АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 534/1927/15-ц Номер провадження 22-ц/786/469/16Головуючий у 1-й інстанції Окунь Т.В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі: головуючого судді: Карпушина Г.Л.; суддів: Одринської Т.В., Винниченка Ю.М. , при секретарі: Рибак О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 16 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Заявлені позовні вимоги мотивували тим, що відповідач ухиляється від виконання передбаченого законом обовязку щодо утримання дитини.

Рішенням Комсомольського міського суду від 16 грудня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі ? частини від всіх видів заробітку, але не менше встановленого законом мінімального розміру аліментів на одну дитину, щомісячно, починаючи з 20.08.2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання

З даним рішенням суду не погодилась позивач ОСОБА_2 та подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 16 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, стягнувши з відповідача ОСОБА_3 на її користь аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, але не менше встановленого законодавством мінімуму, з дня подачі позовної заяви про стягнення аліментів.

Також, прохала стягнути з відповідача на її користь понесені нею витрати на правову допомогу, які повязані з розглядом справи у суді першої інстанції в сумі 500 грн. та витрати за надання правової допомоги по складанню апеляційної скарги у розмірі 500 грн., на підтвердження чого надала квитанції. Вважає, що рішення місцевого суду є незаконним, необґрунтованим та невмотивованим, а також таким, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Також посилається на те, що судом не зясовано всіх обставин справи, що мають значення для вирішення даного спору.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що сторони періодично проживають однією сімєю без реєстрації шлюбу. Мають спільну неповнолітню дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.9), запис про батька в свідоцтві про народження якого зроблений у відповідності до положень ст. 126 СК України.

Відповідач є повнолітньою, працездатною особою, офіційно працевлаштований та отримує заробітну плату. Інших осіб на утриманні не має, даних про незадовільний стан здоровя останнього матеріали справи не містять.

Малолітній син сторін, проживає та перебуває на утриманні позивачки, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Даних про наявність у позивача потреб на утримання малолітнього сина, які перевищують рівень достатніх загальноприйнятих вимог та викликані його станом здоровя, чи іншими обставинами, матеріали справи не містять.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2, та вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд першої інстанції, з урахуванням всіх обставин, в т.ч. матеріального становища відповідача, зокрема розміру його доходу, та розміру отримуваної позивачем соціальної допомоги на дитину, яка з її слів становить 860 грн. на місяць, що не заперечується відповідачем, а тому виходив з того, що розмір аліментів на утримання дитини має становити ? частку усіх видів доходу відповідача, що з врахуванням потреб дорослої, працюючої людини, цілком відповідатиме інтересам дитини, і буде достатнім для її матеріального забезпечення та задоволення її розумних потреб.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду та вважає, що він зроблений на підставі повного, всебічного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів, доводів та заперечень сторін, яким дана відповідна правова оцінка.

Статтями 8, 11 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що батько та мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Окрім того, ратифікувавши у 1991 році Конвенцію про права дитини 1989 року, Україна прийняла на себе міжнародно-правові зобов`язання по здійсненню міжнародних стандартів прав дитини, відповідно з якими вона повинна забезпечити добробут, охорону здоров`я, житло, освіту для кожної дитини без будь-якої дискримінації, забезпечити якнайкраще здійснення інтересів і прав дитини в усіх сферах суспільного життя. Норми цієї Конвенції, відповідно до ст.9 Конституції України 1996 р., діють як складова національного законодавства України з 27 вересня 1991 року, тобто з часу її ратифікації Україною.

Відповідно до ст. ст. 180-181 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у разі недосягнення згоди між батьками щодо їх участі у витратах на утримання дитини, суд своїм рішенням визначає розмір аліментів на утримання дитини.

Зі змісту зазначених норм закону вбачається, що обовязок по утриманню дитини є рівною мірою обовязком як матері, так і батька. Причому обовязком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Достатність рівня забезпечення дитини оцінюється виходячи з участі в цьому обох батьків, частка яких є рівноцінною.

Згідно положень ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд врахувавши всі обставини, судову практику, прийшов до обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на утримання їх неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно.

Відповідно до пунктів 17, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК ) і виплачуються щомісячно. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

За змістом ст. 192 СК України у системному зв'язку із положеннями ст. 182 СК України при вирішенні питання про зміну розміру аліментів, що стягуються на користь неповнолітньої дитини, суд зобов'язаний дотримуватися справедливого балансу інтересів обох сторін та виходити з пріоритету інтересів дитини. З цією метою необхідно врахувати всі істотні обставини.

Колегія суддів вважає, що вирішуючи даний спір, місцевий суд правильно з'ясував обставини справи, всебічно та об'єктивно перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані ними докази, дав їм належну оцінку та постановив законне й обґрунтоване рішення з правильним застосуванням норм матеріального права.

Доводи апелянта, щодо неврахування судом положень ст. 48 Конституції України, ст. 182 СК України та міжнародних правових актів, при визначені розміру аліментів, є необґрунтованими та не можуть братися до уваги, оскільки вони не мають належного документального підтвердження. Це при тому, що у позивача залишається право на утримання з відповідача коштів в порядку передбаченому ст.185 СК України у вигляді додаткових витрат та в порядку передбаченому ст. 84 СК України.

Доводи апелянта щодо порушенням судом першої інстанції процесуальних норм та процесуального порядку розгляду справи, на думку колегії суддів, є не достатньо обґрунтованими, мають субєктивний характер, і в силу ч.3 ст. 309 ЦПК України не можуть бути підставою для скасування чи зміни рішення.

Доводи апелянта, щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат понесених нею на правову допомогу не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Відповідно до розяснень, які містяться в п.48 Постанови № 10 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Так, дійсно в матеріалах справи є оригінали квитанцій від 20 серпня 2015 року та від 13 грудня року про оплату адвокату ОСОБА_6 за надання правової допомоги по складанню та підготовці позову про стягнення аліментів на неповнолітню дитину у розмірі 500 грн. та за надання правової допомоги по складанню апеляційної скарги у розмірі 500 грн., проте відсутній відповідний розрахунок та доказів понесених витрат в зазначеній сумі.

Колегія суддів вважає, що вирішуючи даний спір, місцевий суд правильно зясував обставини справи, всебічно та обєктивно перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані ними докази, дав їм належну оцінку та постановив законне й обґрунтоване рішення з правильним застосуванням норм матеріального права.

Тому, враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вони не підлягають.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити .

Рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 16 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя: /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_7 /підпис/ ОСОБА_8

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1

З оригіналом згідно: