Провадження № 2/761/5746/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі: головуючого - судді Гуменюк А.І.

при секретарі Савенко О.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії головного управління АТ «Ощадбанк» по м. Києву та Київській області про стягнення пені за договором депозитного вкладу в порядку захисту прав споживачів, -

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1, вкладник) звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії головного управління АТ «Ощадбанк по м. Києву та Київській області (далі - Відповідач, ПАТ «Державний ощадний банк України», банк) про повернення депозитного вкладу за договором строкового банківського вкладу «Депозитний» № 19223426 від 20.11.2013 р. у розмірі 161 824, 23 дол. США, відсотків за користування коштами у розмірі 354,68 дол. США, стягнення суми майнової відповідальності із Відповідача у розмірі 133,01 дол. США, суми пені за прострочення виконання зобов'язання у розмірі 48 547, 27 дол. США. В подальшому Позивачем надано уточнений розрахунок, відповідно до якого, станом на 05.02.2015, останній просив стягнути на свою користь суму основного боргу разом із нарахованими та капіталізованими відсотками в розмірі 161 824, 23 дол. США, відсотки за користування грошовими коштами з 24.11.2014р. по 05.02.2015р. в розмірі 2624,66 дол. США, 3% річних в розмірі 984, 25 дол. США та пеню за порушення зобов'язання в розмірі 359249,79 дол. США на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20.11.2013р. між Позивачем та Відповідачем укладено Договір строкового банківського вкладу «Депозитний» № 19223426 в іноземній валюті. На виконання умов вказаного договору Позивачем було внесено грошові кошти на відкритий Відповідачем депозитний рахунок в розмірі 150 000 дол. США, строком на 36 місяців, із відсотковою ставкою 8% річних, а Відповідач у свою чергу, прийняв вказані грошові кошти та зобов'язався повернути вклад разом із нарахованими відсотками, у валюті вкладу, готівкою через касу. Вказує, що 08.09.2014р. він звернувся до Відповідача із наміром отримати вклад разом із нарахованими відсотками. Разом з тим, Відповідач відмовився повертати вклад. При цьому, свою відмову Відповідач аргументував тим, що відповідно до п. 9 постанови Правління Національного банку України «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютних ринків України» від 29 серпня 2014 року № 540 уповноваженні банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах 15 000 грн. 00 коп. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України. Проте, оскільки Позивач вважав дані дії Відповідача протиправними та такими, що порушують його конституційні права та умови укладеного між сторонами Договору, просив суд позов задовольнити в повному обсязі.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 05 лютого 2015 року, залишеного без змін згідно ухвали Апеляційного суду м. Києва від 21 травня 2015 року та згідно ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 листопада 2015 року, позов ОСОБА_1 до ПАТ «Державний ощадний банк України» було задоволено частково, зокрема, із ПАТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 стягнуто суму заборгованості за договором банківського вкладу у розмірі 150 000 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на день ухвалення рішення становило - 2 698 500 грн., нараховані проценти на суму вкладу у розмірі 14445,89 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на день ухвалення рішення становило 259881,56 грн. та 3% річних у розмірі 984,25 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на день ухвалення рішення становило 17706,65 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог було відмовлено.

Постановою Верховного суду України від 11 травня 2016 року, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 5 лютого 2015 року, ухвалу апеляційного суду м. Києва від 21 травня 2015 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 листопада 2015 року, в частині вирішення позовних вимог про стягнення 3% пені за кожен день прострочення на підставі частини п'ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 24 листопада 2014 року по 2 грудня 2014 року скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у позові ОСОБА_1 до ПАТ «Державний ощадний банк України» в частині щодо стягнення 3% пені за кожен день прострочення на підставі частини п'ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 24 листопада 2014 року по 2 грудня 2014 року відмовлено. Справу в частині вирішення позовних вимог про стягнення 3% пені за кожен день прострочення на підставі частини п'ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період із 03 грудня 2014 року до дня ухвалення судового рішення направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

В судовому засіданні Позивач підтримав позовні вимоги у вказаній частині та просив суд задовольнити їх у повному обсязі, мотивуючи тим, що твердження Відповідача в частині, що ним не чинились перешкоди щодо повернення вкладу і, що він відмовився прийняти вклад з урахуванням вимог постанови Правління НБУ від 29.08.2014 року № 540 не відповідають дійсності та спрямовані, на його думку, на ухилення Відповідача від цивільно-правової відповідальності за порушення права Позивача на належне та своєчасне отримання вкладу. Також зазначав, що посилання Відповідача на окремі положення постанов НБУ, як на підставу звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання, на його думку, не ґрунтується на законі. Крім того, Позивач зауважив, що Верховним Судом України у справі № 6-37цс16 застосовано не звільнення, а часткове обмеження (зменшення) відповідальності боржника.

Представник Відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову у вказаній частині заперечував та зазначав, що враховуючи сутність пені та беручи до уваги вимоги постанов Правління НБУ, якими встановлено обмеження щодо здійснення виплат банками за певний період, не можна кваліфікувати дії банку, як неналежне виконання покладених на нього зобов'язань.

Суд, вислухавши пояснення Позивача, представника Відповідача, повно та всебічно дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, 20.11.2013 року, між Позивачем та Відповідачем укладено Договір № 19223426 на вклад «Депозитний» на ім'я фізичної особи, відповідно до умов якого предметом Договору є розміщення Позивачем у Відповідача грошових коштів у розмірі 150 000 доларів США (зі щомісячною капіталізацією процентів - згідно додаткової угоди № 1) терміном на 36 місяців під 8% річних (далі - депозитний договір).

Відповідно до пунктів 2.7., 3.1. депозитного договору, банк зобов`язувався згідно заяви вкладника повернути вклад або його частину до закінчення строку дії договору, а згідно пункту 3.4.2. цього договору, таку заяву вкладником може бути подано не пізніше двох робочих днів до дня вилучення вкладу. При цьому, у разі фактичного зберігання коштів вкладу більше одного року проценти на вклад нараховуються за ставкою, передбаченою пунктом 1.2. договору (8% річних) за кожний повний рік зберігання коштів вкладу, а за рештою строку - за ставкою банку по вкладах на вимогу.

Пунктами 3.1. та 3.3. депозитного договору сторонами обумовлено, що банк за заявою вкладника зобов`язаний повернути вклад разом із нарахованими за ним процентами належним чином у валюті вкладу готівкою через касу банку.

Судовим рішенням встановлено, що 08 вересня 2014 року, ОСОБА_1 звернувся до банку із письмовою заявою та просив на підставі умов договору достроково повернути йому банківський вклад із процентами.

Відмовляючи у видачі вкладених коштів, ПАТ «Державний ощадний банк України» послався на постанову Правління Національного банку України за № 540 від 29 серпня 2014 року «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України», згідно якої уповноважені банки мають право достроково повертати вклади, залучені в іноземній валюті за всіма типами договорів, та достроково погашати ощадні (депозитні) сертифікати, номіновані в іноземній валюті, у національній валюті за курсом купівлі іноземної валюти уповноваженого банку на день проведення операції.

В подальшому банк роз`яснив вкладнику, що відповідно до пункту 9 указаної постанови Національного банку України уповноважені банки зобов`язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах 15000 грн. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України.

Вважаючи, що за таких обставин, Відповідачем були порушені його права, Позивач просить стягнути на його користь пеню за порушення зобов'язання на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період із 02.12.2014 по 05.02.2015 у розмірі 310 702,52 дол. США.

Суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Відповідно до Постанови Верховного суду України у справі № 6-37цс16 від 11.05.2016, у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Державний ощадний банк України», яка прийнята за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 ЦПК України, Верховний суд України зробив наступний висновок.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Преамбула Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначає метою цього Закону створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності і розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні, правове забезпечення єдиної державної політики у фінансовому секторі України.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина перша статті 1058 ЦК України).

Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).

Відповідно до частини п'ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі.

Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною п'ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені у розмірі 3% вартості послуги за кожний день прострочення.

Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов'язання, яка має на меті окрім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов'язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов'язання.

Окрім того, до моменту вчинення порушення пеня відіграє забезпечувальну функцію, і навпаки, з моменту порушення - являє собою міру відповідальності.

Однак, як встановлено судами, пунктом 9 постанови Правління НБУ «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютних ринків України» від 29 серпня 2014 року № 540 передбачено, що уповноважені банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 15 000 грн. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України, про що відповідач повідомив ОСОБА_1 листом № 15/31 від 7 жовтня 2014 року.

Враховуючи сутність пені та беручи до уваги вимоги постанови Правління НБУ, якою встановлено обмеження щодо здійснення виплат банками на певний період, не можна кваліфікувати дії ПАТ «Державний ощадний банк України» як неналежне виконання покладених на нього зобов'язань.

Метою вищезазначеної постанови НБУ, яка набрала чинність з 2 вересня 2014 року та діяла до 2 грудня 2014 року включно, було недопущення використання фінансової системи України для відмивання грошей і фінансування тероризму та врегулювання ситуації на валютному ринку України.

Тому, на час дії постанови Правління НБУ «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютних ринків України» від 29 серпня 2014 року № 540, а саме з 2 вересня 2014 року по 2 грудня 2014 року, не підлягає нарахуванню пеня у розмірі 3% вартості послуги за кожний день прострочення, що передбачена частиною п'ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у зв'язку з встановленням обмеження щодо видачі банками коштів.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п.п. 9 п. 6, п. 10 постанови Правління Національного Банку України від 01.12.2014 № 758 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України», уповноважені банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металів з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 15000 гривень на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України. Постанова набирає чинності з 03 грудня 2014 року і діє до 03 березня 2015 року включно.

Метою постанови НБУ № 758, яка набрала чинність з 03 грудня 2014 року та діяла до 03 березня 2015 року, включно, було недопущення використання фінансової системи України для відмивання грошей і фінансування тероризму та врегулювання ситуації на валютному ринку України.

За таких обставин, враховуючи положення діючого на час виникнення спірних правовідносин законодавства, висновок Верховного суду України у справі № 6-37цс16, період дії постанови Правління НБУ «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» від 01 грудня 2014 року № 758, а саме з 03 грудня 2014 року до 03 березня 2015 року, пеня у розмірі 3% вартості послуги за кожний день прострочення, яка передбачена частиною п'ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у зв'язку з встановленням обмеження щодо видачі банками коштів, нарахуванню не підлягає, у зв'язку з чим, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення пені у розмірі 3% вартості послуги за кожний день прострочення за період з 03.12.14 по 05.02.2015 задоволенню не підлягають.

З урахуванням викладеного, на підставі статті 549 Цивільного кодексу України, Закону України «Про захист прав споживачів», постанови Правління Національного Банку України від 01.12.2014 № 758 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України», Постанови Верховного суду України у справі № 6-37цс16 від 11.05.2016, керуючись статтями 10, 11, 13, 60, 88, 209, 212-215, 360-7, Цивільного процесуального кодексу України суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії головного управління АТ «Ощадбанк» по м. Києву та Київській області про стягнення пені за договором депозитного вкладу в порядку захисту прав споживачів - в і д м о в и т и у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а у разі, якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків або після розгляду справи в апеляційному порядку Апеляційним судом м. Києва, якщо воно не буде скасоване.

СУДДЯ :