Справа № 465/3107/10 Головуючий у 1 інстанції: Гінда О.М.
Провадження № 22-ц/783/3124/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 М. М.
Провадження № 22-ц/783/3093/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Копняк С.М., Струс Л.Б.

секретаря: Юзефович Ю.І.

за участю: ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3,

ОСОБА_4, представника ОСОБА_5 ОСОБА_6,

ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м.Львова від 20 квітня 2010 року та на додаткове рішення Франківського районного суду м.Львова від 18 травня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_9 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_10 до ОСОБА_2, ОСОБА_11, ОСОБА_8, Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, про визнання права власності та виділення часток в натурі,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Франківського районного суду м.Львова від 20 квітня 2010 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_10 право власності на приміщення квартири АДРЕСА_1: 2-3 пл. 8,2 кв.м., 2-4 пл. 3,9 кв.м., 2-5 пл. 10,9 кв.м., 2-6 пл. 9,9 кв.м, 2-7 пл. 13,5 кв.м., 2-8 пл. 10,2 кв.м., 2-21 пл. 15,2 кв.м., 2-22 пл. 14,0 кв.м. та гараж під літ. І пл. 18,1 кв.м.

Визнано за ОСОБА_2, ОСОБА_12 право власності на приміщення квартири АДРЕСА_1: 2-2 пл. 6,0 кв.м., 2-9 пл. 16,0 кв.м., 2-10 пл. 22,0 кв.м., 2-11 пл. 15,0 кв.м., 2-12 пл. 3,9 кв.м. та гараж під літ ІІ пл. 13,6 кв.м.

Визнано за ОСОБА_8 право власності на приміщення квартири АДРЕСА_1: 2-13 пл. 4,3 кв.м., 2-14 пл. 14,0 кв.м., 2-15 пл. 14,8 кв.м., 2-16 пл. 1,8 кв.м., 2-17 пл. 26,1 кв.м., 2-18 пл. 1,8 кв.м., 2-19 пл. 1,7 кв.м., 2-20 пл. 3,2 кв.м.

Приміщення 2-1 пл. 5,4 кв.м. залишено у спільному користуванні ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_2, ОСОБА_12.

Зобовязано ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» в комплексі зареєструвати право власності на вищевказані приміщення за вказаними особами.

Додатковим рішенням Франківського районного суду м.Львова від 18 травня 2010 року визнано за ОСОБА_5, ОСОБА_7. ОСОБА_10 право власності на 27/50 частин приміщення квартири АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_2, ОСОБА_12 право власності на 4/25 частин приміщення квартири АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_8 право власності на 3/10 частини приміщення квартири АДРЕСА_1.

Дане рішення суду та додаткове рішення оскаржив ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішень суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що він із ОСОБА_12 на підставі договору міни від 24 січня 2003 року набули право власності на 3/7 частини квартири АДРЕСА_2, що становить 42, 85 % від загальної площі квартири. Вказує, що оскаржуваним рішенням суду за ними визнано право власності на 4/25 частин спірної квартири, що становить 16 % від загальної площі квартири. Зазначає, що згоди на зменшення їхньої частки в квартирі вони не давали, грошової компенсації не одержували. Просить рішення суду та додаткове рішення суду скасувати.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Згідно із ч.1,3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до вимог ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не відповідає.

Районним судом установлено, що ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_12, ОСОБА_8, та ОСОБА_10 є співвласниками квартири № 2 на вул. Лазаренка, 5а у м. Львові.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 набув у власність 3/7 частини квартири № 2 на вул. Лазаренка, 5а у м. Львові на підставі нотаріально посвідченого договору міни від 24.01.2003 року (а.с.43). Право власності зареєстровано 31.03.2003 року, що стверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.44).

Відповідно до п.1 договору міни від 24.01.2003 року зазначена квартира в цілому складається з пяти кімнат житловою площею 74,20 кв.м. та двох кухонь, загальною площею 131,20 кв.м.

Згідно даних технічного паспорта, складеного 12.10.2009 рокуАДРЕСА_3 на 1-му, 2-му поверсі двох поверхового будинку та складається з 7 кімнат, житловою площею 125,0 кв.м., 3 кухонь, приміщень ванної кімнати, коридору, комірки, гардеробної, обладнана балконами. Загальна площа квартири 252,7 кв.м.

Як убачається з технічного паспорта площа квартири збільшена за рахунок самовільно збудованих приміщень під літ. 2-13 пл. 4,3 кв.м. (коридор), 2-14 пл.14 кв.м. ( житлова кімната), 2-15 пл.14,8 кв.м. (кухня), 2-16 пл. 1,8 кв.м. (балкон, 2-17, пл .26,1 кв.м. (житлова кімната), 2-18 пл.1,8 кв.м. (балкон), 2-19 пл.1,7 кв.м. (коридор), 2-20 пл. 3,2 кв.м. (санвузол), 2-21, пл. 15,2 кв.м. (житлова кімната), 2-22 пл. 14,0 кв.м. (гардеробна). На першому поверсі будинку знаходяться самовільно збудовані приміщення під літ. І пл. 18,1 кв.м. (гараж), під літ.ІІ пл. 13,6 кв.м. (гараж),

Відповідно до ч.1,2 ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Частиною першою ст. 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Виходячи зі змісту частини першої, другої статті 331 ЦК, частини першої ст. 182 ЦК України право власності на новостворене майно виникає у особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва обєкта нерухомості, введення його в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності та реєстрації права власності.

Проте відповідні документи щодо прийняття в експлуатацію добудови до квартири та державної реєстрації суду не надано. Питання про прийняття в експлуатацію обєкта не було предметом розгляду компетентного державного органу, що визнали сторони в судовому засіданні.

Вирішуючи спір та задовольняючи позов, суд не звернув до уваги на вищенаведене, визнав за сторонами право власності на самовільно добудовані приміщення, які не прийнято в експлуатацію.

Тому колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення та додаткове рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості. Суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.307 ч.1 п.2, ст. 309 ч.1 п.4, ст.314 ч.2, ст.316, ст.317, ст.319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 20 квітня 2005 року та додаткове рішення цього ж суду від 18 травня 2010 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_9 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_10 до ОСОБА_2, ОСОБА_12, ОСОБА_8, Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання права власності та виділення часток в натурі відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_9 на користь держави судовий збір по 18,70 грн. з кожного.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий М.М.Шандра

Судді: С.М. Копняк

ОСОБА_13