АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/1174/2016 Головуючий у 1-й інстанції - Сухомлінов С.М.
Доповідач - Рубан С.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Іванченко М.М.

при секретарі Перетятько А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про вселення та усунення перешкод у користуванні квартирою, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12 листопада 2015 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про вселення та усунення перешкод у користуванні квартирою - задоволено.

Вселено ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_1 надати ОСОБА_3 ключі від вхідних дверей квартири АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_3 в користуванні квартирою АДРЕСА_1

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 8526 грн. судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати.

В судовому засіданні відповідач та його представник підтримали апеляційну скаргу.

Позивачка та її представник заперечили проти апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про вселення та усунення перешкод у користуванні квартирою.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона і відповідач є співвласниками квартири АДРЕСА_1. В спірній квартирі проживає ОСОБА_1 зі своєю сім'єю, позивачка доступу до квартири не має.

За таких обставин, просить суд вселити її у спірну квартиру, надати ключі від неї та усунути перешкоди у користуванні власністю.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обставин справи та принципу непорушності права власності.

Як встановлено судом, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на праві приватної власності в рівних частинах належить квартира АДРЕСА_1 (а.с. 6).

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 14 грудня 2010 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.5).

Після розірвання шлюбу позивачка проживає в АДРЕСА_2 належне позивачу майно залишилось в спірній квартирі, що не заперечує відповідач.

Відповідач зареєстрований та проживає разом з дружиною та неповнолітньою дитиною у квартирі АДРЕСА_1 (а.с.8-11, 27).

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами неодноразово виникали конфліктні ситуації, пов'язані з користуванням спірною квартирою, в результаті чого позивачем викликалась міліція, оскільки відповідач не впускав позивача в квартиру.

Крім цього, судом встановлено та підтверджено відповідачем в апеляційному суді, що відповідач поставив додатковий замок на вхідних дверях квартири, позивачу ключів не надав та позивач не мала можливості потрапити до власної квартири.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК Українивласник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК Україниправо власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК Українивизначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», передбачено, що застосовуючи положення ст. 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити з такого.

Відповідно до положень статей 391 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність вселення позивачки у спірну квартиру та усунення перешкод у користуванні власністю.

Щодо доводів апеляційної скарги про визначення районним судом суми компенсації понесених позивачкою витрат на правову допомогу в завищеному розмірі, варто відзначити таке.

Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 10 жовтня 2014 року № 10 підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

За таких обставин, колегія суддів не приймає до уваги дані доводи апеляційної скарги.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 листопада 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий

Судді