АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/1242/16 Доповідач - Фащевська Н.Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Фащевської Н.Є.

суддів - Ходоровський М. В., Щавурська Н. Б.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

Сторін: ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2, представника УМВС в Тернопільській області ОСОБА_3, представника ТзОВТВ-4 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 та ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 2 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області, ОСОБА_6, Державної казначейської служби України, товариства з обмеженою відповідальністю ТВ-4 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_5 та ОСОБА_1 звернулися в суд з апеляційною скаргою на вищезазначене рішення суду, яким у задоволенні позову ОСОБА_5, ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області, ОСОБА_6, Державної казначейської служби України, товариства з обмеженою відповідальністю ТВ-4 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачі вказують, що рішення суду в частині відмови у визнанні недостовірної інформації та спростування її відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_1 ухвалене з неправильним застосуванням і грубим порушенням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи наведене, просять рішення Тернопільського міськрайонного суду від 2 вересня 2016 року за їх позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області, ОСОБА_6, Державної казначейської служби України, товариства з обмеженою відповідальністю ТВ-4 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди в частині позовних вимог про визнання недостовірною інформацію, зазначену у відеосюжеті 01.08.2014 р. в ефірі телеканалу ТВ-4 у програмі Слід, в якому поширена інформація відносно ОСОБА_5, ОСОБА_1 у звязку з розкриттям персональних даних ОСОБА_5 та порушення принципу невинуватості відносно позивача ОСОБА_1 скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким визнати недостовірною інформацію у відео сюжеті виданому 01.08.2014 р. в ефірі телеканалу ТВ-4 в програмі Слід, в якому поширена інформація відносно ОСОБА_5, ОСОБА_1 у звязку з розкриттям персональних даних ОСОБА_5 та порушення принципу невинуватості відносно позивача ОСОБА_1

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що у судовому засіданні не доведено, що інформація, поширена на телеканалі ТВ -4 у телепрограмі Слід, яка вийшла в ефір 01.08.2014 р., прямо чи опосередковано вказує саме на позивачів, а також, що поширення цієї інформації порушило особисті немайнові права позивачів.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду відповідає вимогам закону та встановленим обставинам по справі.

Згідно зі ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

У ст. 32 Конституції України закріплено положення про те, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно зі ст. 34 Конституції України кожному гарантується також і право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Відповідно до вимог ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров'я, життя, честь, гідність і ділова репутація.

Згідно з вимогами ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи» (надалі Постанова ПВСУ), позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім'ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права.

У пункті 15 Постанови ПВСУ йдеться про те, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайпове право.

Стаття 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та стаття 34 Конституції України передбачають, що кожна людина має право на свободу виявлення поглядів, змістом чого є свобода дотримуватися своїх поглядів, одержувати і поширювати інформацію та ідеї без втручання держави і незалежно від кордонів. Однак, як відзначив Європейський суд з прав людини, таке право в демократичному суспільстві не може бути абсолютним, через що зазначені статті надають Державі певну свободу розсуду втрутитися у здійснення цього права задля, зокрема, і захисту здоров'я і моралі, для захисту репутації або прав інших людей, коли таке втручання здійснюється на підставі та в порядку, визначених законом.

У п. 21 постанови Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз'яснено, що при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету ОСОБА_7 Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської ОСОБА_8 Європи про право на недоторканість приватного життя.

Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Згідно ст.258 ЦК України до вимог про спростування недостовірної інформації, поміщеної у засобах масової інформації застосовується позовна давність в один рік.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Судом встановлено, що 11.01.2012 р. між ОСОБА_9 «ТВ-4», як Телекомпанією, та УМВСУ в Терпопільській області як Партнером, укладено договір про надання права телевізійного показу телепродукції. За даним Договором (п. 1) Телекомпанія отримує не ексклюзивне (не виняткове) право телевізійного показу у власному ефірі програми «Слід» Партнера. Виробник програм і власник телевізійних прав на показ - Партнер.

Згідно п. 7 вищевказаного договору, відповідальність за програму (інформацію, зміст, відео, достовірність, об'єктивність) несе Партнер.

Договір діє до кінця 2012 року, однак за відсутності заяви однієї з сторін про припинення або зміну договору після закінчення строку його дії протягом одного місяця, він вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах (п. 8. 10 договору ).

Вищевказаний договір діє і по цей час, так як жодна із сторін не виявляла бажання припинити чи змінити договір.

Позивач ОСОБА_1 є публічною особою, тому відкритий для суворої критики і пильного нагляду громадськості й межа допустимої критики щодо такої особи є значно ширшою.

01.08.2014р. в ефірі телекомпанії ТВ-4 відбулась трансляція програми «Слід», в якій поширена інформація про те, що співробітники ГУБОЗ УМВСУ в Тернопільській області викрили групу учасників із ознаками організованості, які налагодили корупційну схему збагачення за рахунок виділення земельних ділянок в елітному котеджному містечку поблизу обласного центру. В сюжеті йдеться про те, що організував незаконну діяльність сімейний підряд: батько голова сільської ради одного із населених пунктів Збаразького району, його дружина, донька та колишній зять. Спільники створили приватне підприємство, на яке перераховували грошові кошти, отримані злочинним шляхом. Начальник ГУБОЗ УМВСУ в Тернопільській області ОСОБА_6, коментуючи відеосюжет повідомив, що в ході проведення оперативно-розшукових заходів встановлено, що в одного із жителів Тернопільської області державний службовець через посередників вимагав неправомірну вигоду в сумі 12000.00 доларів США за виділення йому двох земельних ділянок загальною площею 0.24 та. В подальшому, голос за кадром повідомляє, що відносно зловмисників розпочато кримінальне провадження за ч. З статті 368 КК України. Спецпідрозділ ГУБОЗ «Сокіл» затримав батька, а згодом і доньку після отримання ними 12000.00 доларів США. У цей же час проводилось затримання інших учасників групи. Кошти, а також банківські картки, на які перераховувались кошти, вилучено. Далі, продовжуючи коментар, начальник ГУБОЗ УМВСУ в Тернопільській області ОСОБА_6 повідомляє, що дані фігуранти затримані в порядку статті 208 КПК України, вирішується питання щодо обрання їм міри запобіжного заходу. Крім нього проводяться заходи щодо встановлення інших фактів злочинної діяльності. По завершенні сюжету глядачів інформують про номер телефону довіри з питань боротьби з корупцією ГУБОЗ МВС України.

Позивачі ОСОБА_1 Я В. та ОСОБА_5 вернулись з позовними вимогами до суду 25.11.2015 р.

Встановлено, що при поданні сюжету, обличчя затриманих осіб не було показано, що стверджується записом, поданим відповідачем та не заперечується позивачами.

Крім того, на записі, поданому відповідачем УМВСУ в Тернопільській області, при зображенні банківської картки прізвище її власника заретушоване.

Враховуючи встановлені обставини справи, вищезазначені вимоги закону, суд підставно прийшов до висновку, що позивачами не доведено того, що поширена інформація стосується позивачів та порочить їх честь і гідність.

Суд підставно не прийняв до уваги поданий позивачами запис із зображенням іменної банківської картки із записом прізвища позивачки ОСОБА_5 англійськими буквами, оскільки даний запис немає логотипу компанії, в ефірі якої здійснено трансляцію, та знаку телепрограми.

На записі, поданому відповідачем УМВСУ в Тернопільській області, є знак телепрограми Слід, а прізвище власника банківської картки заретушоване.

Згідно листа відповідача ОСОБА_9 ТВ-4 від 09.11.2015 р. за №92 ОСОБА_5 відмовлено у наданні відеоматеріалу, в зв'язку з тим, що відповідно до вимог ч.4 ст.48 ЗУ Про телебачення та радіомовлення всі записані передачі повинні зберігатись протягом 14 днів від дати їх трансляції.

Із заявами про видачу відеоматеріалу протягом встановленого законом строку позивачі не звертались.

Отже, колегія суддів вважає, що суд підставно відмовив позивачам у задоволенні позовних вимог про визнання недостовірною інформацію, зазначену у відеосюжеті 01.08.2014 р. в ефірі телеканалу ТВ-4 у програмі Слід, в якому поширена інформація відносно ОСОБА_5, ОСОБА_1 у звязку розкриттям персональних даних ОСОБА_5 та порушення принципу невинуватості відносно позивача ОСОБА_1, а тому рішення суду в цій частині ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв'язку з чим підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 та ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 2 вересня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Н.Є. Фащевська

Судді: М.В. Ходоровський

ОСОБА_10