АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/6461/16
Справа № 632/2601/16-ц Головуючий І-ої інстанції: Кочнєв О.В.
Категорія: договірні Доповідач: Гуцал Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Гуцал Л.В.,

суддів - Котелевець А.В., Піддубного Р.М.,

за участю секретаря - Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 13 січня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,

встановила:

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що між ним та ОСОБА_1 02 грудня 2014 року було укладено договір позики, за умовами якого він передав відповідачу 16000 гривень строком до 02 грудня 2015 року.

Факт передачі грошей підтверджено розпискою від 02 грудня 2014 року, написаною власноруч ОСОБА_1 про отримання нею відповідної суми та зобов'язання повернути гроші до вказаного терміну.

У строк визначений в розписці відповідач гроші не повернула.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_2 просив стягнути з ОСОБА_1 суму боргу за договором позики у розмірі 16000 гривень.

Заочним рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 13 січня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено в повному обсязі - стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики у розмірі 16000 гривень; вирішено питання щодо судових витрат.

Ухвалою того ж суду від 06 вересня 2016 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить заочне рішення суду першої інстанції від 13 січня 2016 року скасувати, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові у повному обсязі.

Посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм процесуального права.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала, ОСОБА_2 проти задоволення скарги заперечував.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

У справі встановлено, що 01 грудня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір позики, за умовами якого позивач передав відповідачу кошти у розмірі 16000 гривень, а остання взяла на себе зобов'язання повернути кошти у строк до 01 грудня 2015 року, що підтверджується розпискою від 02 грудня 2014 року, власноручно складеною та підписаною ОСОБА_1 (а.с.4).

Факт неповернення грошей за договором позики відповідачем не заперечується.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.529 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими-ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За приписами ч.2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з доведеності факту укладення між сторонами договору позики на суму 16000 гривень та невиконання відповідачем обов'язку повернення коштів.

Колегія суддів з таким висновком погоджується і вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини по справі, оцінив докази у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, і ухвалив рішення у відповідності до норм права, якими регулюються правовідносини, що виникли між сторонами.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують з огляду на таке.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За змістом розписки ОСОБА_1 чітко зазначила, що вона отримала від ОСОБА_3 16000 гривень та зобов'язалась повернути ці кошти у визначений договором термін. Факт написання розписки власноруч, відповідач визнає, що вона особисто підтвердила суду апеляційної інстанції, але стверджує, що грошей за договором не отримувала.

Таке твердження є безпідставним.

Так, позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором (ч.1 ст. 1051 ЦК України).

При цьому, за змістом ч.2 ст.1051 ЦК України при укладенні договору позики в письмовій формі (крім випадків укладення його під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини) рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші насправді не були одержані позичальником від позикодавця.

Відповідно до ч.1 ст.218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Отже, за змістом закону, безгрошовість договору позики не може ґрунтуватись на поясненнях свідків (сторін), а може бути підтверджена лише належними і допустимими доказами (ч.2 ст.58, ст. 59 ЦПК України).

Доказів того, що під час складання договору позики волевиявлення ОСОБА_1 не було вільним та не відповідало її внутрішній волі, вона була введена в оману позивачем чи перебувала під впливом обману, чи позивач змусив її підписати договір, хоча гроші за ним не передав, матеріали справи не містять.

Не впливає на правильність рішення суду першої інстанції і посилання в апеляційній скарзі відповідача на те, що суд не повідомив її належним чином про час та місце розгляду справи, чим позбавив можливості надати докази на спростовування позиції позивача.

ОСОБА_1 особисто приймала участь у суді апеляційної інстанції та мала процесуальну можливість надати суду докази та заявити клопотання. Разом з тим, жодних доказів на спростування тих, що надані позивачем відповідач суду не надала.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ч. 1 ст. 303, ст. 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315,317,319 ЦПК України, судова колегія

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 13 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий:

Судді: