У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі: головуючого судді - Боймиструка С.В., суддів: Гордійчук С.О., Шеремет А.М.

секретар судового засідання - Коробчук А.М.

з участю ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду від 25 вересня 2013 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Рівненського міського суду від 25 вересня 2013 року позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк») заборгованість по непогашеному кредиту на загальну суму 2176174,87 грн., судовий збір в розмірі 3441 грн. та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ОСОБА_2 покликалася на його незаконність та необгрунтованість через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказувала, що в наданому позивачем розрахунку від 14 червня 2013 року неправильно розраховано суму заборгованості, яка підлягає стягненню. Також позивачем не надано доказів видачі кредиту та не відображено відповідно до нормативно-правових актів операції з видачі кредиту в бухгалтерському обліку.

Доводила, що позивач не набув права вимоги дострокового повернення кредиту, оскільки надмірно стягнуті суми були віднесені на погашення відсотків, в той час як мали бути віднесені на погашення тіла кредиту.

Стверджувала, що відповідно до пункту 1.1.1 договору про надання кредитних послуг №BL525 умови, порядок надання, сума, строк і порядок виконання зобов'язань, розмір і порядок плати за кредитні послуги стосовно кожної кредитної послуги оформлюється додатковою угодою до цього договору у формі окремої індивідуальної угоди.

Вказувала на безпідставність посилання суду на укладену додаткову угоду №BL525/BL525-KL+ від 30 листопада 2007 року, оскільки вона заперечувала її підписання.

Вважала неправильним тлумачення судом висновку експерта від 23 листопада 2012 року, в якому зазначено, що первинні банківські документи, які могли б свідчити про отримання коштів, відповідачкою не підписувалися. Доводила доцільність призначення повторної технічної та почеркознавчої експертизи для усунення вказаного недоліку.

Крім того, суд першої інстанції не з'ясував, яким чином в кожному окремому випадку банк здійснював перерахування на офіційний курс платежу відповідної суми при її сплаті відповідачем.

___________________________________________________________________________________________________

Справа №569/10219/14-ц Головуючий в суді І інст. - Рогозін С.В.

Провадження № 22-ц /787/1/2016р. Суддя-доповідач - Боймиструк С.В.

З цих підстав просила рішення Рівненського міського суду від 25 вересня 2013 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

ОСОБА_2 та її представник в судове засідання не з'явились повторно і причини їх неявки суд визнав не поважними, а тому колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за їх відсутності.

Представник ПАТ «Універсал Банк» ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з наявних кредитно-договірних відносин між сторонами та виниклої заборгованості клієнта ОСОБА_2 перед банком.

Такий висновок відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Згідно зі ст.ст. 1054, 1050, 526, 530, 599 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то вразі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи, 30 листопада 2007 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 був укладений Генеральний договір про надання кредитних послуг № ВL525 та Додаткову угоду №BL525/BL525-KL+, відповідно до якого Банк зобов'язався встановити ліміт Позичальнику за кредитною лінією в сумі 185 000 доларів США, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кошти та сплатити плату за користування Кредитною лінією в порядку та на умовах Додаткової угоди (т.1 а.с.7-12).

Зазначений кредит було забезпечено нотаріально посвідченим Договором іпотеки нежитлових приміщень цокольного поверху, загальною площею 87,1 кв.м. що знаходиться за адресою м. Рівне вул. Ст.Бандери 40 та належить ОСОБА_2 на праві власності, заставна вартість яких становить 1 249 319 грн. (т.1 а.с.13-14).

Відповідно до п. 6.1 Генерального договору у банку виникло право вимагати дострокового повернення кредиту, оскільки ОСОБА_2 не виконувала умови кредитного договору, кредит та відсотки за його користуванням не повертала та утворила заборгованість, яка за розрахунком позивача станом на 14 червня 2013 року становила 398 407,08 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на той час склало 3 184 467,76 грн., з яких 1 411 820,30 грн. - заборгованість по сумі кредиту, в тому числі 1 411 820,30 грн. - прострочена заборгованість по сумі кредиту; 747 938,79 грн. - відсотки; 1 024 708,67 грн. - пеня (т.2 а.с. 197-198).

Застосувавши положення ст.258 ЦК України, щодо стягнення пені, в межах спеціальної річної позовної давності, суд її зменшив з 1 024 708,67 грн. до 16415,78 грн., що в загальному зменшило суму стягнення до 2176174,87 грн., яку обгрунтовано і стягнув з відповідачки на користь банку.

Посилання апелянта на невірне тлумачення судом першої інстанції висновку експерта від 23 листопада 2012 року, не заслуговує на увагу. При отриманні чергового траншу оформлялись та підписувались одночасно три документи: заява на видачу транша, меморіальний ордер та заява на видачу готівки. В матеріалах справи відсутні всі три документи на один і той же транш на якому не збігались би всі підписи, що спростовує твердження відповідача про неотримання нею кредитних коштів.

Претензій, щодо неотримання кредитних коштів ОСОБА_2 банку не предявляла, поки банк не пред'явив до неї вимог про дострокове повернення кредиту в зв'язку з невиконанням його умов.

Як вбачається з висновку судово-економічної експертизи від 30 жовтня 2015 року, підтверджено отримання ОСОБА_2 в банку кредитних коштів на 176465 доларів США. На інші питання (щодо підтвердження нарахування та сплати відсотків, пені) експертиза не надала відповіді в зв'язку з відсутністю документів (т.3 а.с. 87-97).

Як вбачається з розрахунку заборгованості із кредитної лінії з лімітом в 185000 доларів США, ОСОБА_2 отримала в банку 176632,09 доларів США (т.2 а.с. 197-198).

Виходячи з цієї суми банком були нараховані відсотки за користування кредитними коштами та пеня за просторочення їх сплати і саме цей розрахунок обгрунтовано місцевим судом взято до уваги, оскільки на час ухвалення оскарженого рішення іншого не існувало, а згаданий висновок судово-економічної експертизи від 30 жовтня 2015 року не спростовує розрахунку заборгованості здійсненої банківською комп'ютерною програмою.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, місцевий суд стягнув понесені судові витрати - судовий збір в розмірі 3441 грн. та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

За таких обставин, оскільки рішення місцевого суду постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, наведених у ньому, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313-314, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Рівненського міського суду від 25 вересня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий :

Судді: