Справа № 209/2981/16-ц
Провадження № 2-з/209/19/16
УХВАЛА

15 серпня 2016 року суддя Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_1, розглянувши заяву ОСОБА_2 про забезпечення його позову до ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитором спадкодавця,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просить звернути стягнення на майно ОСОБА_3, що одержано в натурі, на його користь, у розмірі 32000 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 11 серпня 2016 року складає 794130,88 грн., збитки від інфляції 21552,71 грн. в рахунок погашення боргу ОСОБА_4, померлого 04 січня 2016 року, а також сплачений судовий збір.

Одночасно з позовом позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій він просить накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно, фінансові активи і корпоративні права померлого ОСОБА_4.

На обґрунтування заяви про забезпечення позову ОСОБА_2 посилається на те, що йому достовірно не відомий перелік майна, що належав померлому ОСОБА_4, і є підстави вважати, що відповідач, яка отримала спадщину після смерті ОСОБА_4, може розпорядитися даним майном, відчужити його на користь інших осіб з метою ухилення від виконання рішення суду, що у свою чергу ускладнить або зробить неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно із частиною 2 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у звязку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3)інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно ч.1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на все майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обовязку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобовязання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття арешту; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору на зберігання іншим особам.

В поданій заяві позивач просить накласти арешт на майно померлого ОСОБА_4

Проте частиною 1 ст. 152 ЦПК України не передбачає забезпечення позову накладенням арешту на майно померлої особи.

Відповідно до ч. 8 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог ст. 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Позивачем обрано вид забезпечення позову (арешт майна не відповідача, а померлого спадкодавця), який не передбачений ч.1 ст. 152 ЦПК України, тому його заява підляже поверненню, оскільки вона подана без додержання вимог ст. 151 цього Кодексу.

Керуючись ст. ст. 151-153 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Повернути ОСОБА_2 заяву про забезпечення його позову до ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитором спадкодавця.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення (отримання).

Суддя Байбара Г.А.