спадщину, відповідно до вимог законодавства України. Факт вступу позивачем в управління та володіння спадковим майном спадкодавця протягом шести місяців з

дня відкриття спадщини підтверджується довідками виконкому Макишинської сільської ради Городнянського району Чернігівської області, відповідно до яких позивачу та його матері належить по ? частині житлового будинку з побутовими та господарськими спорудами по АДРЕСА_1 та що позивач проживає у цьому будинку з 23.12.1988 року по теперішній час, тобто після смерті його матері, фактично вступив в управління та володіння її спадковим майном. В лютому поточного року позивачем була подана заява до Городнянського районного суду Чернігівської області про встановлення факту прийняття спадщини. Під час розгляду даної справи було встановлено, що заінтересована особа по справі ОСОБА_2 після смерті їхньої матері ОСОБА_4 в Городнянській районній державній нотаріальній конторі отримала свідоцтво про право на спадщину на частину житлового будинку з побутовими та господарськими спорудами по АДРЕСА_2. Ухвалою суду від 21 березня 2016 року заява позивача про встановлення факту прийняття ним спадщини була залишена без розгляду, оскільки було встановлено спір про право. Відповідно довідки виконкому Макишинської сільської ради Городнянського району Чернігівської області матері позивача належала ? частина житлового будинку по АДРЕСА_1 первинна реєстрація права власності на який не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній. Відповідно довідки Городнянського БТІ, спадковий будинок побудований в 1928 році. Процент готовності житла 100 %. Право власності на житловий будинок не зареєстровано. Станом на 15 квітня 1991 року суспільна група до якої відноситься спадковий житловий будинок - ‹‹колгоспний двір››. Відсутність правовстановлюючого документу на спадковий будинок та його державної реєстрації є перепоною для оформлення спадкових прав позивача на ? частину.

У судове засідання позивач та представник не з'явились, представник позивача подав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити (а.с.50).

Представник відповідача - Макишинської сільської ради Городнянського району Чернігівської області в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином. Сільський голова Макишинської сільської ради Городнянського району Чернігівської області ОСОБА_6 надав до суду письмову заяву від 21.06.2016 року за № 535 з проханням розглянути справу без участі представника сільської ради, відповідач не заперечує проти позову ОСОБА_1 ( а.с. 39 ).

Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно положень ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Треті особи по справі самостійних вимог на предмет спору не заявили. У відповідності до ч.3 ст. 36 ЦПК України у зв'язку з відсутністю їх вираженої згоди на особисту участь в судовому засіданні, справу можливо розглянути без їх участі.

Третя особа ОСОБА_2 ( а.с. 54 ) подала письмову заяву згідно якої позов брата ( позивача ) визнає повністю, проти їх задоволення не заперечує. Клопоче про розгляд справи без її участі.

У відповідності до положень частини 2 статті 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши усі наявні матеріали справи, встановивши наявність обставин, якими обґрунтовуються вимоги, визначившись щодо правовідносин, зумовлених встановленими фактами, а також щодо правових норм, якими врегульовані ці правовідносини, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, яке складено та заповнено російською мовою, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 року в с. Макишин Чернігівського району Чернігівської області та його батьками записані: батько - ОСОБА_7, мати - ОСОБА_4 (а.с. 8).

Письмовою довідкою Городнянського РГ БТІ від 08.04.2016 року №190 підтверджується, що

у 1928 році було побудовано будинок АДРЕСА_1 Процент готовності житла 100%. Право власності на будинок не зареєстровано (а.с.21)

Згідно оглянутого в судовому засіданні витягу з погосподарської книги Макишинської сільської ради Городнянського району Чернігівської області ( а.с. 16-17 ), а також згідно довідок Макишинської сільської ради Городнянського району Чернігівської області ( а.с. 11-14 ) встановлено, що домоволодіння за адресою : АДРЕСА_1 відносилося до суспільної групи «колгоспний двір». Станом на 01.07.1990 року члени колгоспного двору ОСОБА_4 та ОСОБА_1 не втратили права на частку в його майні. Кожному з членів колгоспного двору належало по 1/2 частині цього зазначеного будинку з побутовими та господарськими спорудами.

З довідки виконкому Макишинської сільської ради Городнянського району Чернігівської області від 18.12.2015 року за вих. № 1008 встановлено, що в будинку за адресою: АДРЕСА_1 були постійно зареєстровані та проживали ОСОБА_1 з 23.12.1988 року і по даний час та ОСОБА_4 з 28.03.1918 року і по 13.09.1990 року та знята з реєстрації у зв'язку з виїздом до м. Городня ( а.с. 12 ).

Отже доказами справи підтверджено, що спірний будинок до набрання чинності Законом України „Про власність" мав статус „колгоспного двору" та в цьому будинку спадкодавець ОСОБА_4, яка була членом колгоспу, проживала до 13.09.1990 року разом з сином ОСОБА_1 - позивачем по справі.

Як свідчать письмові докази справи, ОСОБА_4 13.09.1990 року виїхала зі спірного будинку на постійне місце проживання до АДРЕСА_2 де проживала до своєї смерті (а.с.22).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 померла у віці 73 років у м. Городня Чернігівської області, що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 ( а.с. 9).

Встановлено, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 (а.с. 10).

Згідно приписів ст.529 ЦК УРСР /що діяв на момент смерті ОСОБА_4/ при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Розглядаючи питання, чи мала спадкодавець ОСОБА_4 за її життя та на момент смерті право на частку в спірному будинку та чи не втратила вона право на таку частку при виїзді зі спірного будинку, суд виходить з наступного.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 6 Постанови «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року N 20, до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Крім того, вирішуючи спори про право приватної власності на майно, суди повинні виходити з того, що відповідно до ст. 13 Закону "Про власність" об'єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення, набуті з передбачених законом підстав.

Оскільки права на вказаний будинок виникли до набрання чинності Законом України «Про власність», до цих правовідносин мають застосовуватись правила ст. 120,123 ЦК УРСР, відповідно до яких майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності в рівних частках.

Згідно ст. 126 ЦК УРСР працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору, якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Це правило не застосовується, якщо член двору не брав участі у веденні господарства в зв'язку з призовом на строкову військову службу, навчанням в учбовому закладі або хворобою.

Таким чином, враховуючи те, що при виїзді зі спірного будинку 13.09.1990 року, ОСОБА_4 була пенсіонеркою, тобто була непрацездатною, а також зважаючи на те, що з моменту виїзду її з будинку до моменту прийняття 15 квітня 1991 року Закону України „Про власність" не сплило 3-х років, суд приходить до об'єктивного висновку, що за життя ОСОБА_4 не втратила права на частку в спірному будинку.

Отже враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що станом на момент смерті ОСОБА_4 мала у власності 1/2 частину спірного будинку, але її право власності на вказане майно не було зареєстровано та на вказаний будинок не було отримано правовстановлюючого документу.

Відповідно ч.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»від 01 липня 2004 року N 1952-IV передбачає, що права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Оскільки реєстрація прав власності на нерухоме майно в сільській місцевості на момент закінчення будівництва спірного будинку законодавчо передбачена не була, а за даними погосподарської книги спірний будинок мав статус колгоспного двору, право власності, яке виникло у членів цього колгоспного двору, визнається дійсним і при відсутності його державної реєстрації.

За правилами ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак, на момент сперті спадкодавця діяв цивільний кодекс УРСР ( в редакції 1963 року ), зокрема в ст. 549 ЦК УРСР визнавалось, що спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном.

Факт вступу позивача в управління спадковим майном доведений в суді ( проживання і догляд за будинком ) і не оспорюється іншим спадкоємцем - ОСОБА_2, яка в судовому порядку підтвердила своє право на іншу ? частину будинку, що належала до спадщини матері і самостійних вимог на іншу ? частину будинку не заявила.

Відповідно до положень ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Враховуючи, що за життя спадкодавця не зареєстроване право власності на вказане нерухоме майно, це унеможливлює реалізацію спадкових прав через нотаріальну контору.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов об'єктивного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, з переведенням прав на позивача при встановленні факту прийняття спадщини.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 174, 197, 209, 212-215, 256, 294 ЦПК України, ст.ст. 328, 331, 392, 1216, 1217, 1218, 1261 ЦК України, ст. 549 ЦК УРСР ( в редакції 1963 року ), суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт прийняття ОСОБА_1 спадщини, яка відрилась після смерті його матері ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року у місті Городня Чернігівської області.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на ? частину житлового будинку по АДРЕСА_1, зазначені в технічному паспорті на житловий будинок під літерою : А-1 житловий будинок, загальною площею 31,8 кв.м., в т.ч. житловою площею 17,7 кв.м. після смерті його матері ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернігівської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Карпинська Н.М.