Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 337/5598/15цГоловуючий у 1-й інстанції Мурашова Н.А.
№22-ц/778/273/16Суддя-доповідач Гончар М.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Стрелець Л.Г., Каракуші К.В.

при секретарі Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 05 листопада 2015 року у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (надалі - Банк) до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИЛА:

24 серпня 2015 року Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь Банку заборгованість за кредитним договором № б/н від 18.10.2006 року станом на 26 червня 2015 року у розмірі 24051,89 грн., яка складається з: 10 894,78 грн. - заборгованості за кредитом, 40301,77 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 1800,00 грн. - заборгованості за пенею та комісією (від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 30 566,18 грн., яка була задоволена рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 05.01.2012 року з відповідача ОСОБА_3 на користь Банку, різниця становить 22430,37 грн.), а також штрафів: 500,00 грн. (фіксована частина), 1121,52 грн.. (процентна складова), від сплати якої у добровільному порядку відповідач на користь Банку ухиляється, а також судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 1218,00 грн.

Заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 05 листопада 2015 року (а.с. 38-39) в задоволенні позову Банку до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором у цій справі відмовлено.

Зазначене заочне рішення суду першої інстанції за заявою відповідача ОСОБА_3 судом першої інстанції не переглядалось.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, Банк, як позивач, у своїй апеляційній скарзі (а.с.42-44) просив заочне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог Банку в повному обсязі.

Апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою Банку було відкрито (а.с.51), справу призначено до апеляційного розгляду (а.с.53).

14 січня 2016 року (а. с. 58-72) та 10 березня 2016 року (а.с.77) Банк надав апеляційному суду письмові пояснення у цій справі.

Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 21 січня 2016 року був відкладений через першу неявку відповідача ОСОБА_3

У судове засідання 10 березня 2016 року всі особи, які беруть участь у цій справі, не з'явились, у тому числі відповідач ОСОБА_3 повторно, хоча були повідомлені апеляційним судом про час та місце розгляду цієї справи з додержанням вимог ст. ст. 44-77 ЦПК України (а.с.74 76), про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів апеляційного суду ухвалила розглядати дану справу за відсутністю всіх осіб, які беруть участь у справі.

В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги Банку, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга Банку підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із п. 2 ч.1 ст. 307 ЦПК за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право його скасувати і ухвалити нове рішення по суті.

Відповідно до ст. 309 ч. 1 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для вирішення справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Встановлено, що відмовляючи у задоволенні позову Банку у цій справі у повному обсязі, суд першої інстанції керувався ст. ст. 526, 530, 610, 611, 625, 629, 1049- 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 3- 4, 10- 11, 60, 88, 209, 212-215, 224 ЦПК України та виходив із необґрунтованості та недоказаності позовних вимог Банку у цій справі.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду першої інстанції у цій справі вказаним вимогам не відповідає.

Так, встановлено, що між Банком та ОСОБА_3 укладений кредитний договором № б/н від 18.10.2006 року, який є договором приєднання та складається із заяви ОСОБА_3 (а.с.7), Умов та правил надання батьківських послуг (а.с.12-17), Правил користування платіжною картою та Тарифів.

За цим договором ОСОБА_3 виконував свої зобов'язання неналежним чином.

У зв'язку із чим, у ОСОБА_3 перед Банком виникла заборгованість станом на 26 червня 2015 року у розмірі 24051,89 грн., яка складається з заборгованості за відсотками за період з 21.04.2011 року по 19.02.2015 року в розмірі - 22380,37 грн., заборгованості з комісії - 50,00 грн., штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн., штрафу (процентна складова) 1121,52 грн. (а.с.77).

Оскільки, встановлено, що заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 05 січня 2012 року (а.с.23) з ОСОБА_3 на користь Банку за вищезазначеним кредитним договором вже було стягнуто заборгованість станом на 20.04.2011 року у розмірі 30566,18 грн., яка складається із: 11000,00 грн. - заборгованості за кредитом, 15884,46 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 1750,00 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом, а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1431,72 грн. - штраф (процентна складова).

В силу вимог ст. 61 ч. 3 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Встановлено, що Банк при розрахунку заборгованості у цій справі на загальну суму позовних вимог 24051,89 грн., в межах яких суд має розглядати дану справу в силу вимог ст. 11 ч. 1 ЦПК України, допустився арифметичної помилки (заява Банку а.с. 77) при вирахуванні заборгованості за відсотками, віднімаючи від суми заборгованості 52996,55 грн. станом на 26.06.2015 року суму заборгованості у розмірі 30 566,18 грн., яка вже була стягнута з відповідача на користь Банку раніше за рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 05.01.2012 року.

Також встановлено, що ОСОБА_3 ухиляється у добровільному порядку від сплати зазначеної вище заборгованості у розмірі 24051,89 грн. за вказаним договором на користь Банку, тому остання мала бути стягнута з відповідача на користь Банку за рішенням суду у цій справі.

Оскільки, відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно із ст. 625 ч.1 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

В силу вимог ст. 11 ч. 1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення відповідача ОСОБА_3 від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України, у цій справі відсутні.

В силу вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно із ст. 58 ч. 1 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 59 ч. 2 ЦПК України Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України).

Суд першої інстанції у порушення вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України не сприяв повному та всебічному з'ясуванню обставин цієї справи.

Не ґрунтуються на законі посилання суду першої інстанції в обґрунтування відмови у задоволенні позову Банку у повному обсязі у цій справі оскаржуємим рішенням на те, що судовим рішенням, яке набрало законної сили, вже була стягнута заборгованість за вказаним кредитним договором, в т.ч. уся заборгованість по тілу кредиту в сумі 10894,78 грн. та заборгованість за відсотками на час звернення до суду, що свідчить про те, що Банк скористався своїм правом, передбаченим ч.2 ст.1050 ЦК України та умовами укладеного між сторонами кредитного договору, на дострокове повернення позики у зв'язку з порушенням позичальником обов'язку по поверненню кредитних коштів та сплаті відсотків за користування ними; таким чином, заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 05.01.2012 р. про задоволення вимог кредитора були припинені правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі від 18.10.2006 р., зокрема, щодо сплати чергових платежів, нарахування та сплати відсотків за користування кредитом, штрафів; у зв'язку з цим вимоги позивача про стягнення залишку заборгованості за кредитним договором та штрафних санкцій в загальній сумі 24051,89 грн. після ухвалення судового рішення про дострокове повернення позики є безпідставними та необґрунтованими; разом із тим, суд першої інстанції вважав, що невиконання відповідачем грошового зобов'язання по поверненню кредитних коштів, відсотків за користування ним та інших передбачених договором платежів тягне відповідальність, передбачену ст.625 ЦК України. Однак вимог про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційного збільшення, нарахованих на суму простроченого грошового зобов'язання за вищевказаним кредитним договором, Банк, як позивач у цій справі, не заявляв і суд на підставі ст.11 ЦПК України позбавлений права їх розгляду в межах даної цивільної справи.

Оскільки, виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання і не позбавляє права Банк на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

За змістом ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15 та є обов'язковою для загальних судів силу вимог ст. 360-7 ЦПК України.

Суд першої інстанції на виконання вимог ст. 360-7 ч. 1 ЦПК України у своєму рішенні у цій справі не навів мотивів свого відступлення від цієї правової позиції Верховного Суду України.

У зв'язку із відсутністю відповідної заяви відповідача у цій справі, у суду відсутні правові підстави для застосування строків позовної давності при вирішенні цієї справи.

Також встановлено, що фактично за вищезазначеним договором має місце заборгованість не за пенею і комісією, а лише - за комісією, яка є складовою основного боргу, а не видом неустойки.

Нарахування Банком у цій справі штрафів (фіксована та процентна складова) відповідає п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, з якими ОСОБА_3 погодився, підписавши свою заяву (а.с.7).

Останні нараховуються Банком при кожному зверненні до суду із позовом.

Стягнення штрафів з відповідача на користь Банку раніше за рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 05 січня 2012 року не виключає можливість нарахування Банком останніх у цій справі при подачі нового позову.

В силу вимог ст. 303 ч. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді в першій інстанції.

При вищевикладених обставинах, доводи Банку, як особи, яка подала апеляційну скаргу, ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.ст. 213-214 ЦПК України щодо його законності та обґрунтованості.

Тому, заочне рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 27 серпня 2015 року у цій справі слід скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов Банку задовольнити, стягнути з ОСОБА_3 на користь Банку заборгованість за кредитним договором № б/н від 18.10.2006 року станом на 26 червня 2015 року у розмірі 24051,89 грн.

Крім того, в силу вимог ст. 88 ч. ч. 1,5 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь Банку слід стягнути понесені останнім судові витрати у вигляді судового збору, пов'язані із розглядом цієї справи судом першої та апеляційної інстанцій у розмірі 2557,80 грн. (розрахунок: судовий збір за подачу позову до суду першої інстанції 1218,00 грн. платіжне доручення а.с.1 + судовий збір за подачу апеляційної скарги до апеляційного суду 1339,80 грн., платіжне доручення оригінал а.с.46).

Разом із тим, враховуючи, що судом апеляційної інстанції переглядалось заочне рішення суду першої інстанції у цій справі за апеляційною скаргою Банку, як позивача, за відсутності у судовому засіданні апеляційної інстанції відповідача ОСОБА_3, яке ще не переглядалось судом першої інстанції за заявою відповідача, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне роз'яснити особам, які беруть участь у цій справі, що у подальшому дане рішення апеляційного суду може бути переглянуто апеляційним судом за апеляційною скаргою відповідача в порядку ст. 318 ЦПК України, поданою після перегляду заочного рішення судом першої інстанції у цій справі за завою відповідача.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 - 317 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити.

Заочне рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 27 серпня 2015 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» () заборгованість за кредитним договором № б/н від 18.10.2006 року станом на 26 червня 2015 року у розмірі 24051,89 грн. (двадцять чотири тисячі п'ятдесят одна гривня вісімдесят дев'ять копійок), яка складається з заборгованості за відсотками за період з 21.04.2011 року по 19.02.2015 року в розмірі - 22380,37 грн., заборгованості з комісії - 50,00 грн., штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн., штрафу (процентна складова) 1121,52 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» () понесені судові витрати у розмірі 2557,80 грн. (дві тисячі п'ятсот п'ятдесят сім гривень вісімдесят копійок), пов'язані із розглядом цієї справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С.Стрелець Л.Г.Каракуша К.В.