Справа №278/400/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20 липня 2016 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі:

головуючої судді Дубовік О. М.

за участю секретаря судового засідання Поліщук І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення інфляційних втрат, посилаючись на той факт, що 15.11.2011 року був укладений у простій письмовій формі договір позики, відповідно до якого він передав відповідачу позику в сумі 145360 грн., який останній зобовязався повернути борг до 15.11.2012 року. У визначений термін відповідач борг не повернув, а тому рішенням Корольовського районного суду м. Житомира стягнуто з ОСОБА_2 145360 грн. боргу. Однак кошти відповідачем не повернуто, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

У ході судового розгляду позивач збільшив позовні вимоги та просив стягнути з ОСОБА_2 борг в сумі 72006 грн. 99 коп. інфляційних втрат за період з грудня 2014 року по квітень 2016 року та 5149 грн. 33 коп. 3% річних за період з 23.01.2015 року по 24.05.2016 року, а також 6000 грн. моральної шкоди.

Позивач та його представник у судове засідання, призначене на 20.07.2016 року, не зявилися; подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позов підтримали з підстав зазначених в ньому (а.с.122. 123). У засіданнях, які відбулись раніше, підтримали уточнені позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання 20.07.2016 року не зявився. У відповідності до ч. 5 ст. 74 ЦПК України належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи за адресою проживання (а.с. 13, 38), зареєстрованою у встановленому законом порядку (а.с.117, 119), а також телефонограмою (а.с.115). Представник відповідача також повідомлялась про час та місце розгляду справи належним чином (а.с.120), але поштовим відділенням повернуто поштове відправлення з відміткою про повернення "За закінченням терміну зберігання". У засіданнях, які відбулись раніше, відповідач не визнав позовні вимоги у повному обсязі.

Зясувавши обставини справи, на засадах змагальності, як того вимагає ст. 10 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, суд приходить до висновку про задоволення позову частково.

Зокрема, за змістом ст. ст. 10, 11, 60, 212 Цивільного процесуального Кодексу України (далі ЦПК України), цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З копії розписки вбачається, що відповідач ОСОБА_2 отримав від позивач ОСОБА_1 позику (а.с.4).

Заочним рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 02.10.2013 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задоволено та стягнуто заборгованість в сумі 145360 грн. (а.с. 5-6).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 25.09.2014 року касаційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 02.10.2013 року та на ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 27.05.2014 року відхилено (а.с. 7).

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 17.06.2015 року задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3 % річних у сумі 9534,02 грн. за період з 16.11.2013 року по 22.01.2015 року та інфляційних втрат у сумі 31914,82 грн. за період з 03.10.2013 року по 30.11.2014 року (а.с. 8).

З інформаціного листа №20/3-30 Корольовського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції від 12.04.2016 року вбачається, що відносно боржника ОСОБА_2 у відділі перебуває зведене виконавче провадження №43398877 до складу якого увійшли вісім виконавчих проваджень; 29.03.2016 року надійшли кошти від боржника ОСОБА_2 у сумі 145360, але були розподіленні в порядку черговості згідно ст. 44 Закона України «Про виконавче провадження»; на користь ОСОБА_1 було перераховано кошти в сумі 81682 грн. 20 коп., залишок заборгованості станом на 12.04.2016 року на користь ОСОБА_1 складає 106994,72 коп. (а.с.78).

Відповідно до загальних умов виконання зобовязання, встановлених ст. 526 ЦК України, зобовязання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобовязань. Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вирішуючи спір по суті та стягуючи з відповідача 3% річних та інфляційні втрати, відповідно до приписів статтей 212-214, 303 ЦПК України суд виходить із того, що у звязку з невиконанням судового рішення про стягнення з відповідача суми боргу за договором позики позикодавець має право на відшкодування з боржника, який прострочив виконання договірного зобовязання, 3% річних від простроченої суми та інфляційних втрат внаслідок знецінення стягнутих на користь відповідача коштів відповідно до ст. 625 ЦК України.

Відповідно до відомостей Державного комітету статистики, опублікованих на офіційному сайті Держкомстату, індекс визначається шляхом множення щомісячних індексів інфляції за період прострочення боргу і сума відшкодування інфляції за весь час прострочення - з грудня 2014 року по квітень 2016 року включно становить 72006 грн. 99 коп., що відповідає розрахунку, наданому позивачем.

Щодо стягнення трьох процентів річних за час прострочення виконання зобов'язання, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, відповідач, як позичальник, належним чином взяті на себе зобов'язання не виконав і не повернув позивачу всю отриману суму позики та на день подачі позовної заяви до суду заборгував йому грошові кошти.

Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов'язання має виконуватись відповідно до умов договору та вимог закону, а тому суд вважає, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості основного боргу та 3% річних у сумі 5149,33 грн. з 23.01.2015 року по 24.05.2016 року є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами та задовольняє їх в повному обсязі.

У той же час не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення моральної шкоди сумі 6000 гривень, оскільки право особи на відшкодування їй моральної шкоди на підставі ст. 23 ЦК України виникає лише в силу недоговірних зобов'язань, в той час як між сторонами існує правовідношення, яке виникає із договору позики. Крім того, стаття 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується внаслідок протиправних дій заподіювача, та не витікає із невиконання умов договору. Відшкодування моральної шкоди у зв'язку із порушенням грошового зобов'язання допускається лише у разі, якщо такі наслідки передбачені законом або договором. Ні законом, ні укладеним договором відшкодування моральної шкоди у даному випадку не передбачено.

А тому доводи позовної заяви в цій частині є безпідставними.

У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача понесені позивачем витрати по оплаті судового збору.

Керуючись ст. ст. 11, 526, 599, 625, 1048 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер платника податку НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, кошти в сумі 77156 грн. 32 коп., з яких: 72006 грн. 99 коп. складають інфляційні втрати та 5149 грн. 33 коп. - 3% річних.

Стягнути ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер платника податку НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, судові витрати в розмірі 771 гривня 58 копійок.

У решті вимог відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Житомирської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Житомирський районний суд Житомирської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О. М. Дубовік