Провадження № 2/201/773/2016р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2016р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Ткаченко Н.В.

при секретарі - Габрінець І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» (третя особа ОСОБА_2 України) про зобовязання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

04.09.2015р. представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» (третя особа НБУ) про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити дії (а.с. № 2-6).

В подальшому, 02.02.2016р. представником позивача було змінено підстави позовних вимог (а.с. № 62-67).

В обґрунтування позовних вимог, представник позивача ОСОБА_3 (діє на підставі довіреності від 12.06.2014р. - а.с. №22) в позовній заяві з урахуванням змін від 02.02.2016р. посилався на те, що 07.03.2008р. між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту. 26.08.2015р. позивач та його представник надіслали запит до банку стосовно надання певної інформації. 08.09.2015р. банк надіслав на адресу позивача відповідь, згідно якої частково надав витребувану інформацію та документи. З огляду на те, що відповідь банка неповна, то представник позивачки просив зобовязати відповідача надати інформацію, що є банківською таємницею, а саме: повідомити чи передавались права кредитора по кредитному договору третім особам, якщо передавались, то направити правові підстави такої передачі; надати інформацію стосовно: суми погашеного кредиту; суми нарахованих відсотків (комісії); суми сплачених відсотків (комісії); суми нарахованих (з розрахунком) і сплачених штрафних санкцій; сальдо розрахунків на дату надання інформації; надати інструкцію про кредитування, що діяла на дату підписання спірного правочину; підтвердити повноваження особи, що підписала кредитний договір від 07.03.2008р. від імені банку; повідомити чи направлялась заявка про продаж на Міжбанківській валютній біржі доларів США в сумі 14 894,30дол.США від позичальника через ПАТ КБ «ПриватБанк» на купівлю української гривні. Якщо направлялась заявка про продаж на Міжбанківській валютній біржі доларів США, вказати по якому курсу була проведена продаж валюти на гривню, яка була знята комісія і скільки коштів зараховано в гривні після продажу вказаної суми валюти; повідомити номер валютного рахунку на який банк зарахував 14 894,30 дол. США кредитних коштів, надати копії меморіальних ордерів та/або платіжних доручень та/або заяви на видачу готівки на оплату 14 894,30дол.США від 07.03.2008р. на споживчі цілі.

02.02.2016р. на адресу суду надійшла заява представника позивача - ОСОБА_3Ю про розгляд справи 04.02.2016р. за його відсутності та без участі позивача (а.с. № 50). Станом на час судового розгляду справи 15.03.2016р. будь-яких заяв (клопотань) від позивача та його представника до суду не надійшло.

Представник відповідача ОСОБА_4 (діє на підставі довіреності від 06.08.2014р. - а.с. № 55), в наданих суду 15.03.2016р. запереченнях просила відмовити в задоволені позову в повному обсязі, посилаючись на те, що банком була надана позивачу витребувана інформація, що підтверджується відповіддю від 26.08.2015р. В межах Закону України «Про банки та банківську діяльність» банк надав представникові позивача відповідь та документи. Представник відповідача вважала, що позивачем обрано невірний спосіб захисту своїх прав. Вважаючи, що з боку банку не було жодних порушень, представник відповідача просила відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі (а.с. № 78-80).

В наданій суду 15.03.2016р. заяві, представник відповідача ОСОБА_5 (діє на підставі довіреності від 03.12.2014р. - а.с. № 94), просила розглядати справу в судовому засіданні за її відсутності та без фіксування процесу технічними засобами (а.с. № 93).

Представник третьої особи - НБУ - в судове засідання не зявився, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи є поштові повідомлення (а.с. № 52, 77). 04.02.2016р. до суду надійшла заява представника ОСОБА_6 (діє на підставі довіреності від 05.01.2016р. - а.с. № 57) про розгляд справи, призначеної на 04.02.2016р. без його участі (а.с. № 56). Про причини неявки в судове засідання 15.03.2016р. суд не сповістив.

За таких обставин, суд вважає за можливе на підставі ст. 169, ч. 2 ст. 197 ЦПК України розглядати справу за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами.

Враховуючи, що відповідач надав суду свої заперечення, які будуть враховані при розгляді справи поряд з іншими доказами та обставинами, суд вважає за можливе ухвалити по справі рішення на загальних підставах, встановлених ЦПК України.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає за можливе в задоволені позову відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що 07.03.2008р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» (до зміни найменування в 2009р. банк був ЗАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № SUH2GK (а.с. № 84-88).

Дані обставини визнані сторонами, встановлені рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.02.2016р. (а.с. № 82-83), а тому відповідно до ч. 1,3 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

26.08.2015р. представник позивача ОСОБА_3 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з вимогою про надання інформації стосовно ОСОБА_1, а саме, просив повідомити чи передавались права кредитора по кредитному договору третім особам, якщо передавались, то направити правові підстави такої передачі; надати інформацію стосовно: суми погашеного кредиту; суми нарахованих відсотків (комісії); суми сплачених відсотків (комісії); суми нарахованих (з розрахунком) і сплачених штрафних санкцій; сальдо розрахунків на дату надання інформації; надати інструкцію про кредитування, що діяла на дату підписання спірного правочину; підтвердити повноваження особи, що підписала кредитний договір від 07.03.2008р. від імені банку; повідомити чи направлялась заявка про продаж на Міжбанківській валютній біржі доларів США в сумі 14 894,30дол.США від позичальника через ПАТ КБ «ПриватБанк» на купівлю української гривні. Якщо направлялась заявка про продаж на Міжбанківській валютній біржі доларів США, вказати по якому курсу була проведена продаж валюти на гривню, яка була знята комісія і скільки коштів зараховано в гривні після продажу вказаної суми валюти; повідомити номер валютного рахунку на який банк зарахував 14 894,30 дол. США кредитних коштів, надати копії меморіальних ордерів та/або платіжних доручень та/або заяви на видачу готівки на оплату 14 894,30дол.США від 07.03.2008р. на споживчі цілі (а.с. № 90-91).

До матеріалів цивільної справи, представник позивача в якості доказів надав копію запиту разом із копією квитанції про відправку (а.с. № 90-91).

В подальшому, після зміни підстав позовних вимог 04.02.2016р., представником позивача було надано в якості доказів відповідь банку № 20.1.0.0.0/7-15093/3576 від 08.09.2015р.

Згідно відповіді банку від 08.09.2015р. № 20.1.0.0.0/7-150903/3576, банком було надано інформацію на запит представника позивача, зокрема, повідомлено, про те що відступлення права вимоги за договором від 07.03.2008р. не проводилось, надано розяснення щодо можливості отримання виписки за договором, підтверджено повноваження особи, що підписала від імені банку договір від 07.03.2008р., надано меморіальний ордер та інш. (а.с. № 68).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність», інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею. Банківською таємницею, зокрема, є: відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у ОСОБА_2 банку України; операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди; фінансово-економічний стан клієнтів; системи охорони банку та клієнтів; відомості стосовно комерційної діяльності клієнтів чи комерційної таємниці, будь-якого проекту, винаходів, зразків продукції та інша комерційна інформація.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність», інформація щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками: на письмовий запит або з письмового дозволу відповідної юридичної чи фізичної особи; за рішенням суду.

Відповідно до п. 3.1. Постанови Правління НБУ «Про затвердження Правил зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці» від 14.07.2006р. № 267, письмовий запит та/або дозвіл клієнта про розкриття інформації, що містить банківську таємницю і власником якої є такий клієнт, складається за довільною формою. Письмовий запит (дозвіл) фізичної особи - клієнта банку має бути підписаний цією особою. Її підпис має бути засвідчений підписом керівника банку чи вповноваженою ним особою та відбитком печатки банку або нотаріально. Запит та/або дозвіл клієнта може бути включений до договору про надання банківських послуг, що укладається між клієнтом і банком. У договорі також можуть бути визначені підстави та межі розкриття банком інформації, що становить банківську таємницю клієнта. На письмовий запит власника інформації, що становить банківську таємницю або з його письмового дозволу, банк розкриває таку інформацію в обсязі, визначеному в письмовому запиті або дозволі.

Як вбачається із вимоги про надання інформації, вона містить перелік витребуваної інформації, яка підпадає під поняття банківської таємниці в розумінні ст. 60 Закону України «Про банки та банківську діяльність». Вимога підписана лише представником позивача, безпосередньо позивач вимогу не підписував, тобто не надавав дозволу на розкриття інформації, що містить банківську таємницю.

Умовами кредитного договору від 07.03.2008р. дозвіл на розкриття банком інформації, що містить банківську таємницю відносно ОСОБА_1 третім особам також не передбачений (а.с. № 84-89). Крім того, з самого змісту довіреності від 12.06.2014р. не вбачається, що позивач надав своєму представникові право витребувати інформацію, що містить банківську таємницю.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 64 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Таким чином, суд вважає, що при наявності довіреності, якою ОСОБА_1 уповноважив би ОСОБА_3 представляти його інтереси в банківських установах, у останнього б виникло право на отримання інформації, що містить банківську таємницю за умови наявності письмової заяви або дозволу безпосередньо ОСОБА_1 про розкриття інформації, що містить банківську таємницю і власником якої є він.

Враховуючи, вищевикладене, суд вважає, що представником позивача не доведено факт порушення банком права позивача на отримання інформації, що містить банківську таємницю, оскільки належних та допустимих доказів звернення саме позивача до банку та отримання відмови у видачі такої інформації, представником позивача суду не надано, а тому в задоволені позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

Заперечення представника відповідача стосовно того, що позивачем обрано невірний спосіб захисту, суд оцінює критично, виходячи з того, що позивач ставить питання про зобовязання відповідача надати певну інформацію, в той час як представник відповідача в своїх запереченнях, що надійшли до суду 15.03.2016р. посилається на те, що позивач визнає незаконними дії банку, що не передбачено законом. В іншій частині заперечення представника відповідача суд приймає до уваги.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 88 ЦПК України, приймаючи до уваги, що позивач при подачі позову був звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» та в задоволені позову йому відмовлено, то судові витрати по сплаті судового збору слід віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. 16 ЦК України, ст.ст. 60, 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність»,Постановою Правління НБУ «Про затвердження Правил зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці» від 14.07.2006р. № 267, ст. ст. 8, 10, 11, 57-60, 61, 88, 169, ч. 2 ст. 197, ст. ст. 212, 213, 215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» (третя особа ОСОБА_2 України) про зобовязання вчинити дії - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів.

Суддя: Н.В.Ткаченко