Справа № 2-216/10
Провадження №6/157/6/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 рокумісто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Гончарука О.Н.,

за участю секретаря Раковець Р.М.,

державного виконавця відділу державної виконавчої служби Камінь-Каширського районного управління юстиції ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Камені-Каширському подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Камінь-Каширського районного управління юстиції (далі ВДВС Камінь-Каширського РУЮ) ОСОБА_1 про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України

встановив:

Державний виконавець ВДВС Камінь-Каширського РУЮ ОСОБА_1 у поданні зазначає, що у неї на примусовому виконанні знаходиться виконавчий лист виданий Камінь-Каширським районним судом 31 серпня 2010 року у справі №2-216/2010 про стягнення з ОСОБА_2 у користь ОСОБА_3, ОСОБА_3 ОСОБА_4, ОСОБА_3 ОСОБА_5, ОСОБА_6 моральної шкоди.

Станом на 09 лютого 2016 року борг по сплаті вказаної шкоди складає 21132 грн. 41 коп.

Зважаючи на те, що боржник добровільно рішення суду не виконує і від його виконання ухиляється, те, що за ним не значиться будь-яке рухоме чи нерухоме майно на яке можливо б було звернути стягнення, те, що він ніде не працює, на обліку як безробітний не перебуває, просить суд тимчасово обмежити його у праві виїзду за межі України без вилучення виданого йому Камінь-Каширським РВ УМВС України у Волинській області паспорта шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання зобовязань за згаданим виконавчим листом.

У судовому засіданні державний виконавець Сотнік К.А. подання підтримала повністю з підстав, зазначених у ньому.

Подання задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що рішенням Камінь-Каширського районного суду від 17 червня 2010 року, у справі №2-216/10, яке 29 червня 2010 року набрало законної сили, з ОСОБА_2 стягнуто в користь ОСОБА_3 6436 грн. матеріальної шкоди, 10000 грн. моральної шкоди, 1500 грн. судових витрат, на користь ОСОБА_3 ОСОБА_5 10000 грн. моральної шкоди, 300 грн. судових витрат, на користь ОСОБА_6 5000 грн. моральної шкоди, 300 грн. судових витрат та на користь ОСОБА_6 ОСОБА_4 5000 грн. моральної шкоди.

На підставі цього рішення вказаним судом 31 серпня 2010 року було видано чотири виконавчі листи, на виконання яких 13 лютого 2014 року державним виконавцем ВДВС Камінь-Каширського РУЮ було відкрито виконавчі провадження, які внесено до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень за номерами 42041800, 42042304, 42040813, 42042064.

Як зазначено у поданні, станом на 09 лютого 2016 року заборгованість по сплаті моральної шкоди становить 21132 грн. 41 коп.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, у випадках, передбачених п.1-9 цієї статті. Пунктом 5 цієї статті передбачено, що підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду громадян України за кордон є ухилення громадянина від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов'язань.

За змістом п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закону) від 21 квітня 1999 року №606-ХIV, державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

За цим Законом встановлено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Відповідно до роз'яснень Верховного суду України «Про судову практику щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України» від 01 лютого 2013 року, ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

З метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно боржник свідомо ухиляється від виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Звертаючись із даним поданням державний виконавець подав копії постанов від 13 лютого 2014 року про відкриття вищезгаданих виконавчих проваджень, копії виконавчих листів по яких відкриті виконавчі провадження, відповіді на запити про відсутність у боржника рухомого та нерухомого майна, банківських вкладів, отримуваної пенсії, тобто докази, які підтверджують лише факт невиконання у повному обсязі боржником зобов'язань, проте доказів ухилення його від їх виконання суду подано не було.

Згідно пояснень ОСОБА_2, які відображені у складеному державним виконавцем акті 22 жовтня 2015 року, боржник не відмовлявся від боргу, обіцяв після передачі йому зароблених на сезонних заробітках коштів

погасити його половину до 30 жовтня 2015 року.

Матеріалів виконавчих проваджень для перевірки вчинених виконавчих дій на виконання рішення суду, розрахунку заборгованості, даних про майновий стан боржника, явки його на виклики державного виконавця останнім суду не подано.

Разом з тим, в матеріалах справи наявні докази, які свідчать про часткову періодичну оплату боржником існуючої заборгованості, що само по собі свідчить про відсутність умислу на ухилення його від виконання зобовязань.

Застосування обмеження у праві виїзду громадянина за межі України може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватися лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом заходів примусового виконання рішення, оскільки стосується гарантованого ст. 33 Конституції України та ст. 313 Цивільного кодексу України особистого немайнового права особи вільно залишати територію України та права на свободу пересування.

Передчасне і безпідставне обмеження таких прав є неприпустимим.

Беручи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні подання державного виконавця про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України на даний час слід відмовити.

Керуючись ст.377-1 ЦПК України, суд,

ухвалив:

У задоволенні подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Камінь-Каширського районного управління юстиції ОСОБА_1 про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення у нього паспортного документа шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання зобовязань за рішенням суду, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Волинської області шляхом подачі апеляційних скарг через Камінь-Каширський районний суд в 5-ти денний строк з дня її проголошення.

Головуючий: ОСОБА_7