АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Міхеєвої В.Ю., Ремеза В.А.

за участю секретаря Синенка Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою представника апелянта ОСОБА_2 Турін ОСОБА_3

на заочне рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 08 серпня 2014 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про звернення задоволення вимог за рахунок нерухомого майна,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року позивач ОСОБА_4 звернувся до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_5 про звернення задоволення вимог за рахунок нерухомого майна, у якому просив звернути стягнення на придбане ОСОБА_5 нерухоме майно, а саме: квартиру № 32, розташовану в будинку №55 по вул. Карла Маркса у м. Дніпропетровську.

У обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на ті обставини, що між ним та відповідачем 22 грудня 2012 року було укладено договір позики, згідно до умов якого позичальник отримала у позику грошові кошти у сумі 223 000,00 грн. строком до 30 квітня 2013 року, проте, у встановлений договором строк ОСОБА_5 своїх зобов'язань не виконала, кошти не повернула.

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 08 серпня 2014 року позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про звернення задоволення вимог за рахунок нерухомого майна - задоволено.

В рахунок погашення заборгованості перед ОСОБА_4 звернуто стягнення на придбане ОСОБА_5 нерухоме майно, а саме: квартиру № 32, розташовану в будинку № 55 по вул. Карла Маркса у м. Дніпропетровську (загальна площа 97,6 кв.м., опис об'єкта нерухомості: в житловому будинку літ. А-5 квартира № 32 складається з: 1 - коридор, 2,3,4 - житлові, 5 - кладова, 6 - гардеробна, 7 - санвузол, 8 - шафа, 9 - кухня, 10 - житлова, ІДІДІІ - балкон).

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 2230,00 грн. (дві тисячі двісті тридцять гривень 00 копійок).

У апеляційній скарзі представник апелянта ОСОБА_2 Турін ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати, і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Щодо обґрунтованості апеляційної скарги в частині особи, яка подає скаргу колегія суддів виходила з наступного.

У відповідності до вимог ст.. 292 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Колегією суддів встановлено, що обвинувальний акт у відношенні, у тому числі, ОСОБА_5, де потерпілим визнано ОСОБА_2 Турін, передано до суду. Крім того, ОСОБА_2 Турін подано до суду позовну заяву до відповідачів: ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди від злочинів. Під час досудового розслідування, ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2013 року, з метою забезпечення заявленого цивільного позову та санкцій кримінального правопорушення в частині конфіскації майна, було накладено арешт на майно, у тому числі і на квартиру №32, розташовану в будинку №55 по пр. Карла Маркса у м. Дніпропетровську. Ухвала набрала законної сили та не оскаржена. Зазначений арешт мав на меті захист майнових прав потерпілого ОСОБА_2 Турін шляхом відшкодування у тому числі і за рахунок спірного майна. Щодо наявності оспорюваного рішення, особі що подала апеляційну скаргу стало відомо лише під час розгляду клопотання про зняття арешту зі спірного нерухомого майна 13.11.2015 року. З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що заявник довів своє право на апеляційне оскарження заочного рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 серпня 2014 року, у відповідності до вимог ст.. 292 ЦПК України.

Судом було встановлено, що 22 грудня 2012 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_5С, укладено Договір позики, згідно з умовами якого позичальник отримав у позику грошові кошти у загальній сумі 223 000,00 грн.

Відповідно до п. 1.1 Договору, позикодавець передає позичальнику грошові кошти, для придбання у власність квартири №32, розташованої в будинку №55 по вул. Карла Маркса у м. Дніпропетровську, а позичальник зобов'язуються повернути їх позикодавцю.

Відповідно до умов Договору, строк його дії починає обчислюватись з дня, коли відбулось фактичне передання грошових коштів від позикодавця до позичальника, що підтверджується відповідною розпискою. Договір припиняє свою дію після повернення позичальником на адресу позикодавця всієї суми позичених грошових коштів, що підтверджується відповідною відміткою на розписці.

На виконання умов Договору 22 грудня 2012 року ОСОБА_4 особисто ОСОБА_5 було передано суму грошових коштів за Договором у розмірі 223 000,00 грн., що підтверджено розпискою позичальника про їх отримання.

Згідно з п.1.2 Договору позичальник протягом 15 календарних днів, наступних за днем витрачання наданих у позику грошових коштів зобов'язаний проінформувати у письмовій формі позикодавця про їх витрачання, з наданням належним чином завірених копій підтверджуючих цей факт документів (договорів купівлі-продажу, тощо).

На адресу ОСОБА_4 03 січня 2013 року надійшов лист від ОСОБА_5С, згідно до якого вбачається, що 25 грудня 2012 року нею придбано у власність квартиру №32, розташовану у будинку №55 по вул. Карла Маркса у м. Дніпропетровську.

Відповідно до п.4.1 Договору, позичальник зобов'язаний повністю повернути суму позики одним траншем до 30 квітня 2013 року. Сума позики підлягає поверненню позикодавцю в готівковій формі шляхом вчинення ним відповідного запису про отримання грошових коштів в розписці позичальника з обов'язковою вказівкою на дату повернення позики.

Згідно п.5.1 Договору, при невиконанні чи простроченні виконання зобов'язання з повернення позики позичальник відповідає перед позикодавцем належним йому майном (його частинами), для купівлі якого йому були передані у позику грошові кошти, а саме: квартирою №32, розташованою в будинку №55 по вул. Карла Маркса у Дніпропетровську.

Крім того, при невиконанні чи простроченні виконання позичальником зобов'язання з повернення позики, а також вчиненні ним інших дій чи бездіяльності, направлених на недобросовісне виконання умов даного Договору, позикодавець має право звернутися до суду для захисту своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Крім того, судом встановлено, що з метою отримання наданих у позику грошових коштів, 01 травня 2013 року позивачем на адресу ОСОБА_5 направлено письмову вимогу про повернення грошових коштів у сумі 223 000,00 гри. Вказану вимогу 02 травня 2013 року отримала особисто ОСОБА_5

Також 01 серпня 2013 року та 18 травня 2014 року на адресу ОСОБА_5 направлено повторні вимоги про повернення грошових коштів, наданих їй у позику. Вказані вимоги 01 серпня 2013 року та 19 травня 2014 року отримала особисто ОСОБА_5

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що на момент розгляду справи грошові кошти ОСОБА_5С, на адресу ОСОБА_4 не повернуто, чим порушено зобов'язання, взяті на себе відповідно до договору позики від 22 грудня 2012 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ОСОБА_5 порушено покладені на неї обов'язки, відповідно до умов договору позики від 22 грудня 2012 року, укладеного з ОСОБА_4, а саме не повернуто грошові кошти у сумі 223 000,00 грн., надані їй у позику, суд звернув стягнення на придбане ОСОБА_5 нерухоме майно, а саме: квартиру № 32, розташовану в будинку №55 по вул. Карла Маркса у м. Дніпропетровську в рахунок погашення заборгованості відповідача перед позивачем.

Проте, колегія судді не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, оскільки, судом першої інстанції невірно застосовані норми матеріального права.

Згідно положень ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 3 статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Колегією суддів встановлено, що предметом договору позики у даній справі були саме грошові кошти у сумі 223 000,00 грн., виходячи з природи договору позики, відповідно на виконання вказаного договору стягненню мають підлягали саме грошові кошти, що є предметом договору.

Проте, суд першої інстанції не звернув уваги на дані обставини, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Крім того, як встановлено в ході апеляційного перегляду заочного рішення, судом першої інстанції не були повно встановлені обставини у справі.

Тобто, колегія суддів вважає, що при розгляді зазначеної справи судом першої інстанції, у порушення вимог ст. 130 ЦПК України, не вирішено питання щодо складу осіб, які братимуть участь у справі.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не вирішувалось питання щодо залучення до участі у справі осіб, зокрема ОСОБА_2 Турін, чиї права та інтереси можуть бути порушені вказаним рішенням та вважає, що не залучення його під час розгляду справи у суді першої інстанції є перешкодою до ухвалення апеляційною інстанцією рішення, а самe` пред»явлення позову без ОСОБА_2 Турін - передчасним.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника апелянта ОСОБА_2 Турін ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 серпня 2014 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про звернення задоволення вимог за рахунок нерухомого майна - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.В.Свистунова

Судді В.Ю.Міхеєва

ОСОБА_8