У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В., Карпенко С.О., Мостової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом заступника прокурора Суворовського району м. Одеси в інтересах Одеської міської ради до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, скасування свідоцтва про право власності; за позовом заступника прокурора Суворовського району м. Одеси в інтересах Одеської міської ради до ОСОБА_9, ОСОБА_10 про витребування майна, визнання права власності та повернення земельної ділянки, за касаційною скаргою представника ОСОБА_9, ОСОБА_10 - ОСОБА_11 - на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 15 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року заступник прокурора Суворовського району м. Одеси звернувся до суду в інтересах держави в особі Одеської міської ради з позовом до ОСОБА_9, ОСОБА_10 про витребування майна, визнання права власності та повернення земельної ділянки.

В обґрунтування вимог позивач посилався на те, що прокуратурою Суворовського району м. Одеси в порядку нагляду вивчено кримінальну справу, порушену за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, під час вивчення якої встановлено, що 05 липня 2007 року до прокуратури району надійшло звернення ОСОБА_7 з питань усунення перешкод у користуванні будинком АДРЕСА_1 який він придбав на підставі договору купівлі-продажу в ОСОБА_6

Під час проведення перевірки вказаного звернення із Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради витребувані документи, а саме: довідка форми № 1 про те, що ОСОБА_6 зареєстрована з 1999 року по АДРЕСА_1 та згідно з даними адресного бюро з 1999 року ОСОБА_6 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, що стали підставою для прийняття в ОСОБА_6 в експлуатацію вказаного будинку.

Посилаючись на вказані обставини, позивач зазначав, що невстановлена слідством особа підробила довідку форми № 1 дільниці № 1 ТОВ «Будинок», в яку внесла завідомо неправдиві свідчення про реєстрацію ОСОБА_6 за зазначеною адресою, що в наступному потягло за собою незаконне прийняття будинку в експлуатацію, що і стало підставою для порушення кримінальної справи 31 липня 2007 року.

Прокуратурою району проведена перевірка законності використання земельних ділянок, розташованих на території Суворовського району м. Одеси, під час якої виявлено факт огородження земельної ділянки по АДРЕСА_1 встановлено, що документи на землекористування за вказаною адресою відсутні, будинок є самочинно збудованим, а право власності на нього визнано на підставі підроблених документів, а також встановлено, що ОСОБА_6 самочинно побудувала будинок загальною площею 21,8 кв. м по АДРЕСА_3, на самовільно зайнятій земельній ділянці загальною площею 1 691 кв. м, який в подальшому за актом прийому в експлуатацію індивідуального домоволодіння та розпорядження Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 01 березня 2005 року № 217 прийнято в експлуатацію.

Також у ОСОБА_6 відсутні документи про виділення земельної ділянки під будівництво, відсутня узгоджена в установленому законом порядку проектна документація на проведення будівництва, реконструкції спірного об'єкта нерухомості та дозвіл на їх здійснення.

Посилаючись на вказані обставини, прокурор просив суд визнати за Одеською міською радою право власності на будинок АДРЕСА_1 та зобов'язати відповідачів повернути державі в особі Одеської міської ради земельну ділянку площею 1 691 кв. м, розташовану АДРЕСА_1

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 30 травня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11 жовтня 2013 року, позов заступника прокурора Суворовського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради задоволено.

Визнано за державою в особі Одеської міської ради право власності на будинок АДРЕСА_1 що складається в цілому з одного житлового будинку загальною площею 21,8 кв. м, житловою площею 12,0 кв. м та надвірних споруд № 1-2 огорожа, розташований на земельній ділянці площею 1 691 кв. м.

Зобов'язано ОСОБА_9 та ОСОБА_10 повернути державі в особі Одеської міської ради земельну ділянку загальною площею 1 691 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 та не перешкоджати Одеській міській раді у користуванні власністю. Вирішено питання про стягнення судового збору.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 квітня 2014 року ухвалені у справі судові рішення скасовано та направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

У червні 2014 року заступник прокурора Суворовського району м. Одеси звернувся до суду в інтересах держави в особі Одеської міської ради з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування свідоцтва про право власності та визнання недійсними договорів купівлі-продажу.

В обґрунтування вимог позивач посилався на те, що 05 липня 2007 року до прокуратури району надійшло звернення ОСОБА_7 з питань усунення перешкод у користуванні будинком АДРЕСА_1, який він придбав за договором купівлі-продажу в ОСОБА_6

Проведеною прокурором перевіркою витребуваних із Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради документів було встановлено, що підставою для прийняття в експлуатацію будинку АДРЕСА_1 стала довідка форми № 1 про те, що з 1999 року місце проживання ОСОБА_6 зареєстроване у вказаному будинку. Проте зазначена довідка є підробленою.

Крім того, прокуратурою у червні 2012 року проведено перевірку законності використання земельних ділянок на території Суворовського району м. Одеси, під час якої встановлено факт огородження земельної ділянки по АДРЕСА_3 у м. Одесі без відповідних документів на землю.

На підставі розпорядження Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 01 березня 2005 року № 217 ОСОБА_6 видано свідоцтво про право власності на домоволодіння АДРЕСА_1.

21 березня 2005 року ОСОБА_6 зареєструвала за собою право власності на вказаний будинок.

29 листопада 2006 року ОСОБА_6 продала Ѕ частини вказаного будинку ОСОБА_7, а іншу частину будинку 6 грудня 2006 року продала ОСОБА_8

24 липня 2008 року ОСОБА_8 та ОСОБА_7 продали належні їм частини будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_9 та ОСОБА_10

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд визнати протиправним та скасувати свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 від 16 березня 2005 року, видане виконавчим комітетом Одеської міської ради ОСОБА_6 на домоволодіння АДРЕСА_1 а також визнати недійсними договори купівлі-продажу будинку від 29 листопада 2006 року, 6 грудня 2006 року та 24 липня 2008 року.

До закінчення розгляду справи по суті представник ОСОБА_9 та ОСОБА_10 - ОСОБА_11 - заявила клопотання про застосування строку позовної давності (т. 2, а. с. 74-77).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 10 березня 2015 року справу за позовом заступника прокурора Суворовського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування свідоцтва про право власності та визнання недійсними договорів купівлі-продажу об'єднано в одне провадження із справою за позовом заступника прокурора Суворовського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_9, ОСОБА_10 про витребування майна, визнання права власності та повернення земельної ділянки.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 25 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 15 липня 2015 року, позов заступника прокурора Суворовського району м. Одеси задоволено. Поновлено заступнику прокурора Суворовського району м. Одеси строк звернення до суду. Визнано протиправним та скасовано свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 від 16 березня 2005 року, видане виконавчим комітетом Одеської міської ради ОСОБА_6 на домоволодіння АДРЕСА_1. Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 29 листопада 2006 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на Ѕ частини вказаного домоволодіння. Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 6 грудня 2006 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 24 липня 2008 року, укладений між ОСОБА_8, ОСОБА_7 та ОСОБА_9, ОСОБА_10 на домоволодіння АДРЕСА_1. Визнано за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради право власності на будинок АДРЕСА_1. Зобов'язано ОСОБА_9 і ОСОБА_10 повернути державі в особі Одеської міської ради земельну ділянку площею 1 691 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 та не перешкоджати Одеській міській раді у користуванні власністю. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_9, ОСОБА_10 - ОСОБА_11 - порушує питання про скасування оскаржуваних рішень суду із ухваленням нового рішення про відмову в позові, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 самочинно побудувала житловий будинок загальною площею 21,8 кв. м по АДРЕСА_3 на самовільно зайнятій земельній ділянці загальною площею 1 691 кв. м, який в подальшому за актом прийому в експлуатацію індивідуального домоволодіння та розпорядження Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 01 березня 2005 року № 217 прийнято в експлуатацію.

16 березня 2005 року виконавчим комітетом Одеської міської ради на підставі розпорядження Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 01 березня 2005 року № 217 видано свідоцтво про право власності на домоволодіння на ім'я ОСОБА_6

21 березня 2005 року право власності на житловий будинок загальною площею 21,8 кв. м по АДРЕСА_3 в м. Одесі було зареєстроване за ОСОБА_6 у КП «ОМБТІ та РОН» на підставі свідоцтва виконавчого комітету Одеської міської ради серії НОМЕР_1.

29 листопада 2006 року ОСОБА_6 продала Ѕ частини будинку АДРЕСА_1 договором купівлі-продажу № 17772 ОСОБА_7

06 грудня 2006 року ОСОБА_6 продала іншу Ѕ частини вказаного будинку за договором купівлі-продажу № 18092 ОСОБА_8

Суворовською районною адміністрацією Одеської міської ради прийнято розпорядження від 30 жовтня 2007 року № 776, за яким скасовано розпорядження від 01 березня 2005 року № 217 «Про прийняття в експлуатацію будов у домоволодінні АДРЕСА_1 від ОСОБА_6.».

24 липня 2008 року ОСОБА_8 та ОСОБА_7 продали свої Ѕ частини вказаного будинку за договором купівлі-продажу № 605 ОСОБА_9 та ОСОБА_10

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно із ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

Цивільним кодексом України передбачено засади захисту права власності. Зокрема, згідно зі ст. 387 ЦК України власнику надано право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Оскільки добросовісне набуття в розумінні ст. 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з незаконного володіння.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Статтею 361 Закону України «Про прокуратуру» та ч. 2 ст. 45 ЦПК України передбачено право прокурора з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді в межах повноважень, визначених законом, звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовом тощо.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, повно та об'єктивно встановив фактичні обставини справи щодо того, що домоволодіння АДРЕСА_1 є самочинним будівництвом, збудовано на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети у визначеному законом порядку, власником земельної ділянки є Одеська міська рада, причини пропуску позовної давності є поважними, правильно визначив спірні правовідносини та обґрунтовано виходив із положень ст. 204, ч. 1 ст. 261, ч. 1 ст. 321, ч. ч. 1, 5 ст. 376, ст. 387 ЦК України та захистив порушене право позивача.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що під час розгляду справи судами допущені порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення, касаційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржувані рішення суду залишаються без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_9, ОСОБА_10 - ОСОБА_11 - відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 15 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова С.О. Карпенко Г.І. Мостова