Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 року Суворовський районний суд міста ОСОБА_1 в складі:

головуючого судді Гудіної Н.І.

при секретарі Мельниченко Г.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1

позов

ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення неоплаченого гонорару

Встановив:

ОСОБА_2 (далі Позивач) звернувся до ОСОБА_3 (далі Відповідач) з позовом про стягнення 114 100,00 грн неоплаченого гонорару за наступних обставин.

17.09.1993 року дисциплінарною комісією адвокатури Одеської області було прийнято рішення №1 про видачу Позивачеві свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №327, котрий є підставою для здійснення позивачем адвокатської діяльності індивідуально.

Оскільки Позивач є членом Одеської обласної колегії адвокатів, та йому також видане службове посвідчення №209 від 17 вересня 1993 року із зазначенням вищезгаданих відомостей.

Відповідно до вимог Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року №5076 вищеозначені відомості стосовно Позивача внесені до Єдиного Реєстру Адвокатів України.

15.01.2007 року між Позивачем та Відповідачем був укладений договір надання правової допомоги №12 про надання правової допомоги відповідачеві у вигляді представництва інтересів по цивільній справі на умові сплати гонорару в сумі 114 100 гривень.

Виконуючи умови згаданого договору, Позивач в період з 15 січня 2007 року по 24 вересня 2013 року надавав правову допомогу Відповідачеві у вигляді консультацій, складення та подачу позовних заяв, а також приймав участь у всіх судових засіданнях за весь період, тобто 6 років, відображених в підписаному сторонами підсумковому Акті від 24 вересня 2013 року про сплату Позивачеві обумовлену договором суму гонорару.

Згідно з умовами договору від 15.01.2007 року Позивач зобов'язався надавати правову допомогу Відповідачеві у вигляді представництва його інтересів, а також приймати участь в усіх судових засіданнях Суворовського районного суду м. Одеси і в Апеляційному суді Одеської області, а відповідач зобов'язався згідно договору сплатити позивачеві гонорар у сумі 114 100 гривень, у випадку визнання права власності за Відповідачем на квартиру №15 розташовану в місті Одесі по вулиці Паустовського 27.

За період з 2007 р. по 2013 р. Позивач надавав Відповідачеві правову допомогу, а також приймав участь в Суворовському районному суді місті ОСОБА_1 і в апеляційному суді Одеської області по слідуючим позовним заявам:

позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продашу дійсним;

позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, вселенні, зняття з реєстраційного обліку і виселенні.

Позивач також приймав участь в судових засіданнях представляв інтереси ОСОБА_3 як відповідача:

по заяві ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами а також про визнання договору-купівлі продажу недійсним;

за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності.

По всім наведеним справам Позивач приймав також участь в апеляційному суді Одеської області як представник ОСОБА_3 24 вересня 2013 року апеляційним судом Одеської області була постановлена ухвала, згідно якої апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Суворовського районного суду міста ОСОБА_1 залишено без змін.

Таким чином, право власності на квартиру АДРЕСА_1 згідно рішення суду належить ОСОБА_3

24 вересня 2013 року у зв'язку з виконанням Позивачем усіх умов договору відповідачем був підписаний підсумковий Акт.

Незважаючи на те, що право власності на спірну квартиру судом було визнано за ОСОБА_3, Відповідач грубо порушив свої обов'язки згідно договору в частині повноти і своєчасності сплати гонорару Позивачеві.

Відповідач тривалий час ухиляється від виконання своїх зобов'язань та добровільного повернення гонорару, тому Позивач вважає, що Відповідач в майбутньому буде чинити перешкоду по відновленню порушених прав позивача при вирішенні даного спору на користь останнього, у тому числі шляхом відчуження нерухомого майна.

Загальна сума несплаченого гонорару з боку Відповідача становить 114 100 гривень, яку Позивач просить стягнути з Відповідача. Крім того, Позивач частково сплатив судовий збір в сумі 365,40 грн та 897,40 при подачі позову та просить стягнути з Відповідача вказану суму та залишкову суму судового збору.

Позивач надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю.

Відповідач сповіщений належним чином, до суду не з'явився, причини неявки не повідомив (а.с.31).

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

17.09.1993 року дисциплінарною комісією адвокатури Одеської області було прийнято рішення №1 про видачу Позивачеві свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №327, котрий є підставою для здійснення позивачем адвокатської діяльності індивідуально (а.с.9).

Оскільки Позивач є членом Одеської обласної колегії адвокатів, та йому також видане службове посвідчення №209 від 17 вересня 1993 року із зазначенням вищезгаданих відомостей (а.с.8).

15.01.2007 року між Позивачем та Відповідачем був укладений договір надання правової допомоги №12 про надання правової допомоги відповідачеві у вигляді представництва інтересів по цивільній справі на умові сплати гонорару в сумі 114 100 гривень (а.с.10-11).

Виконуючи умови згаданого договору, Позивач в період з 15 січня 2007 року по 24 вересня 2013 року надавав правову допомогу Відповідачеві у вигляді консультацій, складення та подачу позовних заяв, а також приймав участь у всіх судових засіданнях за весь період, тобто 6 років, відображених в підписаному сторонами підсумковому Акті від 24 вересня 2013 року про сплату Позивачеві обумовлену договором суму гонорару (а.с.12).

Згідно з умовами договору від 15.01.2007 року Позивач зобов'язався надавати правову допомогу Відповідачеві у вигляді представництва його інтересів, а також приймати участь в усіх судових засіданнях Суворовського районного суду м. Одеси і в Апеляційному суді Одеської області, а відповідач зобов'язався згідно договору сплатити позивачеві гонорар у сумі 114 100 гривень, у випадку визнання права власності за Відповідачем на квартиру №15 розташовану в місті Одесі по вулиці Паустовського 27.

З ріщення Суворовського районного суду міста ОСОБА_1 по справі № 1527/2-

1382/11 від 02.07.2013 року вбачається, що Позивач приймав участь при розгляді справи за ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності.

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності. Даним рішенням в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1ВП. до ОСОБА_3 відмовлено (а.с.13-14).

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 24.09.2013 року вказане рішення залишено без змін (а.с.15-18).

31.01.2007 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_5 про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (а.с.38).

Рішенням Суворовського районного суду міста ОСОБА_1 від 26.06.2008 року по справі № 2-1832/08 вказаний позов задоволено (а.с.39-40).

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 24.09.2008 року вказане рішення залишено без змін (а.с.41-42).

10.06.2009 року ухвалою Суворовського районного суду міста ОСОБА_1 по справі № 2-1832/08 в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд вказаного рішення за нововиявленими обставинами відмовлено (а.с.59).

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 21.10.2009 року апеляційна скарга ОСОБА_1 залишена без задоволення, а ухвала суду від 10.06.2009 року без змін (а.с.60-61).

В червні 2007 року ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_1, ОСОБА_6 з позовом про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, вселенні, знятті з реєстраційного обліку та виселенні (а.с.43-44).

Рішенням Суворовського районного суду міста ОСОБА_6 від 29.01.2009 року по справі № 2-221/09 вказаний позов задоволено (а.с.45-46).

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 30.06.2009 року вказане рішення залишено без змін (а.с.47-49).

В березні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_1, ОСОБА_6 з уточненим позовом про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, вселенні, знятті з реєстраційного обліку та виселенні (а.с.50-51).

Рішенням Суворовського районного суду міста ОСОБА_6 від 10.06.2011 року по справі № 2-1301/11 вказаний позов задоволено (а.с.52-53).

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 30.11.2011 року вказане рішення залишено без змін (а.с.54-55).

Відповідач неодноразово надав довіреності Позивачу щодо представлення його інтересів в установах та організаціях, у тому числі і в судових органах. Такі довіреності видані 22.07.2008 року та 15.02.2012 року (а.с.56-57).

Викладені обставини свідчать про те, що Позивач надавав Відповідачу правову допомогу згідно умов договору № 12 та виконав свої зобов'язання, обумовлені договором, Відповідач свої зобов'язання по сплаті Позивачу гонорару не виконав.

Диспозицією ч. 1 ст. 12 чинного на той час Закону України «Про адвокатуру» від 19 грудня 1992 року №2887 було передбачено, що оплата праці адвоката здійснюється на підставі угоди між громадянином та адвокатом.

Відповідно до п.1 ч.І ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов'язків є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст.509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші).

Статтею 33 Правил адвокатської етики, схвалених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України 1 жовтня 1999 року протокол від 1-2 жовтня 1999 року № 6 /VI, було визначено наступне.

Гонорар є єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту.

Розмір гонорару і порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги.

Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі, тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом, а також мають бути закріплені в угоді.

Ст.34 чинних на той час Правил адвокатської етики, схвалених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України від 1 жовтня 1999 року протокол від 1-2 жовтня 1999 року №6///І було передбачено, що право адвоката на отримання невнесеного (недонесеного) гонорару не залежить від результату виконання доручення, якщо інше не передбачене угодою про надання правової допомоги.

Частинами І та 2 ст.524 ЦК України передбачено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, однак сторони можуть визначати грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Ст.525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Частиною 2 ст.530 ЦК України передбачено, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Таким чином, оскільки Відповідач, починаючи з 24 вересня 2013 року і до цього часу визнану ним заборгованість із сплати гонорару в сумі 114 100,00 гривень в добровільному порядку Позивачу не сплатив, то ця сума підлягає примусовому стягненню на користь Позивача, а також сплачений Позивачем судовий збір в сумі 1262,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.524,525,530 ЦК України, ст.ст. 57,60, 61, 84, 88,169,209,212- 215 , 218 ЦПК України, суд

Вирішив :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення неоплаченого гонорару задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_2, зареєстрованого за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_3, суму 114 100, 00 гривень та судовий збір в сумі 1262,80 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд Суворовського району міста Одеси шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги .

Суддя -