Провадження № 2/761/2153/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі: головуючого - судді Гуменюк А.І.

при секретарі Савенко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про стягнення коштів в порядку регресу, -

В С Т А Н О В И В :

Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - Позивач) 28 жовтня 2015 року, в особі свого представника, звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 (далі - Відповідач) про стягнення коштів в порядку регресу, а саме, 2718, 58 грн., витрат на правову допомогу в розмірі 1 000 грн., витрат на аварійного комісара 755 грн. та стягнути з Відповідача витрати по сплаті судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 26 вересня 2012 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Хонда», державний номерний знак НОМЕР_1, яким керував Відповідач, та автомобіля марки «Мітсубісі», державний номерний знак НОМЕР_2, в місті Києві на перехресті Григоренка та вул. Здолбунівська, в результаті якої було пошкоджено вищезазначені автомобілі. Зауважує, що на час дорожньо-транспортної пригоди Відповідач не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Зазначає, що винним у вчиненні вказаного ДТП, відповідно до постанови Дарницького районного суду м. Києва від 23.10.2012, визнано Відповідача. Вказує, що вартість відновлюваного ремонту пошкодженого транспортного засобу «Мітсубісі», д.н.з. НОМЕР_2, відповідно до звіту №5996 про оцінку автомобіля складає 3262, 29 грн. Відповідач в добровільному порядку не відшкодував. Також зауважує, що Позивачем 20.03.2013 здійснено виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 2718, 58 грн. Зазначає, що Позивач також звертався до Відповідача з вимогою про компенсацію витрат в добровільному порядку. Проте, Відповідач вказану вимогу залишив поза увагою. У зв'язку з цим, Позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

В судове засідання представник Позивача не з'явився, через канцелярію суду надав заяву, відповідно до якої просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, справу розглядати за його відсутності.

Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, заперечував проти стягнення з нього витрат на правову допомогу.

Заслухавши пояснення Відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

Судом встановлено, що 23 жовтня 2012 року Відповідач керуючи автомобілем «Хонда», державний номерний знак НОМЕР_1 на перехресті пр.-ту Григоренка - вул. Здолбунівська при зміні напрямку руху, не впевнився, що це буде безпечно, внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем «Мітсубісі», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 (а.с. 6).

Судом також встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди належному ОСОБА_2 автомобілю марки "Мітсубісі", державний номерний знак НОМЕР_2, завдані механічні пошкодження.

Відповідно до Звіту № 5996 від 12.10.2012 про визначення вартості матеріального збитку, вартість відновлюваного ремонту автомобіля НОМЕР_3, становить 3 262, 29 грн. (а.с. 9-17).

За змістом частини 4 статті 61 Цивільного процесуального кодексу України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно постанови Дарницького районного суду м. Києва від 23 жовтня 2012 року, щодо даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с. 6).

Вказане судове рішення є чинним.

Суд встановлено, що на момент настання дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність Відповідача, як власника наземного транспортного засобу застрахована не була.

За змістом частини 3 статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Виходячи зі змісту частини 2 статті 4 Цивільного кодексу України, основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України.

Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу.

За змістом пункту "а" частини 41.1. статті 41 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, у тому числі, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України, шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

За змістом пункту 3 частини 1 статті 988 Цивільного кодексу України, страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Страхова виплата за договором страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків.

Відповідно до частини 1 статті 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Судом встановлено, що відповідно до Платіжного доручення № 1/18805 від 14 грудня 2012 року, Позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування ОСОБА_2 у розмірі 2 718, 58 грн. (а.с. 7).

Судом також встановлено, що Позивач звертався до Відповідача з вимогою про відшкодування вказаної шкоди в добровільному порядку, що підтверджується листом від 17.12.2012 за № 32779/3-2-05, разом з тим вказану вимогу Відповідач залишив поза увагою (а.с. 20).

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Разом з тим, Позивач також просить стягнути з Відповідача витрати на аварійного комісара в розмірі 755 грн.

Суд критично оцінює позицію Позивача в цій частині позовних вимог, оскільки вказана сума не є реальними збитками, завданими Відповідачем внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Крім того, Позивачем не надано доказів, що останнім понесені вказані витрати.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що із Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню в порядку регресу 2 718, 58 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1218 грн., а всього 3 936. 58 грн.

Крім того, за змістом частини 1 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до частини 1 та пункту 2) частини 3 статті 79 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних розглядом справи.

До витрат, пов'язаних із розглядом справи, належать, у тому числі, витрати на правову допомогу.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 84 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

За змістом статті 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Судом встановлено, що Позивачем прийнято, а ФОП ОСОБА_3 передано виконані завдання на ведення від імені Позивача справ, зокрема, справи і щодо Відповідача з розміром винагороди виконавця в розмірі 1500 грн. відповідно до Додаткової угоди № 192 до Контракту про надання правової допомоги № 77 від 04.10.2012 року (а.с. 21-22).

Враховуючи вище викладене, суд не вбачає підстав для задоволення вказаних вимог, оскільки надана до матеріалів справи Додаткова угода не містить ані розрахунку витраченого часу на надання правової допомоги, ані обсягу виконаної роботи. Крім того, Позивачем не надано доказів того, що вказані витрати були ним понесені, а виконані роботи були оплачені.

З урахування викладеного, на підставі статей 988, 1188, 1191 Цивільного кодексу України, Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", керуючись статтями 10, 11, 13, 57, 60, 61, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про стягнення коштів в порядку регресу - з а д о в о л ь н и т и частково.

Стягнути із ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (Код ) кошти у розмірі 3 936 (три тисячі дев'ятсот тридцять шість) гривень 58 копійок.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - в і д м о в и т и.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а у разі, якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків або після розгляду справи в апеляційному порядку Апеляційним судом м. Києва, якщо воно не буде скасоване.

СУДДЯ :