Справа № 158/2219/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Пономарьова О.М.
Провадження № 22-ц/773/561/16 Категорія: 53 Доповідач: Карпук А. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів - Стрільчука В.А., Бовчалюк З.А.,

секретар Вергун Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіаль» про встановлення факту перебування у трудових відносинах, зобов'язання внести відповідні записи до трудової книжки та стягнення невиплаченої заробітної плати за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 подану від його імені представником ОСОБА_3 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 19 лютого 2016 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 19 лютого 2016 року в задоволенні вказаного позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 від імені позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить вказане рішення скасувати та ухвали нове, яким позов задовольнити.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з таких підстав.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На думку колегії суддів, рішення суду таким вимогам відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову про встановлення факту перебування в трудових відносинах, зобов'язання вчинити дії та стягнення невиплаченої заробітної плати, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з недоведеності позивачем заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтею 24 КЗпП у редакції, чинній станом на 01.01.2011 року, встановлено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. При укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказу чи розпорядження не було видано, але працівника фактично було допущено до роботи.

Судом першої інстанції встановлено, що наказ про прийняття позивача на роботу в період з січня по вересень 2011 року на підприємстві не видавався, будь-які нарахування заробітної плати (винагороди) та утримання податків з таких сум підприємством щодо позивача не здійснювалися.

Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не подано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту звернення з письмовою заявою про укладення трудового договору, передачі трудової книжки, а також фактичного допуску до роботи на посаду майстра з різки лісу за розпорядженням чи з відома роботодавця, отримання систематично щомісячно оплати праці в розмірі 1500 грн., а відтак останнім не доведено факту перебування з відповідачем у трудових відносинах.

Наведені в апеляційній скарзі доводи про розгляд справи понад установлений законом строк не впливають на правильність прийнятого рішення. До того ж, причиною тривалого розгляду справи стало відкладення її розгляду на підставі заяви представника позивача ОСОБА_3 від 17.12.2015 року (а.с.20), а також задоволення судом клопотання цього ж представника про витребування доказів, що потягло за собою оголошення перерви у судовому засіданні 22.01.2016 р.(а.с.60).

На виконання вимог статтей 58, 59 ЦПК України щодо допустимості та належності доказів, судом долучено до матеріалів справи копії рапортів, нарядів-актів та відповідно до ст.64 ЦПК України в оригіналі досліджено ці докази , підшивку оригіналів надіслано апеляційному суду разом з цивільною справою (а.с.97), тому доводи представника позивача про долучення до матеріалів справи ксерокопій документів невстановленого походження є безпідставними. Інші докази - накази, штатний розпис скріплені мокрою печаткою підприємства, їх зміст не викликає у суду сумніву, а у судовому засіданні позивач та його представник не подали наказів іншого змісту, не повідомили про існування наказів іншого змісту, та не клопотали перед судом надання оригіналів відповідно до вимог ч.2 ст.64 ЦПК України.

Суд обґрунтовано прийняв до уваги пояснення представника відповідача про те, що керівник підприємства ніколи не допускав до роботи ОСОБА_2 та що позивач не працював на підприємстві, оскільки вони об'єктивно підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами. Зокрема штатним розписом працівників ТзОВ «Сіаль» підтверджується, що станом на 01.01.2011 року у товаристві працювало п'ятеро осіб. Серед п"яти штатних посад - одна посада майстра лісу, на якій працював ОСОБА_5, що стверджується також записом у трудовій книжці цього працівника. Посада майстра з різки лісу, з якою позивач пов'язує вимогу про встановлення факту перебування у трудових відносинах, штатним розкладом ТзОВ «Сіаль» у 2011 році не передбачена (а.с.35).

Відповідно до наказу № 45 від 01.11.2010 року ОСОБА_5 був затверджений відповідальним по техніці безпеки і охорони праці. З технічного запису судового засідання вбачається, що указаний свідок ствердив, що це він запросив ОСОБА_2 на роботу, а на підтвердження своїх показань про роботу позивача на підприємстві, указав про проведення інструктажу з ОСОБА_2 При цьому зазначив, що журнал зберігається у нього вдома ( 14.29.41 хвилина судового засідання 22.01.2016 року на носії технічного засобу фіксування судового процесу). Однак, у зв'язку з відсутністю, цей журнал не наданий суду.

В той час, як позивач просив встановити факт перебування у трудових відносинах на посаді майстра з рубки лісу, свідок ствердив, що останній працював трактористом та лісорубом .

Суд не взяв до уваги показань свідка ОСОБА_6 так як він лише протягом двох місяців з 12.05.2011 року по 13.07.2011 року проходив стажування, а стверджуючи про перебування ОСОБА_2 у трудових відносинах, не вказав ні займаної посади позивача, ні періоду його роботи, ні дати прийняття на роботу та дати звільнення, ні порядку оплати виконуваної ним роботи тощо. Стверджуючи наведене він не повідомив, хто саме допускав до роботи позивача.

12.01.2016 року позивач ОСОБА_2 пояснив, що трудову книжку, у якій не внесені будь-які записи про роботу у ТзОВ «Сіаль», забрав у роботодавця ще коли працював, оскільки записи в трудові книжці не були йому потрібні у зв'язку з призначенням пенсії по інвалідності (10.17.03 хвилина судового засідання 12.01.2016 року на носії технічного засобу судового процесу). Представник позивача ОСОБА_3 у судовому засіданні 12.01.2016 року пояснив, що на початку липня 2011 року керівник підприємства повернув позивачеві трудову книжку (10.28.00 хвилина судового засіданні 12.01.2016 року на носії технічного засобу фіксування судового процесу). Наведеним спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що у рішенні суду описані обставини про повернення трудової книжки, про які позивач не повідомляв.

У позовній заяві ОСОБА_2 указував на те, що факт його роботи до вересня 2011 року може підтвердити свідок ОСОБА_1 Однак, з наказу № 12 від 01.09.2011 року вбачається, що останній був прийнятий на роботу охоронцем лише з 01.09.2011 року, тому обставини, на які посилається позивач йому невідомі (а.с. 47).

За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про недоведеність позивачем факту перебування у трудових відносинах з ТзОВ «Сіаль» та у зв'язку з цим відмовив у задоволенні позову.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для скасування рішення суду першої інстанції, яке постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 303, 304, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 подану від його імені представником ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 19 лютого 2016 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді