Справа № 761/2777/15-ц С
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7520/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Волошин В.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі головуючого-судді: Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко Н.О., Стрижеуса А.М.,

при секретарі: Пікало К.В.

за участю: представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_3, на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 27 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавничий дім «Нова інформація», ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2015 року позивач ОСОБА_5 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що він є суддею Рівненського міського суду Рівненської області, обіймав посаду голови даного суду. У випуску журналу «Країна» за ІНФОРМАЦІЯ_1 року НОМЕР_1 у статті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2» ОСОБА_3 під час надання інтерв'ю ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було оприлюднено інформацію стосовно нього, яка є неправдивою, такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію. Його звинуватили у низьких моральних якостях та фактично у вчиненні правопорушень, за які передбачена кримінальна відповідальність. Крім того, вищезазначена інформація була поширена серед необмеженого кола людей, що спричинило йому моральні страждання.

З урахуванням наведеного ОСОБА_5 просив визнати такою, що не відповідає дійсності, принижує його честь, гідність та ділову репутацію інформацію, викладену у друкованому засобі масової інформації у випуску журналу «Країна» за ІНФОРМАЦІЯ_1 року № НОМЕР_2) на сторінці 24 та в його електронній версії у мережі Інтернет у статті «ІНФОРМАЦІЯ_2», а саме: «…Голова Рівненського міського суду ОСОБА_8 знову з»явився на горизонті. А в нього люди без вини по п»ять років сиділи. Доходило до маразму: під час чергового закордонного вояжу замість нього водій слухав справи. Добре почувався, бо його рідний брат працював у Генпрокуратурі. Попався на тому, що випустив ґвалтівника 8-річної дівчинки. Суспільство піднялося. Був скандал. Губернатор Рівненщині ОСОБА_21, однокласник судді ОСОБА_5, особисто приїжджав до ОСОБА_22. Запевняв, що ОСОБА_8 відданий Партії Регіонів. ОСОБА_10 обіцяв людям, що ОСОБА_5 звільнять. У сейфі Адміністрації президента лежала його заява на звільнення про всяк випадок, і навіть ручка. У разі чого - тільки дату поставити. ОСОБА_5 не лише досі працює - нещодавно його обрали членом Ради суддів…» з підзаголовком - «ОСОБА_8 попався на тому, що випустив ґвалтівника 8-річної дівчинки»; зобов'язати товариство з обмеженою відповідальністю «Видавничий дім «Нова інформація» спростувати зазначену недостовірну інформацію про нього шляхом опублікування у запланованому найближчому випуску засобу масової інформації - журналі «Країна», у тому числі і його електронній версії у мережі Інтернет, тим самим шрифтом, на тому самому місці шпальти, де містилась дана стаття, під заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_3» резолютивної частини рішення суду, прийнятої за результатами розгляду даної справи; стягнути з ТОВ «Видавничий дім « Нова інформація», ОСОБА_6, ОСОБА_7 моральну шкоду у розмірі 5000 грн. з кожного, а з ОСОБА_3 45900 грн. моральної шкоди, зазначаючи, що поширена недостовірна інформація про нього принизила його честь, гідність, ділову репутацію та спричинила моральні страждання.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 27 жовтня 2015 року позов ОСОБА_5 задоволено частково. Визнано недостовірною, такою, що принижує честь, гідність, ділову репутацію ОСОБА_5 інформацію, поширену відносно нього ОСОБА_3 у наданому нею інтерв'ю ОСОБА_6, ОСОБА_7, опублікованому в журналі «Країна» у випуску № НОМЕР_2) за ІНФОРМАЦІЯ_1 року на сторінці 24 та в його електронній версії в мережі Інтернет, у статті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2», а саме: «…А в нього люди без вини по п»ять років сиділи. Доходило до маразму: під час чергового закордонного вояжу замість нього водій слухав справи. Добре почувався, бо його рідний брат працював у Генпрокуратурі. Попався на тому, що випустив ґвалтівника 8-річної дівчинки. Суспільство піднялося. Був скандал. Губернатор Рівненщині ОСОБА_21, однокласник судді ОСОБА_5, особисто приїжджав до ОСОБА_22. Запевняв, що ОСОБА_8 відданий Партії Регіонів. ОСОБА_10 обіцяв людям, що ОСОБА_5 звільнять. У сейфі Адміністрації президента лежала його заява на звільнення про всяк випадок, і навіть ручка. У разі чого - тільки дату поставити. ОСОБА_5 не лише досі працює - нещодавно його обрали членом Ради суддів…» з підзаголовком - «ІНФОРМАЦІЯ_4».

Зобов'язано ОСОБА_3 спростувати поширену нею стосовно ОСОБА_5 в наданому нею інтерв'ю ОСОБА_6, ОСОБА_7, опублікованому в журналі «Країна» у випуску № НОМЕР_2) за ІНФОРМАЦІЯ_1 року на сторінці 24 та в його електронній версії в мережі Інтернет, у статті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2», а саме: «…А в нього люди без вини по п»ять років сиділи. Доходило до маразму: під час чергового закордонного вояжу замість нього водій слухав справи. Добре почувався, бо його рідний брат працював у Генпрокуратурі. Попався на тому, що випустив ґвалтівника 8-річної дівчинки. Суспільство піднялося. Був скандал. Губернатор Рівненщині ОСОБА_21, однокласник судді ОСОБА_5, особисто приїжджав до ОСОБА_22. Запевняв, що ОСОБА_8 відданий Партії Регіонів. ОСОБА_10 обіцяв людям, що ОСОБА_5 звільнять. У сейфі Адміністрації президента лежала його заява на звільнення про всяк випадок, і навіть ручка. У разі чого - тільки дату поставити. ОСОБА_5 не лише досі працює - нещодавно його обрали членом Ради суддів…» з підзаголовком - «ІНФОРМАЦІЯ_4», шляхом опублікування за власний рахунок у друкованому засобі масової інформації в журналі «Країна», тим же шрифтом, на тому ж місці шпальти, де містилась стаття під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2» та в його електронній версії в мережі Інтернет резолютивної частини рішення суду під заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_3» протягом 30 днів з дня набрання рішенням суду законної сили, зобов'язавши ТОВ «Видавничий дім «Нова інформація» надати ОСОБА_3 шпальту у друкованому засобі масової інформації в журналі «Країна» для спростування поширеної недостовірної інформації у вказаний у рішенні спосіб. У решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м.Києва від 8 грудня 2015 року рішення районного суду змінено та викладено резолютивну частину рішення в наступній редакції. Позов ОСОБА_5 задоволено частково. Визнано недостовірною і такою, що принижує честь, гідність, ділову репутацію ОСОБА_5 інформацію, поширену в інтерв'ю, наданому ОСОБА_3 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 опублікованому в журналі «Країна» у випуску № НОМЕР_2) за ІНФОРМАЦІЯ_1 року на сторінці 24 та в його електронній версії в мережі Інтернет, у статті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2», а саме: «…А в нього люди без вини по п'ять років сиділи. Доходило до маразму: під час чергового закордонного вояжу замість нього водій слухав справи. Попався на тому, що випустив ґвалтівника 8-річної дівчинки.» з підзаголовком «ІНФОРМАЦІЯ_4». Зобов'язано ТОВ «Видавничий дім «Нова інформація» у найближчому запланованому випуску журналу «Країна» спростувати інформацію стосовно ОСОБА_5, поширену в журналі «Країна» у випуску № НОМЕР_2) за ІНФОРМАЦІЯ_1 року на сторінці 24 та в його електронній версії в мережі Інтернет, у статті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2», а саме: «…А в нього люди без вини по п»ять років сиділи. Доходило до маразму: під час чергового закордонного вояжу замість нього водій слухав справи. Попався на тому, що випустив ґвалтівника 8-річної дівчинки.» з підзаголовком «ІНФОРМАЦІЯ_4». В решті рішення суду залишено без змін.

Ухвалою колегією суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 березня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_3, подану її представником ОСОБА_4, задоволено частково, рішення апеляційного суду м.Києва від 8 грудня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Отже, предметом розгляду є апеляційна скарга ОСОБА_3, подана її представником ОСОБА_4, на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 27 жовтня 2015 року. В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі, при цьому посилався на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

В судове засідання ОСОБА_5, представник ТОВ «Видавничий дім «Нова інформація», ОСОБА_6, ОСОБА_7 не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, причини своєї неявки суду не повідомили, у зв'язку з чим колегія вважала за можливе розглянути справу у їх відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом установлено, що у друкованому засобі масової інформації - журналі «Країна», випуск № НОМЕР_2) за ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на сторінці 24 та в його електронній версії в мережі Інтернет (ІНФОРМАЦІЯ_5), у статті «ІНФОРМАЦІЯ_6», ОСОБА_3 під час надання інтерв'ю ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було поширено та розповсюджено наступну інформацію, а саме: «…Голова Рівненського міського суду ОСОБА_8 знову з»явився на горизонті. А в нього люди без вини по п»ять років сиділи. Доходило до маразму: під час чергового закордонного вояжу замість нього водій слухав справи. Добре почувався, бо його рідний брат працював у Генпрокуратурі. Попався на тому, що випустив ґвалтівника 8-річної дівчинки. Суспільство піднялося, був скандал. Губернатор Рівненщини ОСОБА_21, однокласник судді ОСОБА_5, особисто приїжджав до ОСОБА_22. Запевняв, що ОСОБА_8 відданий Партії регіонів. ОСОБА_10 обіцяв людям, що ОСОБА_5 звільнять. У сейфі в Адміністрації президента лежала його заява на звільнення про всяк випадок, і навіть ручка. У разі чого - тільки дату поставити. ОСОБА_5 не лише досі працює - нещодавно його обрали членом Ради суддів…» з підзаголовком - «ОСОБА_8 попався на тому що випустив ґвалтівника 8-річної дівчинки».

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 28 лютого 2012 року по цивільній справі № 2-2730/11, яке було змінено в частині вимог про відшкодування моральної шкоди, за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_11, Львівської обласної організації Партії захисників ОСОБА_12, треті особи: ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15,ОСОБА_16, Партія Захисників ОСОБА_12, про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування публічної неправдивої інформації та стягнення завданої моральної шкоди, було визнано такими, що не відповідають дійсності наступні відомості: «За роки свого перебування на посаді голови суду ОСОБА_8 здобув собі високих покровителів у Києві, які взяли на себе сміливість захищати його беззаконня.», «Якщо вони підтримують так завзято особу, яка… відмиває від криміналу батька-педофіла, то про яку совість і мораль цих людей можна вести мову.», «Голова суду перебуває тижнями за кордоном, а по документам сидить на посаді і навіть виносить ухвали, та ще й за це отримує зарплатню.», «Понад рік особистий водій ОСОБА_5 - ОСОБА_17 за особистим розпорядженням шефа сидів у суддівському кріслі і старанно «штампував» рішення. І більшість громадян, яких скерували до псевдо судді в кабінету, навіть і припустити не могли, що потрапили в денисюковський лохотрон.», «суддівський корпус на чолі з «правдолюбом» ОСОБА_5 став на захист педофіла…».

Частково задовольняючи позов ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив із того, що викладена ОСОБА_3 під час інтерв'ю інформація та її опублікування стосовно позивача є недостовірною та такою, що порушує права, свободи, порочить його честь і гідність та ділову репутацію, оскільки він звинувачувався у вчинені кримінально караних діянь, систематичних і грубих порушеннях присяги судді при відправленні правосуддя, а також вчиненню ним, його родичами злочинів у службовій діяльності та проти правосуддя. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із їх безпідставності та недоведеності.

Проте з таким висновком повністю погодитись не можна, виходячи з наступного

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду має бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, обґрунтованим - рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім»ї. Ніхто не можу зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією.

Відповідно до ст..34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Кожен має право на свободу вираження поглядів у розумінні ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободі, якою передбачено свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Беручи до уваги зазначені конституційні та конвенційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Згідно з ч.1 ст.302 ЦК України фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію.

Відповідно до ч.1 ст.30 Закону України «Про інформацію» ніхто не можу бути притягнутий до відповідальності за висловлювання оціночних суджень.

Пленум Верховного Суду України в п.19 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз'яснив судам, що, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до ч.2 ст.47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири.

Таким чином, відповідно до ст..277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедент ній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суду слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого ст..10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії»).

Відповідно до ч.1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та(або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Пленум Верховного Суду України у п.15 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз'яснив судам, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Встановлено, що ОСОБА_5 є суддею Рівненського міського суду Рівненської області, певний час виконував обов'язки голови суду.

Отже, позивач є публічною особою, щодо якої межа допустимої критики є ширшою, ніж щодо приватної особи (рішення у справі «Газета Україна-центр» проти України» від 15 жовтня 2010 року). На відміну від приватної особи публічна особа неминуче та свідомо йде на те, щоб усі його слова та вчинки були об'єктом пильної уваги з боку журналістів та широкого загалу, тому має виявляти більшу толерантність (рішення у справі «Лінгенс проти Австрії, від 8 липня 1986 року).

Відповідач ОСОБА_3 є політичним діячем, народний депутат України, секретар Комітету Верховної Ради України з питань правосуддя.

В складі робочої групи ОСОБА_3 проведено перевірку кримінальної справи № 1/1102-02 по обвинуваченню ОСОБА_18 за ч.2 ст.185 КК України та складено довідку, якою встановлено, що внаслідок умисних дій позивача громадянин ОСОБА_18 безпідставно утримувався під вартою більше 2 місяців (т.1 а.с.247-248).

За наслідками вивчення та перевірки справи № 3-10113/02 про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_19 та допущених головою Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_5 порушень вимог чинного законодавства при її розгляді складено довідку, яка підписана членами робочої групи, до складу якої входила і ОСОБА_3 Робочою групою встановлено, що по одному і тому ж факту відносно однієї і тієї ж особи ОСОБА_5 винесено дві абсолютно різні постанови від 19 липня 2002 року та 24 липня 2002 року з протилежним змістом, оригінали яких знаходяться в матеріалах адміністративної справи № 3-10113/2002р ( т.2 а.с.10).

Рішенням Кваліфікаційної комісії суддів загальних судів Житомирського апеляційного округу від 4 липня 2005 року було порушено у відношенні голови (судді) Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_5 дисциплінарне провадження та рекомендовано Вищій раді юстиції України внести подання до Верховної Ради України про звільнення позивача з посади судді Рівненського міського суду Рівненської області за порушення присяги. Цим рішенням установлено перелік справ, які не розглянуті у строки визначені процесуальним законом (т.2 а.с.41-100).

Рішенням колегії Генеральної прокуратури України від 29 листопада 2005 року відзначено, що у Рівненському міському суді роками ігноруються вимоги закону при відправленні правосуддя, насамперед щодо строків проведення попереднього розгляду справ, їх призначення до розгляду (т.2 а.с.1-5).

Народний депутат України ОСОБА_20 у своєму депутатському зверненні до Голови Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 23 грудня 2003 року зазначав про те, що справи про адміністративні правопорушення у Рівненському міському суді Рівненської області розглядаються особою, який не має права на здійснення правосуддя (т.2 а.с.114-117) На такі обставини посилалися в своїх заявах суддя Рівненського міського суду ОСОБА_23. (т.2 а.с.118-119), громадське об'єднання по боротьбі з організованою злочинністю та корупцією по Рівненській області (т.2 а.с.124-128). Інформація такого змісту міститься і в статті , розміщеної ІНФОРМАЦІЯ_7 року на сайті ОРД (а.с.144-146 т.1).

До зазначеної інформації ОСОБА_3 як народний депутат України, секретар Комітету Верховної Ради України з питань правосуддя безпосередньо мала доступ.

З огляду на наведене, висловлювання ОСОБА_3 - предмет спору -, хоча і містять в собі виклад фактичних даних, проте така інформація носить узагальнюючий характер критики та оцінки дій щодо роботи окремого судового органу, а тому не може бути предметом судового захисту, зважаючи на положення Закону України «Про інформацію».

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, зробив висновки, що не відповідають встановленим обставинам, що відповідно до ст.309 ЦПК України дає підстави для скасування рішення Шевченківського районного суду м.Києва в частині задоволення позовних вимог позивача та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

В іншій частині рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, апеляційна скарга доводів щодо незаконності рішення суду в частині відмови у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди не містить.

З урахуванням наведеного, керуючись ст. ст. 303, 309, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів , -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2015 року - в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_5 до товариства з обмеженою відповідальністю «Видавничий дім «Нова інформація», ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації скасувати і в цій частині ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні цих вимог.

В іншій частині рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2015 року - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: