Справа № 758/5934/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2016 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Декаленко В. С. ,

при секретарі - Кравцовій Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Поліс» до ОСОБА_1 про стягнення суми страхового відшкодування в порядку регресу, третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна», суд,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення суми страхового відшкодування в порядку регресу, мотивуючи свої вимоги тим, що 01.02.2013 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Мега-Поліс» уклало з ОСОБА_2 Договір добровільного страхування наземного транспорту № 9065-10, згідно якого був застрахований автомобіль НОМЕР_1.

Зазначають, що 23.12.2013 року до ПрАТ «СК «Мега-Поліс» надійшло повідомлення від Страхувальника про страховий випадок, який настав внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 23.12.2013 року по вулиці Іллінській у Подільському районі міста Києва, внаслідок порушення водієм ОСОБА_1 ПДР України, який керував автомобілем Фольксваген, д.н.з. НОМЕР_2.

Посилаються на те, в подальшому відповідно до ст. 25 Закону України «Про страхування», умов Договору страхування та враховуючи заяву Страхувальника від 11.02.2014 року ПрАТ «СК «Мега-Поліс» було розраховано розмір страхового відшкодування і з метою проведення відновлювального ремонту транспортного засобу Ніссан, д.н.з. НОМЕР_3, перераховано грошові кошти у розмірі 6 467 (шість тисяч чотириста шістдесят сім) гривень 50 копійок на рахунок ФОП ОСОБА_3 Крім того, ПрАТ «СК «Мега-Поліс» було сплачено вартість автотоварознавчого дослідження транспортного засобу Ніссан, д.н.з. НОМЕР_3, у розмірі 570 (п'ятсот сімдесят) гривень 00 копійок. Разом їх фактичні витрати склали суму у розмірі 7 037 (сім тисяч тридцять сім) гривень 50 копійок.

Вважають, що таким чином, до ПрАТ «СК «Мега-Поліс», яка виплатила страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат перейшло право вимоги, яке Страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Звертають увагу суду на те, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Фольксваген, д.н.з. НОМЕР_2, за шкоду, завдану майну третіх осіб внаслідок дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Провідна» відповідно до полісу серії АС № 4739596 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що діяв на момент настання дорожньо-транспортної пригоди у зв'язку з чим 04.09.2014 року ПрАТ «СК «Мега-Поліс» було надіслано на адресу ПрАТ «СК «Провідна» заяву про виплату страхового відшкодування. 13.01.2015 року на їх рахунок надійшли грошові кошти від ПрАТ «СК «Провідна» у розмірі 5 699 гривень 52 копійок в рахунок виплати страхового відшкодування за ОСОБА_1 згідно страхового акту № /Р, що є на 1 337 грн. 98 коп. менше фактичних витрат ПрАТ «СК «Мега-Поліс».

Зазначають, що 02.03.2015 року ПрАТ «СК «Мега-Поліс» надіслало на адресу відповідача заяву про виплату страхового відшкодування у розмірі 1 337 грн. 98 коп., проте жодної відповіді не отримало.

На підставі вищевикладеного, а також керуючись ст.ст. 25, 27 ЗУ «Про страхування», ст.ст. 16, 526, 625, 993, 1166, 1187, 1191 ЦК України звертаються з даним позовом до суду та просять стягнути з відповідача на їх користь несплачену вартість страхового відшкодування в розмірі 1 337, 98 коп. та судові витрати.

Представник позивача, відповідач та представник третьої особи в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином, від представника позивача до суду надано заяву згідно якої останній просить розгляд справи здійснювати за його відсутності, позов підтримують в повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення не заперечують.

Від відповідача до суду також надано заяву відповідно до якої останній просить здійснювати розгляд справи за його відсутності, проти позовних вимог позивача заперечує та просить відмовити в їх задоволенні в повному обсязі.

Представником третьої особи до суду надано пояснення по справі з яких вбачається, що ПрАТ «СК «Провідна» заперечує проти позовних вимог, просять розглянути справу за відсутності їх представника та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності вищезазначених осіб, відповідно до вимог ст.ст. 158, 169 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 23.12.2013 року о 09 год. 00 хв. в м. Києві на вул. Іллінській сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Фольксваген, д/н НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля НОМЕР_5, під керуванням водія ОСОБА_2

З матеріалів справи вбачається, що винним у вищезазначеній дорожньо-транспортній пригоді було визнано водія автомобіля Фольксваген, д/н НОМЕР_4 ОСОБА_1, що підтверджується наданою суду постановою Подільського районного суду м. Києва від 15.01.2014 року (а.с. 12). Зазначена постанова не оскаржувалась та набрала законної сили.

Стаття 61 ЦПК України визначає, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Враховуючи вищевикладене, факт винуватості ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 23.12.2013 року о 09 год. 00 хв. в м. Києві на вул. Іллінській, є встановленим і доказуванню не підлягає.

Зі змісту статей 1187, 1188 ЦК України вбачається, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

З викладеного вбачається, що особа, якій завдано шкоди джерелом підвищеної небезпеки має право на її відшкодування винною особою. В даному випадку судом встановлено, що у ОСОБА_1 виник обов'язок по відшкодуванню шкоди завданої ОСОБА_2, як володільцю автомобіля НОМЕР_5, який був пошкоджений в результаті вищезазначеної ДТП.

В той же час загальновідомим є той факт, що в Україні діє інститут страхування, який є універсальним засобом захисту всіх форм власності, майнових інтересів окремих громадян і господарюючих суб'єктів в цілому.

Так статті 979, 980 ЦК України визначають, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: 1) життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Як вбачається з матеріалів справи, 01.02.2013 року між ПрАТ «Мега-Поліс» та ОСОБА_2 було укладено Договір № 9065-10 добровільного страхування наземного транспорту, згідно умов якого Страховик зобов'язується при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату Страхувальнику, а Страхувальник зобов'язується сплатити страховий платіж у встановленому цим Договором розмірі та термін. Предметом страхування за цим Договором є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням автомобілем НОМЕР_5.

За приписами статті 988 ЦК України, Страховик зобов'язаний, зокрема у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Судом встановлено, не заперечується сторонами та об'єктивно підтверджується наданими доказами, що на виконання умов Договору № 9065-10 та вимог чинного законодавства, ПрАТ «Мега-Поліс» виплатило ОСОБА_2 страхове відшкодування в розмірі 6 467, 50 грн. (а.с. 25, 26, 27).

За приписами статті 993 ЦК України, яка кореспондується із положеннями ст. 27 ЗУ «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

З врахуванням вищевикладеного, а також приписів зазначених норм чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що до ПрАТ «Мега-Поліс», як Страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат перейшло право вимоги, яке ОСОБА_2, як Страхувальник має до особи, відповідальної за завдані йому збитки.

В той же час, відповідно до ст. 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування).

Так згідно статті 17 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховики зобов'язані укладати договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (внутрішній договір страхування, міжнародний договір страхування, міжнародний договір «Зелена картка») відповідно до цього Закону та чинного законодавства України.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

З матеріалів справи вбачається, що на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Фольксваген, д/н НОМЕР_4 ОСОБА_1, як винуватця її вчинення була застрахована в ПрАТ «СК «Провідна», згідно Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серія АА № 4739596, згідно умов якого: ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну - 50 000, 00 грн., за шкоду заподіяну життю і здоров'ю - 100 000, 00 грн., розмір франшизи - 0,00 грн. (а.с. 54).

З врахуванням викладеного суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 було виконано вимоги ЦК України та ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» і застраховано свою цивільно-правову відповідальність з її лімітом в 50 000, 00 грн. за шкоду, заподіяну майну третіх осіб, що означає, що у випадку завдання такої шкоди вона відшкодовується не ним особисто, а Страховиком з яким він уклав відповідний Договір страхування в межах вказаного ліміту.

Судом встановлено, що ПрАТ «Мега-Поліс» 04.09.2014 року звернулося до Страховика ОСОБА_1 - ПрАТ «СК «Провідна» із заявою про виплату страхового відшкодування в сумі 7 037, 50 грн., тобто в межах ліміту відповідальності Страхувальника визначеного Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серія АА № 4739596 (а.с. 30-31).

13.01.2015 року ПрАТ «СК «Провідна» на рахунок ПрАТ «Мега-Поліс» було перераховано грошові кошти в сумі 5 699, 52 грн. в рахунок виплати страхового відшкодування за ОСОБА_1 згідно страхового акту № /Р (а.с. 32).

З викладеного вбачається, що дійсно ПрАТ «СК «Провідна» не в повному обсязі задовольнило вимогу ПрАТ «Мега-Поліс» про виплату страхового відшкодування, а саме не доплатило суму в розмірі 1337, 98 грн., яку позивач посилаючись, зокрема на норми ст. 27 ЗУ «Про страхування», ст.ст. 993, 1166, 1187, 1191, 1194 ЦК України просить стягнути з відповідача, винуватця дорожньо-транспортної пригоди.

Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», роз'яснив, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Крім того, Верховний Суд України в своєму Листі від 01.04.2014 року «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України» значив, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Згадані вище способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб'єктивних прав. Разом з тим зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним.

З врахуванням викладеного, а також того, що судом достовірно встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача на момент вчинення ним ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «Провідна», згідно Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серія АА № 4739596, а також враховуючи те, що сума страхового відшкодування, яка виплачена позивачем потерпілому покривається лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну за вказаним Полісом, суд приходить до висновку, що обраний позивачем такий спосіб захисту свого порушеного права, як стягнення суми страхового відшкодування в порядку регресу із винуватця ДТП, є таким, що не відповідає характеру спірних правовідносин сторін та характеру самого порушеного права, а тому не може бути застосований судом. До правовідносин, які склалися між сторонами виходячи з фактичних обставин справи, не можливо застосувати положення ст. 1194 ЦК України, а тому відповідач не може вважатися відповідальним за порушення, не визнання або оспорення прав, свобод чи інтересів позивача.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому позов задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, ст.ст. 16, 979, 980, 993, 999, 1166, 1187, 1188, 1191, 1194 ЦК України, ст. 27 ЗУ «Про страхування», ст. 17, 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 208, 209, 213-215, 217- 218, 223 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Поліс» до ОСОБА_1 про стягнення суми страхового відшкодування в порядку регресу, третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна» - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В. С. Декаленко