Номер провадження: 22-ц/785/1120/16
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Варикаша О. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - судді - Варикаші О.Д.

суддів - Станкевича В.А.

- Ступакова О.А.

при секретарі - Желєзнову В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20.10.2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 за участю третіх осіб на боці відповідача без самостійних вимог щодо предмету спору - Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Одеської області про визнання винним у руйнуванні будинку внаслідок реконструкції та інше,-

встановила:

Позивач звернувся з вказаним позовом до суду (а. с. 3-4), який уточнив і доповнив в ході розгляду справи (а. с. 50-51) та змінивши предмет позову (а. с. 55-56) просив визнати відповідача такого, як наслідок по проведеній реконструкції, тобто стану (прогресуючого) руйнування будівлі (в її противоворотній частині), а також визнати відповідача ОСОБА_4 за особу винну в самочинному переобладнанні, а саме реконструкції - її такою, як по єдиній (окремій дворовій бельетажній) будівлі - її частини другій з надбудовою другого поверху і лоджії фасада тильного і перепланування там (загального) горища будівлі і її під жиле приміщення і використання їх не за призначенням, як житлового будинку АДРЕСА_1, і понести відповідальність відповідно з законодавством України, судові витрати віднести за рахунок відповідача.

Свої позовні вимоги позивач, як зазначено в рішенні суду, обґрунтовував тим, що є власником квартири НОМЕР_1 будинку АДРЕСА_1. Відповідач є власником квартири НОМЕР_2 у тому ж будинку з іншої його сторони. Починаючи з 1999 року по 2012 рік відповідачем здійсненні роботи з реконструкції належної йому квартири, які полягають у самовільній надбудові другого поверху та лоджії з тильної сторони будинку, переплануванні приміщення горища та використання його у якості жилого приміщення. Однак, дану реконструкцію вважає незаконною, оскільки, він на це своєї згоди не давав, і проведеною з порушенням вимог законодавства України, здійсненою без отримання його згоди, та унаслідок якої будинок на теперішній час знаходиться у стані прогресуючого руйнування.

В судовому засіданні в суді першої інстанції, як зазначено в рішенні суду, позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити. Пояснив, що відповідачем здійснена реконструкція без його згоди, а саме здійснено надбудову 2-го поверху (мансарди) та лоджії, внаслідок чого будинок на теперішній час знаходиться у руйнівному становищі, з зовні та з тильного фасаду будинку йдуть тріщини, протікає дах. Він неодноразово здійснював ремонтні роботи, але все марно. При цьому, він також зазначив, дійсно тривалий час судиться з відповідачем і буде ще судитися.

Представник відповідача позов не визнав, зазначивши що він постійно знаходиться в судових спорах з відповідачем, та просив відмовити в їх задоволенні. Пояснив, що реконструкція була здійсненна з дотримання вимог чинного на той час законодавства, отримання згоди позивача на її проведення не потребувалась, крім того, ОСОБА_3 не заперечував проти приватизації відповідачем горища. Зазначив, що позивач раніше звертався до суду з відповідним позовом про визнання реконструкції незаконною, рішенням суду першої інстанції від 18.03.2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11.01.2012 року, було відмовленно в задоволенні позову та встановлено, що відповідач отримав усі передбачувані дозвільні документи на спірну реконструкцію власної квартири та здійснив її правомірно.

Представник ПРА ОМР та представник Інспекції ДАБК в Одеській області у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Заяв про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20.10.2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20.10.2015 року, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і прийняти нове рішення по суті позовних вимог, посилаючись на незаконність оскаржуваного рішення суду та на порушення судом першої інстанції ст. 11 ЦПК України.

В судовому засіданні позивач підтримав апеляційну скаргу, представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги. Інші учасники процесу в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи від них на адресу суду не надходили.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог та наданих доказів і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з наступного.

Судом встановлено, що позивач є власником квартири НОМЕР_1, що розташована в будинку № АДРЕСА_1, що є суміжною із реконструйованою квартирою НОМЕР_2, що розташована в будинку № АДРЕСА_1 та належить відповідачу.

ОСОБА_3 у жовтні 2000 року звертався до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання реконструкції незаконною, знесення будови, поновлення стану, що існував до реконструкції, зобов'язання забезпечити доступ та стягнення моральної шкоди. 18 березня 2011 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11.01.2012 року, було відмовлено позивачу у задоволенні вказаного позову.

Крім того, під час розгляду зазначеного позову судом було встановлено, що відповідач у період 2000 року здійснив реконструкцію власної квартири НОМЕР_2, що розташована в будинку № АДРЕСА_1. Також, встановлено, що вказана реконструкція здійснена ОСОБА_4 із усіма законодавчо передбаченими висновками та погодженнями із розробкою відповідного проекту реконструкції виготовленого ГПІІ «Укрпроектреконструкція» погодженого та затвердженого висновком № 564/99 управління архітектури та містобудування міста Одеси за № 441/0 від 28.07.1999 року, 4-ї самостійної державної пожежної частини управління державної пожежної охорони УМВС в Одеській області, висновку № 311-1142 державної санітарно-гігієнічної експертизи Одеської міської саніпідемстанції від 09.08.1999 року, дозволу управління інженерного захисту території міста виконавчого комітету Одеської міської ради за № 756 від 23.07.1999 року, комплексного експертного висновку № 217 Одеської обласної служби «Укрінвестекспертизи», розпорядження Центральної районної адміністрації № 1221 від 29.12.1999 року, а також дозволу інспекції державного архітектурно-будівельного контролю за № 489/99 від 31 грудня 1999 року.

У своєму рішенні від 18.03.2011 року суд дійшов до висновку, що відповідач отримав усі передбачувані дозвільні документі на спірну реконструкцію власної квартири з подальшим їх погодженням у відповідних державних органах. Окрім того, на теперішній час жодного передбаченого законодавством дозволу та погодження на відповідну реконструкцію не скасовано. Більш того, жодні норми закону не передбачали обов'язків відповідача отримання згоди позивача та (або) погодження з ним реконструкції спірної квартири, які діяли на момент видачі дозвільних документів (а. с. 22-24).

Таким чином, з урахуванням викладеного, керуючись положенням ст. 61 ЦПК України, суд першої інстанції вважав, що проведена відповідачем реконструкція належної йому квартири є законною, здійснена правомірно із дотриманням діючого законодавства України на підставі належним чином затверджених документів.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що з матеріалів справи не вбачається, а позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що будинок на теперішній час перебуває в аварійному стані та про те, що причиною такого стану є здійснена відповідачем реконструкція.

Посилання позивача, що будинок знаходиться у руйнівному стані саме внаслідок проведеної відповідачем реконструкції, яка призвела до порушення тривкості або руйнації будинку, погіршення його цілісності і зовнішнього вигляду фасадів, суд першої інстанції вважав належного підтвердження в матеріалах не знайшли, позивачем у встановленому законом порядку не доведено факт зловживань з боку відповідача, наявності його вини та причинного наслідку його дій з проведеної реконструкції та станом будинку на теперішній час.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 є необґрунтованими, не зайшли належного підтвердження під час судового розгляду, а тому задоволенню не підлягають.

За таких обставин, суд першої інстанції, відповідно до ст. ст. 41, 55 Конституції України, ст. ст. 316, 319 ЦК України, ст. 1 ЖК України, ст. 1 Закону України «Про комплексну реконструкцію кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду» та керуючись ст. ст. 15, 16, 317 ЦК України, ст. ст. 150, 189 ЖК України, ст. ст. 3, 10, 11, 57, 60, 61, 208, 209, 213-215, 218 ЦПК України, відмовив в задоволенні позову ОСОБА_3

Судова колегія, вважає, що суд першої інстанції, в межах позовних вимог, повно, всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та прийшов до правильного висновку на підставі наданих та досліджених доказів, відмовивши в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Тому судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи, наданим доказам та відповідним нормам матеріального і процесуального права, а суд першої інстанції правомірно на підставі вимог закону та на підставі встановлених обставин справи дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача.

Оскільки, відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, позивачем не доведено ті обставини, якими він обґрунтовував свої позовні вимоги, щодо незаконності реконструкції відповідачем своєї квартири НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 та, що в результаті проведення відповідачем вказаної реконструкції руйнується будинок та частина будинку, де знаходиться квартира позивача. Докази зазначено в матеріалах справи відсутні та суду апеляційної інстанції не надані.

Клопотання про призначення судової експертизи для з'ясування причин руйнування будинку, в якому знаходиться квартира позивача, та чи є причинами руйнування саме проведена реконструкція відповідачем своєї квартири, на що посилається, зокрема, позивач при обґрунтуванні своїх позовних вимог, позивачем в суді апеляційної інстанції не заявлялося. На роз'яснення суду позивач заявив, що обстеження будинку та встановлення причин його руйнування повинна здійснювати Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, а не він повинен проводити експертизу для з'ясування вказаних питань.

Разом з тим, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18.03.2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11.01.2012 року, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3 (позивач), ОСОБА_5 до ОСОБА_4 (відповідач), третя особа - Приморська районна адміністрація Одеської міської ради про визнання реконструкції незаконною, знесення будови, поновлення стану, що існував до реконструкції, зобов'язання забезпечити доступ та стягнення моральної шкоди (а. с. 22-24, 66-68). Вказаним рішенням встановлено, що реконструкція здійснена відповідачем правомірно із дотриманням діючого законодавства України на підставі належним чином затверджених документів, що не підлягає доказуванню відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України.

Тому судова колегія повністю погоджується з висновками суду першої інстанції.

Також судова колегія звертає увагу на визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України способи захисту цивільних прав та інтересів, які можуть застосовуватися, та обраний спосіб захисту позивачем відповідно до його позову.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що суд першої інстанції вказав у вступній частині предмет позову іншим, ніж заявлений та змінений позивачем з посиланням на ч. 1 ст. 11 ЦПК України, судова колегія не приймає до уваги.

Оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, на яку посилається позивач, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, суд розглянув справу в межах заявлених позивачем вимог, а у вступній частині рішення судом зазначена більш стисла назва позовних вимог, що не вказує на вихід суду за межі позовних вимог, враховуючи обставини, які судом встановлювалися в ході розгляду справи та обставини, якими позивач обґрунтовував свої позовні вимоги. В зв'язку з чим судова колегія не приймає до уваги і доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції розглянув справу не за зверненням і не в межах, заявлених позивачем вимог.

Також судова колегія не приймає до уваги доводи апеляційної скарги з приводу того, що суд першої інстанції залишив без уваги клопотання позивача про витребування доказів від 25.08.2015 року, подане і оголошене в судовому засіданні 20.10.2015 року.

Оскільки, це спростовується матеріалами справи. З журналу судового засідання від 20.10.2015 року (а. с. 71) вбачається, що судом було розглянуто це клопотання позивача та в задоволенні його було відмовлено.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції позивачем повторно було заявлено це клопотання та судом апеляційної інстанції в його задоволенні було також відмовлено, враховуючи зміст клопотання (а. с. 58), способи забезпечення доказів визначені ч. 2 ст. 133 ЦПК України, предмет позовних вимог та те, що позивач не бажав проводити судову експертизу вказану вище (клопотання про це не заявляв).

Інші доводи апеляційної скарги щодо описової, мотивувальної та резолютивної частини оскаржуваного рішення суду, судова колегія також не приймає до уваги, оскільки вони, враховуючи вище зазначене, не спростовують висновки суду першої інстанції

Таким чином, на підставі наведене, враховуючи докази, які містяться в матеріалах справи, обставини, якими позивач обґрунтовував свої позовні вимоги, доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони не спростовують висновки суду.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_3 необхідно відхилити, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20.10.2015 року залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20.10.2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області О.Д. Варикаша

В.А. Станкевич

О.А. Ступаков