Справа №461/9511/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2016 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді - Мисько Х.М.,

при секретарі - Коружинець Н.В.,

з участю представника позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_4 Іудейської релігійної громади ОСОБА_5 ВЕІСРАЕЛЬ до ОСОБА_2, Першої ОСОБА_4 державної нотаріальної контори про встановлення факту належності правовстановлюючого документа,-

в с т а н о в и в :

позивач - ОСОБА_4 Іудейська релігійна громада ОСОБА_5 ВЕІСРАЕЛЬ звернувся до суду із позовом, в якому просить встановити факт належності ОСОБА_4 Іудейській релігійній громаді ОСОБА_5 ВЕІСРАЕЛЬ () Свідоцтва НВ 0311298, виданого 17 лютого 1998 року Державним нотаріусом Першої ОСОБА_4 державної нотаріальної контори ОСОБА_6, про право на спадщину за заповітом на квартиру №5а по вул. Листопадового Чину, 3 у м. Львові, яка складається з однієї кімнати житловою площею 17,5 кв.м., кухні та туалету у спільному користуванні, загальна площа квартири 23 кв.м., успадкованої після смерті спадкодавця ОСОБА_7.

В обґрунтування внесеного позову покликається на те, що ОСОБА_4 Іудейська релігійна громада ОСОБА_5 ВЕІСРАЕЛЬ має намір реалізувати свої права як власника майна - квартири №5а в будинку №3 по вул.Листопадового Чину у м.Львові, успадкованої після смерті спадкодавця ОСОБА_7 (спадкова справа №706 за 1997 рік). Частина квартири є у спільній власності з відповідачем ОСОБА_2 На вказану квартиру державним нотаріусом Першої ОСОБА_4 державної нотаріальної контори було видано правовстановлюючий документ - Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, однак у такому допущено помилку в назві релігійної громади, зокрема, у слові ВЕІСРАЕЛЬ (у свідоцтві вказано «ВІсроель»). Вказує, що різниця у написані назви є наслідком технічної помилки з боку осіб, які видавали документи. З метою усунення таких розбіжностей позивач письмово звертався до зацікавленої особи, однак можливості у такому виправленні не має. З відповіді Першої ОСОБА_4 державної нотаріальної контори на звернення позивача вбачається неможливість виправити помилкової назва релігійної громади у свідоцтві на право на спадщину за заповітом в не судовому порядку.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, надав пояснення, аналогічні до викладених у позовній заяві та просив позов задоволити.

14 січня 2016 року представник позивача подав додаткові пояснення, в яких вказує, що довіреність видана ОСОБА_4 Іудейською громадою ОСОБА_5 ВЕІСРАЕЛЬ на ім'я ОСОБА_1 та всіх інших представників 21 травня 2014 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_8, номер запису № 359 недійсна, оскільки квартира № 54 в буд. З по вул. Листопадового Чину у м. Львові зазначена у даній довіреності не являється предметом судового розгляду у даній справі № 461/9511/15-ц, натомість предметом судового розгляду є квартира № 5а в буд. 3 по вул. Листопадового Чину у м. Львові. Згідно листа № 1768/01-16 від 24 жовтня 2014 року Першої ОСОБА_4 державної нотаріальної контори Свідоцтво про право на спадщину видане після смерті ОСОБА_7 було видано відповідно до заповіту спадкодавця ОСОБА_7, яка заповідала своє майно релігійній громаді «ОСОБА_5 В"Ісроель», а не ОСОБА_4 Іудейській громаді ОСОБА_5 ВЕІСРАЕЛЬ.

Відповідач та його представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили, 03 березня 2016 року надали письмові заперечення про те, що позивач ОСОБА_4 Іудейська релігійна громада ОСОБА_5 ВЕІСРАЕЛЬ не має жодного відношення до спадкоємця: ОСОБА_4 Іудейська релігійна громада «ОСОБА_5 В"ісроель» вказаного Спадкодавцем ОСОБА_7 в заповіті від 25 червня 1996 pоку, спадкова справа № 706.

До судового засідання 18 вересня 2015 року завідуючий Першою львівською державною нотаріальною конторою подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника нотконтори (а.с.19).

Заслухавши пояснення сторін, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.ч.8,9 ст.8 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.91 ЦК України, юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Цивільна правоздатність юридичної особи може бути обмежена лише за рішенням суду.

Згідно з п.п. 1, 3, 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо зокрема, чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Як вбачається із ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 серпня 2015 року у справі №6-24528 ск 15, відмовляючи ОСОБА_4 Іудейській релігійній громаді ОСОБА_5 ВЕІСРАЕЛЬ у відкритті провадження у справі суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд правильно виходив з того, що за змістом глави 6 ЦПК України, якою регламентовано розгляд судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав можливо лише відносно фізичних осіб, а не будь-яких субєктів. Тому заяви про встановлення таких фактів, що стосуються прав юридичних осіб, не можуть розглядатись в порядку цивільного судочинства в окремому провадженні, а повинні розглядатись в порядку позовного провадження.

Таким чином, позивач - ОСОБА_4 Іудейська громада ОСОБА_5 ВЕІСРАЕЛЬ є належним субєктом звернення до суду з позовною заявою про встановлення юридичного факту.

Судом встановлено, що 17 лютого 1998 року державним нотаріусом Першої львівської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 було видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом, в якому остання посвідчує, що на підставі заповіту, посвідченого Першою львівською державною нотаріальною конторою 26 червня 1996 року і зареєстрованого в реєстрі за №3-3626, спадкодавцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_7, померлої 04 липня 1997 року є ОСОБА_4 Іудейська релігійна громада ОСОБА_5 В»Ісроель», що знаходиться в м. Львові, вул. Бр. Міхновських, 4, на яку покладено обовязок встановити надгробний памятник на могилі ОСОБА_7. Спадкове майно, на яке видане це свідоцтво, складається з квартири №5а в будинку №3 по вул. Листопадового Чину в м. Львові, що належить померлій на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданого ОСОБА_4 міською радою 15 грудня 1990 року за №Г-04327, зареєстрованого у Львівському МБТІ 26 грудня 1996 року за №15291 (а.с.6).

Як вбачається із копії спадкової справи №706, заведеної після смерті ОСОБА_7, в заяві про прийняття спадщини від 15 грудня 1997 року, довідці-характеристиці від 20 січня 1997 року, заповіті від 25 червня 1996 року ОСОБА_7, дорученні від 11 грудня 1997 року, статуті від 06 листопада 1992 року, та, відповідно, свідоцтві про право на спадщину за заповітом, назва позивача вказана як «ОСОБА_4 Іудейська релігійна громада ОСОБА_5 ВІсроель»» (а.с.46-56).

13 жовтня 2014 року представник ОСОБА_4 Іудейської релігійної громади ОСОБА_5 ВЕІСРАЕЛЬ ОСОБА_1 подав до Першої львівської державної нотаріальної контори звернення, в якому вказує, що ОСОБА_4 Іудейська релігійна громада ОСОБА_5 ВЕІСРАЕЛЬ має намір реалізувати свої права як власника майна квартири №5а в будинку №3 по вул. Листопадового Чину у м. Львові, успадкованої після смерті спадкодавця ОСОБА_7 (спадкова справа №706 за 1997 рік). На вказану квартиру державним нотаріусом Першої львівської державної нотаріальної контори було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Як зясувалось, у свідоцтві про право на спадщину за заповітом помилково вказана назва їх релігійної громади, зокрема, допущено помилку у слові ВЕІСРАЕЛЬ (у свідоцтві вказано ВІсроель). У звязку з наведеним просив повідомити про можливість виправлення такої помилки (а.с.4).

24 жовтня 2014 року завідуючий Першою львівською державною нотаріальною конторою надав відповідь за №1768/01-16 представнику позивача на вищевказане звернення, в якому повідомляє, що свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_7 було видано державним нотаріусом Першої львівської державної нотаріальної контори відповідно до заповіту спадкодавця ОСОБА_7, що заповідала своє майно ОСОБА_4 Іудейській релігійній громаді «ОСОБА_5 В»ісроель». В дорученні, викладеному на бланку релігійної громади, підписаному ОСОБА_9 Болд, Головним Рабіном Західної України та м. Львова за вих.№259/7 від 11 грудня 1997 року вказано, що ОСОБА_4 Іудейська релігійна громада «ОСОБА_5 В»ісроель» довіряє п. Замській Євгенії Павлівні одержати свідоцтво про право на спадщину на імя ОСОБА_4 Іудейської релігійної громади «ОСОБА_5 В»Ісроель». Згідно з заявою, поданою гр. ОСОБА_10, вона діяла від імені ОСОБА_4 Іудейської релігійної громади «ОСОБА_5 В»Ісроель». Враховуючи вищевказане, Перша львівська нотаріальна контора не має підстав для внесення виправлень у свідоцтво про право на спадщину, так як воно було видане відповідно до документів, поданих для оформлення спадщини після смерті ОСОБА_11 (а.с.5).

Як вбачається із наявної в матеріалах справи копії Статуту ОСОБА_4 Іудейської релігійної громади ОСОБА_5 ВЕІСРАЕЛЬ, прийнятого Загальними зборами віруючих 06 листопада 1992 року, назва релігійної громади записана як ОСОБА_5 ВЕІСРАЕЛЬ (а.с.7).

Згідно наявної в матеріалах справи довіреності, виданої 24 квітня 2014 року, посвідченої головою ОСОБА_12 Шломо, такою ОСОБА_4 Іудейська релігійна громада ОСОБА_5 ВЕІСРАЕЛЬ, податковий номер 20825636, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Братів Міхновських, буд.4, уповноважує ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_1, ОСОБА_15, кожен з яких діє незалежно один від одного, виступати від імені та представляти інтереси ОСОБА_4 Іудейської релігійної громади ОСОБА_5 ВЕІСРАЕЛЬ, зокрема, в усіх судах України, виключно щодо спадкового майна ОСОБА_4 Іудейської релігійної громади ОСОБА_5 ВЕІСРАЕЛЬ квартири №5А у будинку №3 по вул. Листопадового Чину у м. Львові (а.с.66).

Крім цього, 20 січня 2016 року представник позивача ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_4 обласної державної адміністрації із інформаційним запитом, в якому просив повідомити: яка релігійна громада та/або релігійні громади зареєстровані та/або були зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1; чи було зареєстровано за вказаною вище адресою дві релігійні громади із схожими назвами з відмінностями в останньому слові, зокрема: ОСОБА_4 Іудейська релігійна громада «ОСОБА_5 ВЕІСРАЕЛЬ»; ОСОБА_4 Іудейська релігійна громада «ОСОБА_5 В»ІСРОЕЛ»; чи є (була) у Львові (Львівській області) зареєстрована релігійна громада із назвою: ОСОБА_4 Іудейська релігійна громада «ОСОБА_5 В»ІСРОЕЛ» (а.с.69).

У відповідь на вищевказаний інформаційний запит, 01 лютого 2016 року за вих.№01П/04, Департамент з питань культури, національностей та релігій ОСОБА_4 обласної державної адміністрації надав відповідь про те, що розпорядженням Представника Президента України у Львівській області від 30 листопада 1992 року №811 (п.1.4) зареєстровано статут ОСОБА_4 Іудейської релігійної громади ОСОБА_5 Веісраель, Залізничний район, вул. Бр. Міхновських, 4. У цьому ж пункті розпорядження зазначено «Пункт 1.3. Рішення облвиконкому №552 від 15 жовтня 1991 року вважати таким, що втратив чинність». Водночас повідомлено, що рішенням виконавчого комітету ОСОБА_4 обласної ради народних депутатів від 15 жовтня 1991 року №552 (п.1.3) було зареєстровано статут релігійної громади Іудейського віровизнання, Залізничний район, вул. Московська, 4. Жодних інших статутів релігійних громад, вказаних у інформаційному запиті, рішенням органу державної виконавчої влади не зареєстровано (а.с.70).

Таким чином, в судовому засіданні встановлено за допомогою належних та допустимих доказів, що у свідоцтві про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_7, помилково вказано назву позивача як «ОСОБА_4 Іудейська релігійна громада «ОСОБА_5 В»ІСРОЕЛ», оскільки інших юридичних осіб, а саме релігійних організацій за вищевказаною адресою та з подібними назвами не зареєстровано у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч.ч.1,2 ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивачем доведено, що наявність вказаних розбіжностей у документах є перешкодою для прийняття ним спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_7, а відтак з метою надання позивачу можливості розпоряджатися своєю власністю необхідно встановити факт, що правовстановлюючий документ Свідоцтво НВ 0311298, видане 17 лютого 1998 року державним нотаріусом Першої ОСОБА_4 державної нотаріальної контори ОСОБА_6, про право на спадщину за заповітом на квартиру №5а по вул.Листопадового Чину,3 у м.Львові, яка складається з однієї кімнати житловою площею 17,5 кв.м., кухні та туалету у спільному користуванні, загальна площа квартири 23 кв.м успадкованої після смерті спадкодавця ОСОБА_7, належить ОСОБА_4 Іудейській релігійній громаді ОСОБА_5 ВЕІСРАЕЛЬ ()

Керуючись ст.41 Конституції України, ст. ст. 8, 10, 11, 16, 60, 209, 212, 214-215, 218, 256 ЦПК України, ст.ст. 16, 91, 321, ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задоволити.

Встановити факт належності ОСОБА_4 Іудейській релігійній громаді ОСОБА_5 ВЕІСРАЕЛЬ () Свідоцтва НВ 0311298, виданого 17 лютого 1998 року Державним нотаріусом Першої ОСОБА_4 державної нотаріальної контори ОСОБА_6, про право на спадщину за заповітом на квартиру №5а по вул. Листопадового Чину, 3 у м. Львові, яка складається з однієї кімнати житловою площею 17,5 кв.м., кухні та туалету у спільному користуванні, загальна площа квартири 23 кв.м., успадкованої після смерті спадкодавця ОСОБА_7.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд м. Львова шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Головуючий суддя Мисько Х.М.