У Х В А Л А

4 березня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М., Лященко Н.П., Яреми А.Г.,

розглянувши заяву публічного акціонерного товариства «Фідобанк» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 грудня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Фідобанк» про визнання третейського застереження недійсним,

встановила:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28 вересня 2015 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково, визнано недійсним пункт 4 додаткової угоди № 6 від 24 січня 2014 року до кредитного договору № 014/0398/2/10075, укладеного 22 лютого 2008 року між ОСОБА_4 та відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Фідобанк», в решті позову відмовлено. Вирішено питання про оплачу судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 грудня 2015 року касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Фідобанк» відхилено, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 28 вересня 2015 року залишено без змін.

26 лютого 2016 року до Верховного Суду України звернулось

публічне акціонерне товариство «Фідобанк» із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 грудня 2015 року, посилаючись на неоднакове застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме положень частини першої статті 203 Цивільного кодексу України та пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

У підтвердження неоднаковості застосування норм матеріального права заявник надав ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 вересня 2015 року, а також послався на постанови Верховного Суду України від 20 травня, 4 й 18 листопада

2015 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

У судовому рішенні про перегляд якого подано заяву, суд першої інстанції, з висновком якого погодилися й суди апеляційної та касаційної інстанції, задовольняючи позов в частині визнання недійсним у додатковій угоді № 6 до кредитного договору третейського застереження щодо розгляду спору в третейському суді, або певному районному суді або місцевому загальному суді за підсудністю, дійшов такого висновку з огляду на порушення пункту 14 статті 6 Закону України «Про третейські суди». Крім того, суд виходив з того, що зазначеним Законом, який набрав чинності у березні 2011 року введена заборона на розгляд третейськими судами справ, у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), яка діяла на час укладення додаткової угоди № 6 від 24 січня 2014 року.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 вересня 2015 року суд касаційної інстанції, погодився з висновками апеляційного суду про відмову в позові про визнання третейського застереження недійсним з підстав п.п. 2 пункту 5 статті 11, статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з огляду на відсутність доказів несправедливості умов договору.

У судовому рішенні, наданому заявником для порівняння, та в судовому рішенні про перегляд якого подано заяву, наявні різні фактичні обставини справи, що не є неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Крім того, Верховний Суд України, усуваючи розбіжності у застосуванні зазначених заявником норм матеріального права у подібних правовідносинах, у постановах від 20 травня, 4 й 18 листопада 2015 року вже сформулював правову позицію, згідно з якою положення пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди», які містять заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної установи), поширюються також на спори за позовами банківських установ незалежно від предмета та підстав позову, які виникають з правовідносин споживчого кредитування та на які поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Висновок Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 16 грудня 2015 року, про перегляд якої подано заяву, відповідає правовим висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду України від 20 травня, 4 й 18 листопада 2015 року.

За таких обставин вважати заяву ПАТ «Ідея Банк» обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись ст. ст. 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

ухвалила:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Фідобанк» про визнання третейського застереження недійсним відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Сімоненко

Н.П. Лященко

А.Г. Ярема