АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа 757/5839/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/4707/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Гладун Х.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

16 березня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А.

Суддів - Прокопчук Н.О., Саліхова В.В.,

при секретарі - П'ятничук В.Г.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 листопада 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 25 листопада 2015 року позов задоволено.

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором № 10-29/3188 від 4 квітня 2007 року у розмірі 10 819 285,97 грн., що за курсом НБУ станом на 2 лютого 2015 року складає 669 600,72 доларів США та включає в себе суму заборгованості за кредитом 456 200 доларів США 44 центи, що еквівалентно 7 371 203 гривень 22 коп., суму заборгованості за відсотками 174 062 доларів США 95 центів, що еквівалентно 2 812 477 гривень 23 коп., пеню за несвоєчасне повернення кредиту 11 967 доларів США 68 центів, що еквівалентно 193 371 гривень 58 коп., пеню за несвоєчасне повернення відсотків 27 369 доларів США 66 центів, що еквівалентно 442 233 гривень 94 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на шестикімнатну АДРЕСА_1 та належить відповідачу на праві приватної власності.

Встановлено спосіб реалізації предмета іпотеки, шляхом продажу з прилюдних торгів, в межах процедури виконавчого провадження на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на час його продажу.

Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Судом встановлено, що у лютому 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що 4 квітня 2007 року між сторонами було укладено кредитний договір № 10-29/3188, відповідно до якого, ОСОБА_4 було видано кредитні кошти на придбання нерухомого майна.

У забезпечення виконання умов кредитного договору, 4 квітня 2007 року, між АКБ «Украсоцбанк» та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки № 02-10/1078, відповідно до якого іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 10-29/3188 від 4 квітня 2007 року, шестикімнатну квартиру АДРЕСА_1 та належить відповідачу на праві приватної власності.

Зазначив, що у зв'язку із неналежним виконанням взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, станом на 2 лютого 2015 року виникла заборгованість у розмірі 669 600,72 доларів США, що еквівалентно 10 819 285,97 грн.

У зв'язку із викладеним, просили суд в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 у розмірі 10 819 285,97 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме шестикімнатну АДРЕСА_1 та належить відповідачу на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 4 квітня 2007 року та судові витрати.

З матеріалів справи вбачається, що 4 квітня 2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 10-29/3188, відповідно до якого позивач надав відповідачу для придбання нерухомого майна кредитні кошти в сумі 450000 доларів США, зі сплатою 11,95% річних, кінцевого датою повернення кредитних коштів 4 квітня 2032 року.

26 червня 2009 року сторонами було укладено додаткову угоду № 1 про внесення змін договору кредиту № 10-29/3188 від 4.04.2017 p., за умовами якої сторонами погоджено кінцевий строк погашення основної заборгованості до 4 квітня 2037 року та узгоджено новий графік погашення заборгованості.

Додатковою угодою № 2 від 18 лютого 2011 року про внесення змін договору кредиту № 10-29/3188 від 4 квітня 2007 року між сторонами узгоджено новий графік погашення заборгованості.

В зв'язку із неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за вищевказаним договором, виникла заборгованість, яка станом на 2 лютого 2015 року складає 669600 доларів США 72 центи, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 10819285,97 грн. та включає в себе: суму заборгованості за кредитом 456 200 доларів США 44 центи, що еквівалентно 7 371 203 гривень 22 коп., суму заборгованості за відсотками 174 062 доларів США 95 центів, що еквівалентно 2 812 477 гривень 23 коп., пеню за несвоєчасне повернення кредиту 11 967 доларів США 68 центів, що еквівалентно 193 371 гривень 58 коп., пеню за несвоєчасне повернення відсотків 27 369 доларів США 66 центів, що еквівалентно 442 233 гривень 94 коп.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем на поштові адреси позивача неодноразово направлялися вимоги про усунення порушень, які повернулися на адресу позивача без вручення з відміткою поштового відділення «за закінченням встановленого терміну зберігання».

Відповідно до ст.ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається з п. 1. 2 договору іпотеки № 02-10/1078 від 4 квітня 2007 року, вартість предмету іпотеки за згодою сторін становить 4 343 000 грн.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 .ст. 35 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Згідно ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

За п.36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до третьої особи і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки (стаття 23 Закону України «Про іпотеку»).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 не виконано взятих на себе зобов'язань, за кредитним договором, у зв'язку із чим виникла заборгованість, яка підлягає задоволенню за рахунок іпотечного майна.

Колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що судом першої інстанції не враховано, що розрахунок заборгованості не відповідає реальній заборгованості, оскільки у спростування даного розрахунку відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу відповідно до ст.ст.. 10, 60 ЦПК України.

Також колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки як вбачається з розрахунку заборгованості, останній платіж відповідачем здійснено 1 грудня 2012 року, а позовна заява подана до суду 17 лютого 2015 року, тобто в межах строку позовної давності.

Також колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що позивачем не надано оцінки предмета іпотеки, у зв'язку із чим у задоволенні позову слів відмовити, оскільки позивачем при зверненні до суду з позовом, зазначена вартість предмета іпотеки, яка визначена сторонами при укладанні договору іпотеки, а апелянтом не доведено інший розмір оцінки предмету іпотеки, клопотання про призначення та проведення відповідної експертизи відповідачем не заявлялось.

Разом з цим, резолютивна частина оскаржуваного рішення не містить визначення початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації, що свідчить про невиконання районним судом положень ст. 39 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку», в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Згідно із частиною шостою статті 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

При цьому, суд не указав початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної відповідно до частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку».

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне зазначити в рішенні початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації в розмірі 4343000 грн., визначену сторонами при укладанні договору іпотеки від 4 квітня 2007 року.

У зв'язку з вищезазначеним, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні із зазначенням в резолютивній частині рішення початкової ціни предмета іпотеки.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 листопада 2015 року змінити, доповнивши резолютивну частину рішення абзацом четвертим наступного змісту.

Визначити початкову ціну предмету іпотеки для подальшої реалізації в розмірі 450 000 грн. (чотириста п'ятдесят тисяч) відповідно до договору іпотеки від 4 квітня 2007 року.

Рішення набирає чинності з моменту його проголошення, може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді