РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/14095/15-ц

пр. № 2/759/656/16

16 березня 2016 року Святошинський районний суд м. Києва у складі суду: суддя Величко Т.О., при секретарі Самайда А.В.розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ПАТ "Лізінг інформаційних технологій" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ :

До Святошинського районного суду м. Києва із позовом звернувся ПАТ "Лізінг інформаційних технологій" до ОСОБА_1 про стягннення заборгованості. В обгрунтування заявлених позовних вимог позивач вказував, що18.09.2012 року ПАТ "Лізінг інформаційних технологій", який діяв на підставі довіреності №11080801 від 08.08.2011 року та ОСОБА_2 укладено Договір №120387202 про надання в оренду на умовах фінансовоголізінгу обладання Телефон мобільний HTC Desire C Black . Позиввч вказував, що відповідвач ознайомлений із Правилами отримання обладнання інших товарів та послуг в системі LeaseIT, затеверджені наказом Генерального директора ЗАТ "Лізігн ІТ від 01.02.2006 року. Позивач вказував, шо згідно умов вказаного договру відповідач зобов"язувався сплачувати платежі на загальну суму 3042,07 грн., перший платіж у розмірі 10% від загальної суми платежів, 9 платежів рівними частинами щомісячно до 20 числа кожного місяця, тобто відповідач мав сплатити 10 платежів по 304,21 грн. Позивач вказував, що відповідач свої договірні зобов"язання у повному обсязі не виконав, внаслідок чого йому нараховано плату за построчення платежу пердбачена п. 14.2 Правил та п.5.4.2. Договру, а тому йому нараховано заборгованість згідно Структури грошових нарахувань № від 18.08.2015 року за період з 01.01.2013 року по 20.07.2015 року , що складається із1825,26 грн компенація вартості наданого обладання; 21995,37 плата за прострочення щомісячних платежів та 70,00 грн. компенсація понесених витрат пов"язаних з отриманям викоання зобов"язання, а тому прость суд позов задовольнити.

В судове засідання позивач не з"явився просив розглядати справу за його відсутності, підтримав заявлені позовні вимоги на підставі поданих письмових доказів долучених до справи та просила суд позов задовольнити.

Відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи у судове засідання не з"явився, заяв про поважні причини неявки не подав, а тому суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відповідача у справі у порядку ст. 224 ЦПУ України.

Дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов»язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов»язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України).

Згідно із частиною другою ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Отже, сторони кредитного договору встановили строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі цього договору.

За змістом частини третьої ст. 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (частини перша, третя статті 264 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Судом встановлено, що відповідач не належним чином виконував умови Договору №120387202 ( а.с.6) з 01.07.2013 року, а а позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення заборгованості у вересні 2015 року, надавши розрахунок заборгованості станом на 20.07.2015 року ( а.с.15).

Оскільки умовами Договору №120387202 установлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, суд дійшов висновку, що за згідно Договору №120387202 внесення платежів мали вноситися щомісячно, т.б. загальну суму 3042,07 грн., перший платіж у розмірі 10% від загальної суми платежів, 9 платежів рівними частинами, щомісячно до 20 числа кожного місяця, тобто відповідач мав сплатити 10 платежів по 304,21 грн, т.б. початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Отже, аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, необхідно дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення сплату коштів штрафних санкцій, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно пункту 3 частини першої ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки.

Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Згідно ст. 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Ст. 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

За таких обставин включення для обрахування пені прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону.

Отже, аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивчем у справі не надано належного та обгрунтованого доказу, щодо наявної заборгованості у відповідача, із зазначенням строку або моменту вимоги, перебіг позовної давності який починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Як вбачається із матеріалів справи позивач не вказав, з якого часу у нього виникло право про стягення штрафних санкцій та за який період він стягується та про їх розмір.

Отже, аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що в разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Також позивач не надав належних та допустимих доказів про те, що відповідача було ознайомлено, саме з Правилами отриимання ІТ-обладнання інших товарів та послуг у системі LeaseIT, затеверджені наказом Генерального директора ЗАТ "Лізігн ІТ від 01.02.2006 року, оскільки у Договорі №120387202 відсутні посилання, саме на вказані Правила.

Також представник позивача не з"явився у судові засідання та не довів суду поясненнями на підставі поданих до позовної заяви доказів обгрунованість заявлених позовних вимог.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та обгрунтованими доказами та не повідомлено про підстави звільнення від доказування у порядку ст. 61 ЦПК України про розмір заборгованості ОСОБА_1 по Договор №120387202, а тому позов не доведений та задоволенню не підлягає.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 6, 11, 14, 15, 16, 525, 526, 610, 611, 629 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 208-210, 212-218,224,228, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Святошинський районний суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі відсутності осіб, які брали участь у справі протягом десяти днів з часу отримання копії рішення суду.

Суддя: Т.О. Величко