Справа № 466/8856/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2016 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Невойта П.С.

при секретарі с/з ОСОБА_1

за участю представників ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові у залі суду позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-

у с т а н о в и в :

22.10.2015 р. ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5М, третя особа ОСОБА_6 про Визнання ОСОБА_5 таким, що втратив право користування квартирою № 19 в будинку № 4 по вул. О.Кошиця в м. Львові та стягнення судових витрат. В судовому засіданні 02.12.2015 року ОСОБА_6 було залучено в якості третьої особи.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 11 червня 2013 року він набув права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування. Попередній власник, ОСОБА_5, досі не змінив місця своєї реєстрації, хоча вже сім-вісім років не мешкає в даній квартирі. Відповідач мешкає без реєстрації за іншою адресою. Такими діями ОСОБА_5 порушує право власності на квартиру позивача, оскільки обтяжує його правом свого проживання. На вимогу ОСОБА_4 змінити місце реєстрації відповідач не реагує.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2, який діє на підставі договору про надання правової допомоги № б/н від 20.10.2015 р. та свідоцтва № 1375 від 16.07.2008 року повністю підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_3, який діє на підставі договору про надання правових послуг № 29 від 11.08.2015 р. та свідоцтва № 970 від 17.03.2004 року будучи в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили.

Третя особа ОСОБА_6 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили.

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, третьої особи, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що спірним жилим приміщенням є квартира № 19 на вул. О.Кошиця, 4 у м. Львові.

Позивач являється власником 2/4 частини квартири № 19 за адресою м. Львів, вул. О.Кошиця, буд. 4 на праві приватної спільної часткової власності на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_7, реєстраційний номер 439, виданий 11.06.2013 року (а.с.3).

На даний час у квартирі зареєстровано чотири особи - ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_8 та ОСОБА_5, що підтверджується довідкою форми №2 ЛКП "Варшавське-407" № 4203 від 30.07.2015 р. (а.с.3 на звор.).

Відповідач ОСОБА_9 є батьком ОСОБА_6, колишньої дружини ОСОБА_4, який

був зареєстрований у спірній квартирі 13.04.1990 року та володів 1/4 часткою квартири до 10 червня 2013 року, коли згідно договору дарування № 435 подарував належну йому частину квартири своїй дочці ОСОБА_6 (а.с.27).

05 серпня 2010 року ОСОБА_5 та ОСОБА_10 розірвали шлюб, згідно свідоцтва серії 1-СГ № 065959, актовий запис 212.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо) у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно із ч. 3 ст. 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування ним інакше, як з підстав, передбачених законом.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 156 Житлового кодексу України, члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Частиною 4 статті 156 Житлового кодексу України передбачено, що до членів сім"ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині 2 статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Відповідно до ч. 2 ст. 64 Житлового кодексу України до членів сім"ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім"ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Статтею 157 Житлового кодексу України передбачено, що членів сім"ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 цього кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Згідно із п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" при вирішенні справ про виселення на підставі ст.. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Як вбачається з письмових матеріалів справи та досліджених судом доказів, між сторонами виникла конфліктна ситуація щодо проживання та користування спірною квартирою, між ними постійно виникають непорозуміння, що зазначено в поясненнях ОСОБА_5 та заяві ОСОБА_6

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підстав яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів висновків експертів.

Частиною 1 статті 58 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом встановлено, що станом на час розгляду справи співласниками спірної квартири є позивач та його колишня дружина у рівних частках. Учасники не заперечили того, що між співласникам у встановленому порядку не визначений порядок користування квартирою. На даний час співвласник ОСОБА_6 заперечує щодо заявленого позову.

Наявність конфліктної ситуації, що виникла між сторонами, не є підставою для виселення відповідача із квартири.

А тому у задоволенні позовних вимог повинно бути відмовлено.

Оскільки у позовних вимогах відмовлено, то не підлягають до стягнення на користь позивача і судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 169, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

у позові ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області через Шевченківський районний суд м.Львова шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя ОСОБА_11