Справа № 640/3415/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2016 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого-судді - Сенаторова В.М.,

при секретарі - Явнюк К.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Київського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів із вимогою про стягнення неповернутої частини позичених коштів,збільшену на три проценти річних, та неустойку за кожен день прострочення в сумі, еквівалентній 364444 дол. США

за курсом НБУ на день ухвалення рішення у справі,обґрунтувавши свій позов тим, що 03 вересня 2013 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований нею за реєстровим № 2526, за яким позивач передав у власність ОСОБА_2, а остання прийняла кошти у розмірі 26000 дол. США та зобов'язалася повернути кошти в порядку та строки, передбачені договором. Взяті на себе зобов'язання ОСОБА_2 частково виконала, однак замість остаточного повернення призначеного на 03.09.2014 року в сумі 20500 дол. США, відповідач сплатила тільки 500 дол. США та звернулася до позивача із проханням допозичити ще коштів і позивач погодився, у зв'язку з чим 08 жовтня 2014 року між ними було укладено договір про внесення змін до договору позики, за умовами якого загальна сума боргу за договором позики становить 29500 дол. США зі строком повернення не пізніше 03 квітня 2015 року у порядку, передбаченому договором. Але замість остаточного повернення сплатила 06 лютого 2015 року 1350 дол. США та 07 квітня 2015 року в сумі 600 дол. США, у зв'язку із чим неповернутою частиною за вказаними договорами залишилася 21550 дол. США. Взабезпечення виконання ОСОБА_2 її зобов'язань за договором позики між позивачем та ОСОБА_3 08 жовтня 2014 рокубув укладений договір поруки, відповідно до умов якого останній поручився перед ОСОБА_1 за повернення ОСОБА_2 позичених коштів і відповідно до цього став солідарним із нею боржником. Позивач зазначив, що встановлений договором позики термін виконання відповідачами зобов'язань з повернення коштів скінчився 03 квітня 2015 року та що ОСОБА_2 здійснила останнє повернення коштів 07 квітня 2015 року у сумі 600 дол. США, після цього припинила повертати позичені кошти, тому позивач змушений звернутися в суд за захистом своїх прав із цим позовом про стягнення суми боргу на його користь з ОСОБА_2А та ОСОБА_3, як солідарного відповідача у розмірі 21550 дол. США. Крім того, позивач просивсуд стягнути з відповідачів суму трьох процентів річних від простроченої суми боргу у розмірі 562 дол. США та неустойки за кожен день прострочення встановлену договором у розмірі 34232 дол. США.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився, про місце і час розгляду справи був повідомлений належним чином, надав через канцелярію суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, проти винесення заочного рішення по справі заперечував .

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про місце і час розгляду справи був повідомлений належним чином. Через канцелярію суду подав заяву про визнання позовних вимог та просив суд розглянути справи за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, про місце і час розгляду справи була повідомлена у відповідності до вимог ЦПК України, причини неявки суду не повідомила, клопотань та заяв до суду не надала.

З урахуванням необхідності дотриманням судом розумних строків розгляду справи, що є вимогою ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, суд розглянув цивільну справу з урахуванням усіх письмових доказів, які були долучені до матеріалів справи.

Суд, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) установив наступне.

Ч. 1 ст. 626 ЦК України визначає цивільно-правовий договір, як домовленість двох або більше сторін, спрямовану на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до вимог ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі,визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики, як встановлено ст. 1047 ЦК України, укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять раз перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавець є юридична особа, - незалежно від суми.

Так, в судовому засіданні встановлено, що 03 вересня 2013 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики на суму 26000 дол. США зі строком та періодами повернення грошових коштів щомісячно, але не пізніше 03 вересня 2014 року. /а.с. 5/

08 жовтня 2014 року між ними було укладено договір про внесення змін до договору позики, за умовами якого загальна сума боргу за договором позики становить 29500 дол. США зі строком повернення не пізніше 03 квітня 2015 року у порядку, передбаченому договором. /а.с. 6/

Даних про скасування вищезазначеного договору або про визнання його недійсним суду під час розгляду справи не надано.

Взабезпечення виконання ОСОБА_2 її зобов'язань за договором позики між позивачем та ОСОБА_3 08 жовтня 2014 рокубув укладений договір поруки, відповідно до умов якого останній поручився перед ОСОБА_1 за повернення ОСОБА_2 позичених коштів за в загальному розмірі 29500 доларів США та в разі прострочення виконання зобов'язань сплатити неустойку у розмірі 5% від суми простроченого зобов'язання за кожен день прострочення. /а.с. 7/

Згідно даних, наданих позивачем, відповідач ОСОБА_2 з позичених коштів повернула лише 7950 доларів США, а інша сума валютних коштів в сумі 21550 доларів США залишилась неповернута.

Вирішуючи по суті вимоги позивача про стягнення заборгованості з відповідачів за договором позики, суд погоджується з ними, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі,визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Ч. 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

З огляду на наведене договір визнається судом борговим документом, що підтверджує укладання договору позики і засвідчує факт отримання грошей позичальником.

За правилами ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

ОСОБА_2 не використала наданого законом права та не зверталась до суду із позовом про оспорювання договору позики, оскільки доказів цього суду надано не було.

Ст. 204 ЦК України передбачено презумпція правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

Зобов'язання, як зазначено в ст. 525 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК).

У спірному правочині між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 винятки з цього правила не встановлювались.

Аналізуючи вищезазначені норми закону, суд приходить до висновку, що 03.09.2013 року між сторонами дійсно був укладений договір позики, а з огляду на зазначене, суд вважає, що уклавши договори позики, у ОСОБА_2 виникли зобов'язання по поверненню позики, а у ОСОБА_3 з дня підписання договору поруки, а тому вимоги позивача щодо стягнення з відповідачів суми позики є обґрунтованими.

Щодо вимог ОСОБА_1 відносно нарахування та стягнення з відповідачів процентів за користування позикою та трьох процентів річних, то суд зазначає наступне.

Дійсно, наслідки порушення договору позики врегульовані у статті 1050 ЦК України, приписами частини першої якої встановлено: якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Зі змісту статті 625 ЦК України випливає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідачі прострочили повернення суми позики, то таким чином, відповідно до приписів статті 625 ЦК України на користь позивача з відповідачів підлягає стягненню три проценти річних від простроченої суми у розмірі 562 дол. США, яка вираховується відповідно до періоду з 09.02.2015 року по 09.03.2015 року, з 09.03.2015 року по 09.04.2015 року та з 09.04.2015 року по19.02.2016 року та сум прострочення500 дол. США, 1050 дол. США, 21550 дол. США, з якими суд погоджується.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлено розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Стаття 549 ЦК України визначає неустойку, як грошову суму, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Як вбачається з матеріалів справи, п. 5 Договору позики від 03 вересня 2013 року, в редакції відповідно до Договору про внесення змін до Договору позики від 08 жовтня 2014 року, за прострочку виконання зобов'язання по поверненню позики позичальник повинен сплатити на користь позикодавця неустойку в розмірі 5 (п'ять) % від суми простроченого зобов'язання за кожен день прострочки.За розрахунком позивача, неустойка складає 342332 дол.США за період з 09 лютого 2015 року по 09 березня 2015 року, з 09 березня 2015 року по 09 квітня 2015 року та з 09 квітня по 19 лютого 2016 року. / а.с. 3/

Щодо валюти виконання зобов'язання, то це обґрунтовується наступним.

Згідно зі ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Разом з тим, незалежно від фіксації еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, згідно з пунктами 1 та 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Зважаючи на зміст зазначеної статті та беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, суди, у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті, повинні зазначити в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню у цій іноземній валюті з вказівкою на конвертацію цієї суми в національну валюту на день здійснення платежу.

Тому суд, керуючись ч.2 ст. 533 ЦПК України перераховує загальну суму боргу 364444 дол. США у гривневий еквівалент за офіційним курсом НБУ на день винесення судом рішення, а отже отримує суму у розмірі 9399398 грн. 67 коп. (з розрахунку 1 долар США=25,790790 грн.).

Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановленихобставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 58, 60, 88, 209, 212, 218, 223, 294 ЦПК України, ст.ст. 204, 525, 625, 1046, 1047, 1049, 1051 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором позики -задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2(ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 ), ОСОБА_3(ІПН НОМЕР_2, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3) на користь ОСОБА_1 (ІПН)заборгованість за договором позики від 03.09.2013 року, що складається з неповернутої частини позичених коштів, 3 % річних, процентів за користування позикою, неустойки на загальну суму 364444 доларів США, що є еквівалентним за курсом НБУ на день ухвалення рішення 9399398 / дев'ять мільйонів триста дев'яносто дев'ять тисяч триста девя'носто вісім/ гривень 67 копійок.

Стягнути в частковому порядку з ОСОБА_2(ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 ), ОСОБА_3(ІПН НОМЕР_2, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3) на користь ОСОБА_1 (ІПН) витрати по сплаті судового збору у розмірі 3445 грн. 00 коп. з кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в Апеляційний суд Харківської області через Київський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя -