АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-4595/11 Головуючий в першій інстанції номер провадження 22ц/774/326/К/16 ОСОБА_1
Категорія 27 (І) Доповідач Митрофанова Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

09 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Митрофанової Л.В.

суддів: Зубакової В.П., Соколан Н.О.

при секретарі: Масловій К.В.

за участі: представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2011 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

В квітні 2010 року Публічне акціонерне товариство „ ОТП Банк (далі Банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої позовні вимоги Банк обґрунтовував тим, що 22.05.2008 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № МL-306/067/2008 від 22.05.2008 р. (далі договір) про надання ОСОБА_2 кредит на споживчі цілі в сумі 30000,00 доларів США (тридцять тисяч доларів США), що підтверджується валютним меморіальним ордером № 9 від 22.05.2008 року та валютним меморіальним ордером № 10 від 22.05.2008 року.

Відповідно до п. 3 ч. 1 кредитного договору за користування кредитними коштами встановлена плаваюча процентна ставка 4,99 % + FIDR( процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщені в Банку на строк 366 днів. З виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору).

Для забезпечення повного і своєчасного виконання зобовязань ОСОБА_2, між Банком та ОСОБА_4 був укладений договір поруки від 22.05.2008 року № SR 306/067/2008 відповідно до якого ОСОБА_4 прийняла на себе зобовязання відповідати за повне та своєчасне виконання відповідачем всіх боргових зобовязань перед Банком за кредитний договір № МL-306/067/2008 від 22.05.2008 р.

ОСОБА_2 зобовязання за кредитним договором не виконувались, у звязку із чим, станом на 19.04.2010 року, загальна сума заборгованості відповідача за кредитним договором складає 274078 грн. 92 коп. з яких :

- 228995,07 гривен сума основного боргу за кредитом;

- 29244,22 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом з 22.12.2008 р. по 30.12.2009 р.;

- 15839,61 грн. заборгованість штрафними санкціями ( пеня за прострочення виконання зобовязань за період з 22.10.2008 року по 29.04.2009 року.

У звязку з наведеним позивач просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором в сумі 274078 грн. 92 коп. та судові витрати.

Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2010 року позов Банку задоволено.

Стягнуто солідарно з відповідачів на користь Банку заборгованість за кредитним договором № МL-306/067/2008 від 22.05.2008 року в сумі 274078 грн. 92 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь Банку судові витрати по 910 грн. з кожного.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2011 року заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2010 року скасовано.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2011 року позов Банку задоволено.

Стягнуто солідарно з відповідачів на користь Банку заборгованість за кредитним договором № МL-306/067/2008 від 22.05.2008 року в сумі 274078 грн. 92 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь Банку судові витрати по 910 грн. з кожного.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати.

Зокрема, судом не враховано, що договір укладений в іноземній валюті, в той час, як національною валютою є гривня.

Суд не взяв до уваги, що після значного підвищення курсу долара США відповідно до валюти України, зобов'язання відповідача за кредитним договором зросли, що зробило неможливим його виконання.

Договір кредиту містить лише відповідальність відповідача за неналежне виконання зобов'язань. При укладанні кредитного договору, позивач включив до нього пункти, які погіршують становище відповідача, переклав на відповідача всі фінансові ризики.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22.05.2008 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № МL-306/067/2008 від 22.05.2008 р. про надання ОСОБА_2 кредит на споживчі цілі в сумі 30000,00 доларів США (тридцять тисяч доларів США) строком повернення до 22.05.2023 р., що підтверджується валютним меморіальним ордером № 9 від 22.05.2008 року та валютним меморіальним ордером № 10 від 22.05.2008 року.

Відповідно до п. 3 частини № 1 кредитного договору за користування кредитними коштами встановлена плаваюча процентна ставка 5,49 % ( с незмінним на весь строк дії кредитного договору )+ FIDR.

22.05.2008 року між Банком та ОСОБА_4 був укладений договір поруки № SR 306/067/2008 відповідно до якого ОСОБА_4 прийняла на себе зобовязання відповідати за повне та своєчасне виконання відповідачем ОСОБА_2 всіх боргових зобовязань перед Банком відповідно до кредитного договіру № МL-306/067/2008 від 22.05.2008 р. Згідно до п. 2 ст. 1 договору поруки, відповідачі несуть солідарну відповідальність.

Однак, ОСОБА_2 зобовязання за вище вказаним кредитним договором не виконує у строки, передбачені графіком погашення кредиту, кредит та проценти за його користування не сплачує, у звязку з чим, станом на 19.04.2010 року, виникла заборгованість, яка становить 274078 грн. 92 коп.

Задовольняючи позовні вимоги Банку, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для солідарного стягнення з відповідачів на користь Банку заборгованості за кредитним договором з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушення зобов'язання - це його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно положень ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Положеннями статті 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.05.2008 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № МL-306/067/2008 від 22.05.2008 р. про надання ОСОБА_2 кредит на споживчі цілі в сумі 30000,00 доларів США (тридцять тисяч доларів США) строком повернення до 22.05.2023 р., що підтверджується валютним меморіальним ордером № 9 від 22.05.2008 року та валютним меморіальним ордером № 10 від 22.05.2008 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 22.05.2008 року між Банком та ОСОБА_4 був укладений договір поруки № SR 306/067/2008 відповідно до якого ОСОБА_4 прийняла на себе зобовязання відповідати за повне та своєчасне виконання відповідачем ОСОБА_2 всіх боргових зобовязань перед Банком відповідно до кредитного договіру № МL-306/067/2008 від 22.05.2008 р. Згідно до п. 2 ст. 1 договору поруки, відповідачі несуть солідарну відповідальність.

У зв'язку з невиконанням відповідачем ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором, станом на станом на 19.04.2010 року у відповідачів наявна заборгованість розмірі 274078 грн. 92 коп. яка складається з: 228995,07 грн. - суми основного боргу за кредитом; 29244,22 грн. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом з 22.12.2008 р. по 30.12.2009 р.; 15839,61 грн. - пені за прострочення виконання зобовязань за період з 22.10.2008 року по 29.04.2009 року, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на 19.04.2010. р. (а.с.20 ).

На думку колегії суддів, зазначені суми розраховані згідно умов кредитного договору, укладеного між Банком та ОСОБА_2, та є правильними, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для їх солідарного стягнення з відповідачів на користь Банку.

Таким чином, зважаючи на неналежне виконання ОСОБА_2, як боржником, та ОСОБА_4, як поручителем, умов кредитного договору, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог Банку.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що Договір укладений в іноземній валюті, в той час, як національною валютою є гривня та на те, що договір кредиту містить лише відповідальність відповідача за неналежне виконання зобов'язань, при укладанні кредитного договору, позивач включив до нього пункти, які погіршують становище відповідача, переклав на відповідача всі фінансові ризики, колегія суддів до уваги не бере, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 192 ЦК України до грошових коштів - платіжних засобів, які використовуються на території України, окрім грошової одиниці України - гривні, віднесено також іноземну валюту. Відповідно до ч. 2 ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. А за ч. 2 ст. 524 ЦК України сторони в договорі мають право визначати грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Частина 3 ст. 533 ЦК України зазначає, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійснення розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

А ч.1 ст. 5 Декрету КМУ "Про систему валютного регулювання та валютного контролю" передбачає, що на здійснення валютних операцій НБУ видаються відповідні ліцензії. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліценції на весь період дії режиму валютного регулювання. Індивідуальні ліцензії видаються резидентам та нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банк, крім перелічених у частині першій цієї статті операцій, має право здійснювати операції з валютними цінностями. На здійснення операцій, визначених пунктами 1 - 4 частини другої статті 47 цього Закону надає дозвіл Національний банк України.

Згідно п. 5.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого Постановою Правління Національного банку України № 275 від 17 липня 2001 р., письмовий дозвіл на здійснення валютних операцій з валютними цінностями є генеральною ліцензією.

Крім того, пунктом 10 Постанови № 5 Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Отже, банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність») банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання).

Щодо вимог підпункту «в» пункту 4 статті 5 цього Декрету, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії Національного банку України на здійснення операцій щодо надання та одержання резидентами кредитів у іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то, оскільки на цей час законодавством України не встановлено термінів і сум кредитів у іноземній валюті як критеріїв їх віднесення до сфери дії режиму індивідуального ліцензування, ця норма не може застосовуватись судами.

Крім того, відповідно до вимог ст.6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, що і відбулося при укладенні кредитного договору між Банком та ОСОБА_2 та визначенні валюти договору який відповідач добровільно підписав та взяв на себе обовязок по виконанню умов договору і в тому числі обовязку про повернення банку суми кредиту та відсотків за користування кредитом в іноземній валюті доларах США, що спростовує доводи апеляційної скарги в частині відсутності у позивача права на проведення валютних операцій.

В іншій частині рішення суду не оскаржене.

Таким чином, установивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, та дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги позивачем доведені та обґрунтовані.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає рішення суду ухваленим з дотриманням норм матеріального і процесуального права, яке зміні чи скасуванню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: