Справа № 520/2191/16-ц
Провадження № 2/520/2260/16
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого - судді Калініченко Л.В.
при секретарі Єгоровій Н.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом
про стягнення грошових коштів,
Позивач або його представник у судове засідання не зявились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином, представник позивача надав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити, розгляд справи провести за його відсутності, у разі неявки відповідача в судове засідання розгляд справи провести в заочному порядку.
Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не сповістив, заперечень проти задоволення позову не надав.
Відповідно до ст.74 ЦПК України, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Частиною 3 ст. 76 ЦПК України передбачено, що якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею.
Згідно з відповіддю відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області (а.с.16) ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 14.10.1999 року зареєстрований за адресою: м. Одеса, пр. маршала Жукова, 14-Г, кв. 45, та саме за вказаною адресою направлялися судові повістки на імя ОСОБА_2.
Суд також зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки.
Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").
При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа ОСОБА_3 проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.
Враховуюче вищевикладене, а також, що відповідно до ч.1 ст. 157 ЦПК України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, та у відповідності до ст.ст. 224, 225 ЦПК України, Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Згідно з ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів підлягає частковому задоволенню.
Судом встановлено, що правовідносини по справі є цивільно-правовими та врегульовані Цивільним Кодексом України.
На підтвердження зобовязань відповідача, позивачем був наданий до суду для огляду оригінал вказаної розписки від 18.04.2015 року.
Дані обставини у судовому засіданні також підтвердив особисто позивач ОСОБА_1
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.
Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з ч.1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.
Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу № 6-63цс13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Згідно пояснень позивача, свої зобовязання він виконав у повному обсязі, а саме передав відповідачу гроші у розмірі 255000 гривень, а відповідач зобовязався повернути гроші в строк, однак свої зобов`язання не виконав, гроші не повернув.
Наявність у позивача оригіналу розписки свідчить про неповернення боргу відповідачем.
Суд приймає дану розписку в якості належних та допустимих доказів виникнення боргового зобовязання, так як відповідач даний факт жодним чином не спростував.
Поняття позикових відносини і договору позики визначаються положеннями глави 71 ЦК України.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.
Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).
Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.
Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (частина перша статті 207 ЦК України).
Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, якій посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження зобовязань відповідача позивачем була надана боргова розписка.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок .
За ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
Згідно ст. ст. 58-59 ЦПК України докази по справі повинні бути належними та допустимими, та не ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.
Факт неповернення боргу підтверджується тим, що борговий документ (розписки) перебувають у позивача, так як, відповідно до ч.3 ст. 545 ЦК України, тільки наявність боргового документу у боржника підтверджує виконання їм свого обовязку.
З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що у відповідача виникли боргові зобовязання перед позивачем. Між сторонами укладено розписку у письмовій формі, зміст якої підтверджує факт передачі позикодавцем грошової суми позичальнику, яку позичальник зобовязався повернути, та підтверджує факт отримання останнім цих коштів, тобто між сторонами було укладено договір позики.
Відповідно до ч.1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно з частиною першою статті 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.
Суд, вивчивши матеріали справи, доходить до висновку, що в справі мається достатньо доказів для ухвалення рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованості за розпискою, як договором позики від 18.04.2015 року в сумі 255000 гривень 00 копійок.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Стягнення 3% річних від простроченої суми (ст. 625 ЦК України) не є санкцією (неустойкою), а є способом захисту майнового права, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки за порушення виконання зобов'язання.
Суд зазначає, що позивач просить суд стягнути три відсотки річних та індекс інфляції за період в девять місяців з дня прострочення зобовязань за розпискою від 18.04.2015 року, тобто за період з 18.05.2015 року по 18.02.2016 року.
Щодо розрахунку трьох відсотків річних, суд зазначає, що процентна ставка від простроченої суми становить 3% річних, розраховується за формулою:
[Проценти] = [Сума боргу] ? [Процентна ставка] / 100% / 365 днів ? [Кількість днів],
де: [Сума боргу] сума простроченого боргу; [Процентна ставка] проценти річних;
[Кількість днів] різниця між датою розрахунку та датою виникнення прострочення зобовязання.
Розрахунок процентів за користування коштами здійснюється з період з 18.05.2015 року по 18.02.2016 року, кількість днів 277, та становить в сумі 5805 гривень 62 копійки (255000*3,00%/100%/365*277=5805,62).
Щодо розрахунку індексу інфляції за період з 18.05.2015 року по 18.02.2016 року, суд зазначає, що відповідні індекси розраховуються Державним комітетом статистики України, починаючи з серпня 1991 року щомісячно і публікуються, зокрема, у газеті "Урядовий кур'єр". Повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на Державний комітет статистики України ці показники згідно зі статтями 19, 21 і 22 Закону України "Про інформацію" є офіційними. Індекс інфляції розраховується за формулою:
[Втрати від інфляції] = [Сума боргу] ? [Індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу], де:
[Сума боргу] сума простроченого боргу; [Індекс інфляції] добуток щомісячних індексів за відповідний період.
Індекси інфляції за встановлений період прострочення встановлений згідно з даними опублікованими в газеті «Урядовий курєр»: у №122 від 09.07.2015 року у червні 2015 року індекс інфляції становить 100,40%; у №144 від 08.08.2015 року у липні 2015 року 99,00%; у №165 від 09.09.2015 року у серпні 2015 року 99,20%; у №188 від 09.10.2015 року у вересні 2015 року 102,30%; у №209 від 10.11.2015 року у жовтні 2015 року 98,70%; у №230 від 09.12.2015 року у листопаді 2015 року 102,00%; у №4 від 09.01.2016 року у грудні 2015 року 100,70%; у №26 від 10.02.2016 року у січні 2016 року 100,90%; у №47 від 11.03.2016 року у лютому 2016 року 99,60%.
Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно щомісячні індекси, що становлять відповідний період, перемножити між собою. (Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ. Лист Верховного суду України № 62-97 від 03.04.1997 року).
Розрахунок індексу інфляції:
Індекси інфляції, що перемножуютьсяПідсумковий індекс інфляціїСума боргуСума боргу з урахуванням інфляціїВтрати від інфляції
Підсумкова сума 7 055,75.
Тобто індекс інфляції за прострочені зобовязання зо розпискою від 18.04.2015 року за період з 18.05.2015 року по 18.02.2016 рокустановить в сумі 7 055 гривень 75 копійок.
Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині стягнення трьох відсотків від простроченої суми та індексу інфляції підлягають задоволенню частково, та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача три відсотки річних від встановленої простроченої суми за розпискою від 18.04.2015 року за період з 18.05.2015 року по 18.02.2016 року в сумі 5805 гривень 62 копійки, індекс інфляції від встановленої простроченої суми за розпискою від 18.04.2015 року за період з 18.05.2015 року по 18.02.2016 року в сумі 7055 гривень 75 копійок.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в сумі 2745 гривень 08 копійок.
Стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати з оплати судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, а саме у розмірі 2678 гривень 61 копійка.
Керуючись ст. ст. 11, 60, 61, 88, 212- 215, 226 228, 294 ЦПК України, ст. ст. 625, 1049 ЦК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) грошові кошти за розпискою від 18 квітня 2015 року в сумі 255000 (двісті пятдесят пять тисяч) гривень 00 копійок, три відсотки річних за користування грошовими коштами за період з 18.05.2015 року по 18.02.2016 рокув сумі 5805 (пять тисяч вісімсот пять) гривень 62 (шістдесят дві) копійки, індекс інфляції за період з 18.05.2015 року по 18.02.2016 рокув сумі 7055 9сім тисяч пятдесят пять) гривень 75 (сімдесят пять) копійок, що у загальному розмірі становить 267861 (двісті шістдесят сім тисяч вісімсот шістдесят одна) гривня 37 (тридцять сім) копійок.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) витрати по сплаті судового збору у розмірі 2678 (дві тисячі шістсот сімдесят вісім) гривень 61 (шістдесят одна) копійка.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів шляхом звернення із заявою про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня оголошення ухвали про залишення заяви без задоволення.
Головуючий Калініченко Л. В.