Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 329/1179/15 Головуючий у 1 інстанції: Покопцева Д.О.
Провадження № 22-ц/778/712/16 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«09» лютого 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Кримської О.М.,

суддів: Дашковської А.В.,

Подліянової Г.С.,

при секретарі: Мельнику З.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 24 листопада 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що сторони 29 вересня 2008 року уклали кредитний договір №ZPCHGR, згідно якого банк зобов'язався надати ОСОБА_3 кредит у розмірі 15450 грн. на термін до 29.09.2013 року, а відповідач зобов'язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування коштами в строк та у порядку, встановлених кредитним договором.

Відповідач своєчасно не надавала грошові кошти для погашення заборгованості, у зв'язку з чим станом на 01.10.2015 року має заборгованість 63589,80 грн., яка складається з: 9011,04 грн. - заборгованість за кредитом; 8817,06 грн. - заборгованість по процентам; 2108,01 грн. - заборгованість по комісії; 40387,51 грн. - пеня; а також штрафи відповідно до договору: 250 грн. - штраф (фіксована частина); 3016,18 грн. - штраф (процентна складова).

На підставі зазначеного просило стягнути з ОСОБА_3 на його користь заборгованість за кредитним договором №ZPCHGR від 29 вересня 2008 року в розмірі 63589,80 грн. та судові витрати.

Заочним рішенням Чернігівського районного суду Запорізької області від 24 листопада 2015 позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору на загальну суму 23202,29 грн. та судовий збір в розмірі 1218 грн.

В задоволенні решти позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним заочним рішенням суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині відмови у стягненні суми та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, стягнути з відповідача на його користь судовий збір за подання апеляційної скарги.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно зі ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону.

За приписами ч. 1 ст. 1049 ЦПК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлений договором.

Частиною 1 ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, за ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний оплатити суму боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.09.2008р. між сторонами укладено договір №ZPCHGR, за умовами якого ОСОБА_3 отримала кредитні кошти у розмірі 15 450,00грн. на термін до 29.09.2013 року, зобов'язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в розмірі 2,33% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 3% від суми виданого кредиту у момент надання в строки, встановлені кредитним договором (а.с.9-11).

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованості ОСОБА_3 станом на 01.10.2015 року має заборгованість 63589,80 грн., яка складається з: 9011,04 грн. - заборгованість за кредитом; 8817,06 грн. - заборгованість по процентам; 2108,01 грн. - заборгованість по комісії; 40387,51 грн. - пеня; штрафи: 250 грн. -фіксована частина; 3016,18 грн. -процентна складова (а.с.4-7).

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, при цьому відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає суду право зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-100цс 14 від 03 вересня 2014 року.

Колегія суддів дійшла висновку про зменшення неустойки (пені) в сумі 40387,51 грн., оскільки нарахована сума неустойки є неспівмірною зі сумою заборгованості і значно перевищує її розмір, що не відповідає загальним засадам цивільного законодавства, що визначені у п. 6 ч. 1 ст. 3; ч. 3 ст. 509 ЦК України, а саме щодо справедливості, добросовісності та розумності, і вважає за можливе її зменшити до суми заборгованості за тілом кредиту, відсотками, а саме до 9000 грн.

З огляду на викладене, рішення суду в частині відмови в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення піні підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове в сумі 9000 грн. задоволення вимог про стягнення пені.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами спірного договору, а саме пунктом 5.1,5.2, 8.4 передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань (п. 2.2.1, 2.2.7 та п. 2.3.6 ) по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення (а.с.10).

У той самий час, згідно з пунктом 6.4 договору сторонами передбачена сплата штрафів (250 грн. + 5% від суми заборгованості) як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів (а.с. 11).

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Тому в частині вимог банку про стягнення штрафів необхідно відмовити з зазначених підстав.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року.

Таким чином. рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні штрафів відповідає вимогам закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На користь банку підлягає стягненню з відповідача витрати на сплату судового збору відповідно до задоволених вимог у розмірі 554 грн. 25 коп. та за подання апеляційної скарги - 609 грн.50 коп., а всього - 1163 грн. 86 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 24 листопада 2015 року у цій справі в частині відмови в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення пені скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення наступного змісту.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» за кредитним договором №ZPCHGR, укладеним 29 вересня 2008 року пеню в розмірі 9000 грн.

Рішення суду в частині стягнення судового збору змінити, стягнувши з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в сумі 1163 грн. 86 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: