Провадження № 2/750/379/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2016 року м.Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

головуючого судді Литвиненко І.В.

за участю секретаря Кравченко І. В.,

за участюпозивача, представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Чернігові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в :

03.12.2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою 26 в будинку 4 по вул. І. Шрага в м. Чернігові. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що за рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 12.03.2014 року в листопаді 2014 року відповідач був вселений в займане приміщення, позивач добровільно надала дублікат ключів від спірної квартири та не чинила перешкод в користуванні житловим приміщенням, однак ОСОБА_2 не проживав понад рік з дня вселення в спірне житлове приміщення, а тому вважає, що він втратив право користування цим приміщенням на підставі ст.. 71 ЖК України та ст.. 405 ЦК України.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі, пояснила, що вона самостійно несе витрати по утриманню житла та сплачує комунальні послуги, відповідач не проживав понад рік в житловому приміщенні, а тому вважає, що є всі підстави для задоволення позову.

Відповідач та представник відповідача позовні вимоги не визнали, оскільки позивач чинить перешкоди в користуванні житловим приміщенням. Відповідач в судовому засіданні 17.02.2016 року пояснив, що позивач не змінила замки, а додатково встановила замки на другі двері в квартирі, а тому він не міг користуватись житловим приміщенням. Після оголошеної перерви в судове засідання не зявився, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином, суд вважає за можливе завершувати розгляд справи у його відсутність.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11, дослідивши матеріали справи. Суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування частини квартири від 30.03.2007 року, свідоцтва про право власності виданого 08.07.1993 року виданого виконавчим комітетом Деснянської районної у м. Чернігові ради та договору дарування частини квартири від 27.09.2013 року, що підтверджується копією витягу про державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 48830687 (а.с. 3-4).

Згідно із довідкою КП «Деснянське» ЧМР від 01.12.2015 року року № 6004/В та відомостями адресно-довідкового відділу УДМС України в Чернігівській області, ОСОБА_2 зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 5, 11).

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 12.03.2014 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання втратившим право користування житловим у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено, а позовні вимоги ОСОБА_2 частково задоволено: останнього вселено до спірної квартири, ОСОБА_1 зобовязано надати йому дублікат ключів від цієї квартири та не чинити перешкод у користуванні нею, а у задоволенні решти вимог ОСОБА_2 відмовлено. Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 25.04.2014 року рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 12 березня 2014 року змінено в частині мотивів відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В іншій частині дане рішення суду залишено без змін. Цим рішенням встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 10.01.2014 р., яке набрало законної сили 21.01.2014 р. Апеляційний суд Чернігівської області встановив, що з 23.07.2013 р. з моменту реєстрації місця проживання ОСОБА_2 у вказаній квартирі по дату предявлення останньою позову про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житлом по 30.01.2014 р. (а.с. 2) пройшло 6 місяців і 8 днів. Тобто спірні правовідносини між сторонами тривають менше одного року. Оскільки з 23.07.2013 р. - з моменту набуття ОСОБА_2 права на проживання у спірній квартирі як члена сімї її власника пройшло менше одного року, то можливість визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування цією квартирою на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України у даний час категорично виключається. У звязку з цим факт проживання або непроживання ОСОБА_2 протягом спірного періоду у квартирі, про яку йдеться, не має юридичного значення для вирішення даної справи. Апеляційний суд Чернігівської області зазначив про те, що мотиви, з яких суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування спірною квартирою, не відповідають ч. 2 ст. 405 ЦК України - нормі матеріального права, яка регулює спірні правовідносини та прийшов до висновку, що рішення підлягає зміні в частині мотивів відмови в задоволенні вимог ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою, про яку йдеться, а в іншій частині воно підлягає залишенню без змін.

На виконання рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 25.04.2014 року відповідач був вселений в спірне житло 14.11.2014 року, що підтверджується актом державного виконавця (а.с. 64).

Копіями актів від 17.04.2015 року, 14.08.2015, 19.11.2015 року, складеними за участі сусідів позивача та засвідчених посадовими особами КП «Деснянське» ЧМР підтверджується факт не проживання відповідача в квартирі АДРЕСА_1 з жовтня 2014 року, однак суд приймає до уваги ці акти в частині не проживання відповідача з 15.11.2014 року, після вселення відповідача.

Відповідно із висновком про результати перевірки за заявою ОСОБА_2 від 28.09.2015 року встановлено, що ОСОБА_2 звертався по каналу 102 з приводу невиконання рішення суду та з приводу перешкод в користуванні квартирою 26 в будинку 4 по вул. І. Шрага в м. Чернігові, в ході переврки ОСОБА_1 відмовилась від надання пояснень. Також із заявою стосовно наявності перешкод зі сторони позивача в користуванні квартирою 26 в будинку 4 по вул. І. Шрага в м. Чернігові звертався ОСОБА_2 І.03.11.2015 року, однак у висновках по результатам перевірки від 05.11.2015 року зазначено, що двері вказаної квартири не відчинили, хоча ОСОБА_1 за поясненнями свідків проживає в цьому приміщенні.

Згідно із висновком по результатами перевірки за заявою ОСОБА_1 від 14.12.2015 року, в ході проведеної повторної перевірки встановлено, що відповідача було вселено до квартири, йому надані ключі від спірної квартири позивачем добровільно в присутності свідків, після цього вона замків не змінювала, однак за показаннями сусідів та самої ОСОБА_1, ОСОБА_2 не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 23). Згідно із листом Чернігівського відділу поліції від 14.12.2015 року, позивачу повідомлено, що в ході додаткової перевірки було встановлено, що ОСОБА_2 не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, більше двох років, хоча зі сторони ОСОБА_1 не чинились перешкоди в користування цим майном, крім того повідомили про те, що попередні перевірки по даному факту за зверненням ОСОБА_2 проведені поверхнево та не в повному обсязі (а.с. 22). У звязку із тим, що Чернігівським відділом поліції повідомлено про те, що попередні перевірки за зверненнями ОСОБА_2 проведені поверхнево та не в повному обсязі, суд не бере до уваги висновки за його зверненнями від 28.09.2015 року та від 05.11.2015 року.

Згідно із постановою державного виконавця Деснянського відділу Державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції ОСОБА_12 16.11.2015 року було відновлено виконавче провадження ВП №44896011 щодо про вселення ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 62).

Відповідно до ухвали Деснянського районного суду м. Чернігова за скаргою ОСОБА_1 на неправомірні дії старшого державного виконавця Деснянського відділу Державної виконавчої служби Чернігівського міського управління від 15.12.2015 року, визнано неправомірними дії старшого державного виконавця Деснянського відділу Державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції ОСОБА_12, яка 16.11.2015 року відновила виконавче провадження ВП №44896011 щодо вселення ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_3 та зобовязано старшого державного виконавця Деснянського відділу Державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції ОСОБА_12 скасувати постанову від 16.11.2015 року про відновлення виконавчого провадження ВП №44896011 щодо вселення ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_3. Ухвала суду набрала законної сили 18.01.2016 року (а.с. 54-55).

Постановами від 27.01.2016 року начальника Деснянського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції скасовані постанови старшого державного виконавця Деснянського відділу Державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції ОСОБА_12 про накладення штрафу від 23.11.2015 року та відновлення виконавчого провадження від 16.11.2015 року, винесених в рамках виконавчого провадження про вселення ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_3 (а.с. 26, 28).

ОСОБА_1 оплачує за послуги з утримання будинку та прибудинкової території та комунальні послуги за адресою: м. Чернігів, вул.. І. Шраги, 4/26 , що підтверджується копіями квитанцій (а.с. 68-133).

Згідно із висновком від 06.03.2016 року за заявою ОСОБА_1, в ході перевірки були опитані свідки сусіди заявниці та двірник, що обслуговує даний будинок, заявниця та син сторін, який повідомив про те, що його батько після розлучення взагалі перестав приходити до квартири та було встановлено, що ОСОБА_2 не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4.

ОСОБА_8 повідомила, що вона є сусідкою позивача, часто перебуває із внуками на вулиці та її вікна виходять у двір біля підїзду, бачить всіх, хто приходить, але відповідача не бачила більше року. Свідок ОСОБА_6 пояснила, що є сусідкою позивача, ОСОБА_2 не бачила біля двох років, в квартирі позивача він не проживає. Свідок ОСОБА_3 пояснила, що знає мешканців будинку, оскільки працює на дільниці, куди входить даний будинок була свідком, коли вселяли ОСОБА_2, позивач добровільно йому віддала ключі від квартири, на час вселення ОСОБА_2 був без речей, з того часу його не бачила. Свідок ОСОБА_4 підтвердив той факт, що він брав участь у складанні актів про не проживання ОСОБА_2 за адресою: м. Чернігів, вул.. І. Шраги, 4/26, на момент складання актів в квартирі ОСОБА_2 не було, свідки сусіди підтвердили, що він не проживає з жовтня 2014 року. Свідок ОСОБА_9 повідомив про те, що він брав участь у проведенні перевірки за заявою ОСОБА_1, були опитані свідки, які пояснили, що більше року ОСОБА_2 не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_5, були надані квитанції за сплату комунальних послуг, тому був наданий висновок заявниці про не проживання відповідача за місцем реєстрації. Свідок ОСОБА_7 пояснила, що знає позивача з 1992 року, дуже часто приходить до її квартири та надає їй медичну допомогу робить масаж, уколи, однак останні два роки вона ОСОБА_2 не бачила в квартирі жодного разу, не бачила його речей. Свідок ОСОБА_5 повідомила, що ОСОБА_2 до житла ОСОБА_1 не зявляється біля двох років, останній раз бачила на поминках мами позивача.

Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_10 повідомили, що вони були присутні, коли позивач приїздив до квартири за адресою: м. Чернігів, вул.. І. Шраги, 4/26 із речами, вони там знаходились у вересні 2015 року, він повідомляв їм, що треба змінити меблі, вони поїхали, а він залишився. Свідки також пояснили, що відповідач їм повідомив про те, що ОСОБА_1 змінила замки в дверях. Свідок ОСОБА_13, який є племінником відповідача, приїздив із ОСОБА_2 в жовтні 2015 року до цієї квартири, перевірити чи підходять ключі до квартири, про результати такої перевірки свідок суду не повідомив, хоча суд просив свідка більш детально розповісти про цю поїздку. Суд критично ставиться до показань цих свідків, оскільки їх пояснення суперечать поясненням відповідача в частині того, що він в судовому засіданні 17.02.2016 року пояснив, що позивач не змінювала замків від квартири, а поставила додатковий замок на другі двері, а свідки повідомляли про те, що замки були змінені, а не встановлені додаткові, а також суперечать матеріалам перевірки за заявами ОСОБА_1 та складеним актом про не проживання відповідача.

Згідно із ч.2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено, той факт що йому чинилися перешкоди в користуванні спірною квартирою після його вселення 14.11.2014 року, оскільки ключі йому при вселенні на виконання рішення суду були надані позивачем, належних доказів на підтвердження того факту, що позивачем були додатково встановлені замки в другі двері до квартири відповідачем не надані, сам факт звернення до правоохоронних органів відповідача не свідчить про порушення його прав позивачем, при проведенні перевірки не підтверджений факт вчинення позивачем перешкод в користуванні квартирою відповідачем.

Позивачем доведений факт не проживання відповідача за спірною адресою з часу вселення 14.11.2014 року по день подачі позову до суду 03.12.2015 року, що є підставою для задоволення її позову. З відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати.

Керуючись ст. 405 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 209, 213-215, 218 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

позовні вимоги задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_4.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 487 грн 20 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Чернігівської області.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: