Справа № 527/1140/14-ц
провадження 2-п/527/3/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2016 року Глобинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючої - судді Марущак Р.М.

при секретареві - Таранець Л.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Глобине цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом, в якому прохає стягнути з відповідача ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором в сумі 14896 грн. 31 коп. та понесені судові витрати .

Свої вимоги мотивував наступним. Відповідно до укладеного договору б/н від 20.10.2005 року ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 2850 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом за ставкою 36,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява, Умови надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та ОСОБА_2, складають Договір між ним та банком, що підтверджується його підписом у заяві.

Взяті на себе зобов»язання ОСОБА_1 не виконує.

Станом на 31.03.2014 року заборгованість відповідача перед банком складає 14896,31 грн., з якої:

- 2447,20 грн. заборгованість за кредитом;

- 11263,57 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом;

а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 685,54 грн. штраф (процентна складова).

Заочним рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 30 грудня 2014 року даний позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»: 14896 грн. 31 коп. - заборгованість по кредитному договору; 243 грн. 60 коп. у відшкодування судових витрат.

Ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області від 5 травня 2016 року, постановленою на підставі заяви відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення, назване судове рішення від 30 грудня 2014 року у справі № 527/1140/14-ц скасовано та призначено до розгляду в загальному порядку.

У судове засідання представник позивача не з»явився. Належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. В заяві на адресу суду прохав розглянути справу без його участі, вказав, що позов підтримує, згоден на ухвалення заочного рішення у справі в разі неявки відповідача.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з»явився. Належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутності в зв»язку з виїздом за кордон. Вказав, що свою попередню заяву про застосування позовної давності підтримує повністю. Прохав приєднати до справи в якості доказу картку Приватбанку № 276667, строк дії якої закінчився в дев»ятому місяці 2008 року. В письмовому запереченні на позов, яке направлялося раніше, звертав увагу на те, що позивач не підтвердив факт надання кредитних грошових коштів відповідним платіжним документом, а розрахунок заборгованості, оформлений банком-позивачем неналежно : без зазначення прізвища уповноваженої особи, яка його склала та печатки банку, що не відповідає нормативним вимогам щодо оформлення документів, закріплених в ДСТУ 4163-2003 «Вимоги до оформлення документів», затверджених наказом Держспоживстандарту України № 55 від 17.04.2003 року.

Суд, дослідивши надані письмові докази, встановив, що відповідно до договору б/н від 20.10.2005 року , укладеного між ЗАТ «КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Приватбанк», та фізичною особою ОСОБА_1, останній отримав кредит у розмірі 2850 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00 % річних (3% в місяць) на суму залишку заборгованості за кредитом.

В заяві позичальника було зазначено, що строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки, а погашення заборгованості по кредитному ліміту може проводитися шляхом внесення коштів на карту клієнтом , так і шляхом списанням банком коштів з дебетної карти (номер карти не вказано). Порядок платежу в заяві ОСОБА_1 від 20.10.2005 року не деталізовано (його розмір, до якої дати має бути внесений).

Позивач такі докази суду також не надав.

Позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява, Умови надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та ОСОБА_2, складають Договір між ним та банком, що підтверджується його підписом у заяві.

На виконання умов договору ОСОБА_1А, було видано платіжну картку Приватбанку № 276676, про що названим банком зроблено відповідну відмітку в заяві позичальника.

Позивач направив до суду оригінал названої банківської картки. Він досліджений судом. На картці вказаний строк її дії до 9 місяця 2008 року.

Згідно розрахунку, наданого позивачем, станом на 31.03.2014 року заборгованість відповідача перед банком складає 14896,31 грн., з якої: 2447,20 грн. заборгованість за кредитом, 11263,57 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 685,54 грн. штраф (процентна складова).

З наданого розрахунку заборгованості вбачається, що постійна прострочена заборгованість по кредиту в сумі 2447.20 грн. виникла, починаючи з 29.04.2011 року.

Приватбанк звернувся до суду 15.05.2014 року. Відповідач надав суду заяву про застосування позовної давності.

Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства та у встановлені договором строки.

Ст. 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

За приписом ч.1 ст. 546, ст. 549 ЦК виконання зобов»язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов»язання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. За ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання. За ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов»язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором.

Згідно ч.1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов»язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

За вимогами ст.ст. 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті (ч.2 ст. 27 ЦПК України).

Як роз'яснено у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» , встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Згідно пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці.

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 19 березня 2014 року, справа № 6-14цс14, і вона є обов»язковою для судів.

Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом строку виконання, тобто після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст. 261 ЦК України).

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу і до трьох років з часу закінчення дії строку картки.

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно і ін.).

Платіжна картка Приватбанку № 276676, видана ОСОБА_1, має строк дії до 09/08 (кінцевий строк погашення кредиту). До суду ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся лише 4.08.2015 року, тобто поза межами строку трьохрічної позовної давності.

Докази перевипуску і передачі картки відповідачеві з новим строком, докази переривання перебігу позовної давності, укладення додаткового договору з позичальником зі зміненими умовами, поважності причини пропуску позовної давності в матеріалах справи відсутні. Такі докази позивач в установлений законом строк не надав. Крім цього, наявність у позичальника на руках оригіналу платіжної картки, якраз і є доказом того, що інша йому не видавалася, тому ні про яку пролонгацію кредиту за таких умов не йдеться. Тому суд досить критично сприйняв розрахунок заборгованості позивача, починаючи з жовтня 2008 року і до 31.03.2014 року, через відсутність доказів наявності в цей період будь-яких договірних відносин між сторонами і його до уваги не взяв.

Також судом, через ненадання позивачем відповідних доказів, не встановлено збільшення строку позовної давності за домовленістю сторін.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про пропущення ПАТ КБ «Приватбанк» строку позовної давності і вбачає підстави для відмови у задоволенні позову

Через відмову в задоволенні позову, судові витрати, понесені ПАТ КБ «Приватбанк» при зверненні до суду, не підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 253-258,261,266, 526, 530, 546, 549, 610, 611, 6 625, 1049, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 27, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Р. М. Марущак