САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/2303/15-ц
Провадження №2/726/56/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

26.12.2016 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівців у складі: головуючого судді Байцар Л. В., при секретарях Житарь С.А., Чайка С.В., за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» про захист прав споживача,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до ПАТ «Альфа Банк» про захист прав споживача.

В позові посилається на те, що у липні 2015 року ПАТ «Альфа-Банк», звернулось до нього з позовом до Садгірського районного суду м.Чернівці, який був повернутий позивачу у зв'язку з третейською угодою, а провадження по справі № 726/1688/15-ц провадження №2 /726/402/15 закрито, в якому заявляло, що 29.05.2008 року ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 уклали кредитний договір №800004067 відповідно до якого він отримав кредит в сумі 180000 дол. США. ПАТ «Альфа-Банк» заявляло в позові, що свої зобов'язання виконало повністю та надало кредит, на підтвердження чого надало виписку з особового рахунку. Проте, він не виконує свої зобов'язання належним чином й на їх думку станом на 24.06.2015 року має прострочену заборгованість за кредитом -104964,28 дол. США, за відсотками 7 235,53 дол. США, пені 10 947,86дол.США, що просили з нього стягнути.

Вказує на те, що до позову ПАТ «Альфа-Банк» надав суду розрахунок заборгованості, не підтверджений жодним первинним бухгалтерським документом. Проте, позивач, розглянувши розрахунок заборгованості, вважає, що з такими заявами та висновками ПАТ «Альфа-Банк» погодитись не можливо, оскільки відповідач проводить абсолютно не вірні підрахунки як погашення заборгованості так і нарахування відсотків, чим порушує його права як споживача банківських послуг, оскільки, на його думку, відповідач застосовує нечесну підприємницьку практику, а саме оману та обрахунок позивача, що заборонено нормами Закону України «Про захист прав споживачів». Дана нечесна підприємницька практика, омана та обрахунок виявляється в наступному: розглянувши розрахунок відповідача, що був наданий суду й додаток №1 «Графік погашення» до кредитного договору, що був узгоджений та підписаний сторонами можна побачити, що банк не вірно, протягом всього часу дії кредиту, нараховує позивачу платежі, які не відповідають умовам кредитного договору, що був узгоджений сторонами.

Крім цього вказує на те, що зовсім різні цифри відповідно нараховуються банком на погашення й «тіла» кредиту, що не відповідає графіку погашення. Для повного висновку. У відповідача постійно існує «збій» нарахованих платежів, що не відповідає сумам визначеного сторонами графіку погашення заборгованості. Фактично відповідач в односторонньому порядку змінює умови договору та здійснює розрахунки та нарахування сум платежів на власний розсуд, хоча сторонами за договором був узгоджений відповідний порядок погашення заборгованості відповідними сумами.

Крім того посилається на те, що, в розрахунку заборгованості зазначена відсоткова ставка з 29.08.2008 року -17% річних. Звідки це взяв банк йому невідомо, адже сторонами ніяк не узгоджувалась така процентна ставка. До того, відповідач з моменту підписання кредитного договору в додатку №1 вже ввів в оману позивача стосовно платежів по процентам.

Просить захистити його права, як споживача шляхом визнання недійсним додатку №1 «Графік погашення заборгованості» до кредитного договору №800004067 від 29.05.2008 року, що був укладений між ЗАТ «Альфа Банк» та ОСОБА_2 Зобов'язати ПАТ «Альфа-Банк» здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором за кожний період нарахування платежів та за кожний період сплати заборгованості з моменту укладення кредитного договору та у відповідності до визначеної сторонами процентної ставки 13,8% річних та нового узгодженого сторонами графіку погашення.

Стягнути на його користь з ПАТ «Альфа-Банк» судові витрати.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав та надав суду пояснення згідно позовних вимог, просив його задовольнити в повному обсязі. Не заперечує проти заочного розгляду справи.

Зі згоди представника позивача суд може ухвалити заочне рішення по справі на підставі наявних у справі доказів що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, з невідомих суду причин, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи.

Заслухавши доводи представника позивача, дослідивши письмові докази у справі суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Судом встановлено, що 29.05.2008 року між позивачем ОСОБА_2 та Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» було укладено кредитний договір № 800004067 від 29.05.2008 року банк зобов'язався надати позичальнику кошти в сумі 180 000 доларів США, а боржник зобов'язався в порядку, передбаченому кредитним договором, повернути кредит, сплатити відсотки, комісії за користування кредитними коштами відповідно до умов договору. Свої зобов'язання за кредитним договором банк виконав, що не заперечується самим позивачем. У додатку №1 Графік погашення заборгованості, визначення сукупної вартості кредиту, зазначені помісячно платежі з повернення кредиту, сплати відсотків, страхових платежів, загальна їх сума та сукупна вартість кредиту.

26.08.2014 року між позивачем ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» було укладено договір про внесення змін і доповнень №1 до кредитного договору № 800004067 від 29.05.2008 року, згідно якого позивач погодився з новими умовами кредитного договору.

Позичальником отримано інформацію відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Таким чином судом встановлено, що при укладанні кредитного договору сторони погодили умови договору, позивач ознайомлений і погоджується з договірними умовами споживчого кредитування.

З встановленого вбачається, що доводи позивача відносно того, що його було введено в оману ненаданням повної та достовірної інформації по кредиту не відповідають дійсності.

З встановлених фактів вбачається, що спірні правовідносини є цивільними і врегульовані ст.ст. 203, 230, 638, 533, 1054 ЦК України, ст.ст. 1, 11, 15, 21, Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч.1 ст. 638 та ст.1054 ЦК України істотними умовами кредитного договору є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір і порядок нарахування та виплати процентів, відповідальність сторін.

Із змісту оспорюваного кредитного договору вбачається, що вказані в ЦК України, умови договором передбачені і погоджені сторонами.

Відповідно до ст.ст. 203, 215 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. В іншому випадку правочин може бути визнаний судом недійсним.

Пункт 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочину недійсним» №9 від 06.11.2009 року вказує на те, що наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Відповідно до п.3 ст.3 та ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості, позивач був вільним у виборі, як фінансової установи, так і валюти кредитування.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції; споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; нечесна підприємницька практика - будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав'язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою.

Відповідно до ч.6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Суб'єкти господарювання, їх працівники несуть відповідальність за нечесну підприємницьку практику згідно із законодавством.

Позивач, звертаючись до суду із даним позовом, вважає, що оспорюваний договір в своїх умовах свідомо порушує принцип рівності сторін договору, на шкоду споживача послуг, оскільки банк попри чисельні обов'язки покладені на позивача, взяв на себе лише обов'язок надання кредиту; при цьому при укладенні оспорюваного договору застосовує нечесну підприємницьку практику, оману, стосовно сум кредиту, щомісячних платежів, процентів за кредитом, математичний обман, обмежено право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну реальну заборгованість.

Разом з цим, оскільки під час розгляду справи було встановлено, що відповідно до кредитного договору сторони погодили умови договору, позивач ознайомлений і погоджується з договірними умовами споживчого кредиту, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження доводи позивача про те, що відповідачем при укладенні кредитного договору були порушені зазначені права позивача на отримання повної та достовірної інформації щодо умов кредитування відповідно до вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім того позивачем не доведено, що при укладенні кредитного договору та під час строку дії кредитного договору дії відповідача містили ознаки нечесної підприємницької діяльності.

Відтак позивач не довів наявності підстав для визнання кредитного договору з судом недійсним, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків , встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» про захист прав споживача за недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 1, 5, 22 Закону України «Про захист прав споживачів»ст.ст. 10, 11, 60, 152, 208, 209, 212, 214-215, 218, 224-226, суд, -

ВИРІШИВ :

У позові ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» про захист прав споживача відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернівецької області, через Садгірський районний суд м. Чернівці шляхом подачі апеляційної скарги протягом в 10-ти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-ти з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий суддя ОСОБА_3