Справа № 307/1674/16-ц
Провадження № 2/307/1006/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2016 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі:

головуючого судді Розман М.М.

при секретарі Цех Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, де третя особа орган опіки і піклування Тячівської райдержадміністрації про позбавлення батьківський прав та встановлення місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2, де третя особа орган опіки і піклування Тячівської райдержадміністрації про позбавлення батьківських прав та встановлення місця проживання дитини. Свої вимоги мотивує , тим що 01.03.2005 року в її доньки ОСОБА_3 народилась дитина донька ОСОБА_4, в свідоцтві про народження якої батько записаний зі слів матері. З самого народження внучка проживала з нею в її будинку в с. Дулово по вул. Незалежності, 12, та була на її утриманні та вихованні, так як мама не приділяла їй жодної материнської уваги, а потім взагалі залишила її. Також вказує , що з першого по четвертий клас ОСОБА_4 навчалась в Дулівській ОСОБА_5 ступенів, де добре себе зарекомендувала, так як навчанням займалась також вона. В подальшому 04.04.2012 року її донька одружилася з ОСОБА_6М та вони стали проживати в с. Руське Поле. Від даного шлюбу в них народилося двоє дітей. Восени 2015 року відповідачка силою забрала від неї ОСОБА_4 та влаштувала в Руськополівську ОСОБА_5 ступенів. Тож з онучкою вона спілкувалась по телефону та навідувала її. Позивачка вказує , що ОСОБА_4 часто жалілась на жорстокість з боку матері, почала відставати в навчанні , замість того , щоб займатись навчанням , мама заставляла її доглядати за молодшими дітьми. Зі слів внучки, у будинку, де вона проживає з своєю матірю , бувають часті застілля, після яких мама на неї кричить та бє. А 9 травня цього року вона разом з іншою донькою ОСОБА_7 та її маленьким сином відвідали ОСОБА_4 у с. Руське Поле, де та проживала з своєю матірю. Вже повертаючись ОСОБА_4 проводжала їх до машини, однак відповідачка безпідставно накинулась на доньку та почала її бити. За нанесення доньці легких тілесних ушкоджень проти ОСОБА_2 на сьогоднішній день порушена кримінальна справа. Після цього випадку вона забрала ОСОБА_4 до себе та возила її до кінця навчального року до Руськополівської школи, щоб дитина не пропускала навчання. Позивачка вказує, що ОСОБА_4 категорично відмовляється повертатись до своєї матері. Перебування з такою матірю загрожує життю та здоровю дитини. Крім того ОСОБА_2 не має свого житла, а проживає зі своєю сімєю в будинку діда. Також вона ніде не працює, зловживає спиртними напоями. Жодного разу мати не зателефонувала доньці, щоб дізнатись про її здоровя та не підтримує матеріально , не цікавиться фізичним та духовним розвитком дитини, що свідчить про ухиляння відповідачки від виконання своїх батьківських обовязків по вихованню дитини, що на думку позивачки, є підставою для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо ОСОБА_4.

А тому просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_4, а також встановити місце проживання ОСОБА_4 з нею - ОСОБА_1

Позивачка ОСОБА_1 і її представник ОСОБА_8 в судовому засіданні позов підтримали повністю посилаючись на викладені в письмовій позовній заяві обставини і просять позов задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала і пояснила, що дійсно за взаємною згодою залишала доньку у своєї матері, оскільки на той час в неї були кращі умови для проживання та виховання дитини. Однак , коли вона одружилася та переїхала проживати в с. Руське Поле, то забрала ОСОБА_4 до себе і їй було добре з нею.

На даний час донька проживає в бабусі і вона не заперечує, щоб донька проживала за місцем проживання бабусі, де їй комфортніше. Однак від своєї доньки вона не відмовляється і бажає її постійно навідувати та брати участь у її вихованні та утриманні і щоб бабуся не перешкоджала їй в цьому.

Проти позбавлення її батьківських прав заперечує повністю і вважає, що вона не ухилялася від виконання батьківських обовязків.

Стверджує, що дитину вона ніколи умисно не била. Їй нічого не відомо про кримінальне провадження, на яке вказує позивачка, так як ніхто з працівників поліції їй про це не повідомляв і жодних пояснень з цього приводу від неї не відбиралося.

Просить в задоволенні позову відмовити.

Представник органу опіки та піклування Тячівської райдержадміністрації в судовому засіданні проти позову заперечив посилаючись на те, що позбавлення батьківських прав відповідачки є недоцільним, а домовленість щодо місця проживання дитини вже існує між сторонами.

Дослідивши всі обставини справи , суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено , що згідно до даних свідоцтва про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , її матірю значиться відповідачка ОСОБА_3 ( а.с.5).

Після укладення шлюбу відповідачка змінила прізвище на ОСОБА_2( а.с.6).

Фактично з самого народження, за виключенням нетривалого періоду 2015 року, дитина проживала і на даний час проживає за місцем проживання своєї бабусі ОСОБА_1 в с. Дулово по вулиці Незалежності, 12, де створені для неї всі умови для проживання і виховання, навчається в Дулівській ЗОШ 1-3 ступенів( а.с. 7, 10, 34-39), що також підтвердили і визнали в судовому засіданні сторони.

При цьому як позивачка так і відповідачка за місцем проживання характеризуються позитивно( а.с.35, 45).

Відповідно до ст.ст. 150 , 180 СК України батьки зобовязані виховувати і утримувати дитину до досягнення повноліття , піклуватися про стан здоровя дитини , її фізичний , духовний та моральний розвиток , забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти , готувати її до самостійного життя.

За змістом ст.. 258 СК України баба і дід мають право на самозахист внуків.

А згідно до ст. 164 ч.1 п.2-4 СК України , на які посилається позивачка, мати , батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав , якщо вона , він ухиляється від виконання своїх обовязків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками.

З висновку органу опіки і піклування Тячівської райдержадміністрації від 01.09.2016 року № 280 встановлено , що відповідачка ОСОБА_2 любить свою доньку і хоче , щоб та проживала з нею , однак бабуся перешкоджає їй в цьому. ОСОБА_2 не заперечує, щоб донька проживала з бабусею, а бабуся з своєї сторони не перешкоджала їй бачитись і спілкуватися з дитиною.

Цим же рішенням позбавлення батьківських прав відповідачки ОСОБА_2 відносно малолітньої доньки ОСОБА_4 визнано недоцільним (а.с.29).

Надані позивачкою повідомлення про початок досудового розслідування від 10.05.2016 року і висновок експерта від 18 травня 2016 року( а.с.8,9, 33) самі по собі ще не є беззаперечними доказами жорстокого поводження з дитиною.

Інших належних і допустимих доказів, які б достовірно вказували на підстави позбавлення батьківських прав позивачкою і її представником не наведено.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав відповідачки ОСОБА_2 відносно малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 слід відмовити.

При вирішенні позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини суд враховує, що відповідно до ст.. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Місцем проживання недієздатної особи є місце проживання її опікуна або місцезнаходження відповідної організації, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Фізична особа може мати кілька місць проживання.

А згідно до ч.2 с.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Як встановлено в судовому засіданні фактично з самого народження, за виключенням нетривалого періоду 2015 року, малолітня ОСОБА_4 проживала і на даний час проживає за місцем проживання своєї бабусі ОСОБА_1 в с. Дулово по вулиці Незалежності, 12, Тячівського району, де створені для неї всі умови для проживання і виховання, що також підтвердили і визнали в судовому засіданні сторони.

Допитана в судовому засіданні малолітня ОСОБА_4 пояснила, що вона і надалі бажає залишитися проживати за місцем проживання бабусі, де вона проживає з моменту народження. По місцю проживання бабусі для неї створені комфортні умови для проживання. При цьому вона фактично завжди перебувала на вихованні у бабусі, так як мати приїжджала додому рідко і була постійно у відїздах. Однак коли приїжджала, то приносила їй подарунки.

У відповідності до ст. 258 СК України баба і дід мають право на самозахист внуків , в тому числі і від їхніх батьків у разі невиконання ними своїх обовязків.

Разом з цим згідно з принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю. Зазначені вище положення закону повинні бути застосовані у кожній конкретній справі, виходячи з її обставин та інтересів дітей.

Беручи до уваги наведене та ту обставину, що між сторонами фактично наявна домовленість щодо місця проживання дитини за місцем проживання бабусі, де дитина постійно і проживала та де для неї створені комфортні умови для проживання, і мати дитини не заперечує проти такого місця проживання дитини, тобто права позивачки як бабусі ніким не оспорюються, суд вважає, що оскільки фізична особа може мати кілька місць проживання, то визначення в даному випадку конкретного місця проживання дитини не відповідає її інтересам, а тому в задоволенні позову в цій частині слід також відмовити.

Судові витрати в частині сплати судового збору покласти на позивачку.

Керуючись ст.ст. 4 , 10 , 11, 60 , 169 , 209 , 213 -215, ЦПК України , ст.ст. 150 , 160, 164 ч.1 п.2-4, 180, 258 СК України , ст.. 29 ЦК України, суд ,

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, де третя особа орган опіки і піклування Тячівської райдержадміністрації про позбавлення батьківський прав та встановлення місця проживання дитини відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення , а особами , які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий : М.М.Розман