Провадження № 4-с/201/86/2016
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2016 року Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська

у складі:

головуючого - судді Ходаківського М.П.,

за участі: секретаря судового засідання Максимової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на постанови державного виконавця від 21 червня 2016 року, заінтересовані особи: Жовтневий відділ Державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, державний виконавець Жовтневого районного відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_1, ОСОБА_2, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2016 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла скарга Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ «КБ «Приватбанк») на постанови державного виконавця Жовтневого відділу Державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, в обґрунтування якої заявник зазначив, що Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська 25 січня 2016 року видано виконавчий лист № 201/10723/14-ц, відповідно до якого зобовязано ПАТ «КБ «Приватбанк»закрити рахунок дебіторської заборгованості № 8625, відкритий на імя ОСОБА_2; зобовязано ПАТ «КБ «Приватбанк» вилучити з кредитної історії ОСОБА_2 інформацію про кредитний договір PB.UAH.CSY33E.116536649, про що повідомити Товариство з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій».

У ході здійснення виконавчих дій за цим документом 26 травня 2016 року до ПАТ «КБ «Приватбанк» надійшла постанова про відкриття виконавчого провадження № 51118100 від 19 травня 2016 року, яку було винесено державним виконавцем Жовтневого районного відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_1

У подальшому 20 липня 2016 року на адресу банку надійшли дві постанови, зокрема, про накладення штрафу від 21 червня 2016 року на ПАТ КБ «Приватбанк» у розмірі 1020,00 грн. за невиконання без поважних причин рішення, що зобовязує боржника вчинити певні дії, та постанова про стягнення виконавчого збору у розмірі 2040,00 грн. від цієї ж дати. Зазначені постанови заявник вважає такими, що винесені з порушенням норм чинного законодавства, та є такими, що підлягають скасуванню, виходячи з наступного.

Оскаржувані постанови державного виконавця від 21 червня 2016 року отримано боржником лише 20 липня 2016 року, а тому заявник вбачає порушення своїх прав, посилаючись на ч. 8 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», яка передбачає, що постанова про стягнення виконавчого збору надсилається боржнику не пізніше наступного дня після її винесення і може бути оскаржена в 10-денний строк. Також банк посилається на те, що у постанові про накладення штрафу та стягнення виконавчого збору зазначено стягувача фізичну особу ОСОБА_2, а насправді стягувачем штрафу та виконавчого збору є держава та штраф перераховується до державного бюджету.

Відповідно до автоматичного розподілу між суддями у відповідності до ст.11-1 ЦПК України справу було передано до провадження судді Черновського Г.В., але у звязку із звільненням судді Черновського Г.В. з посади судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 03 жовтня 2016 року вказану цивільну справу було повторно автоматизовано розподілено та передано в провадження судді Ходаківського М.П.

Представник ПАТ «КБ «Приватбанк» ОСОБА_3 заявлені у скарзі вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити (а.с. 29-30).

Від державного виконавця Жовтневого районного відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_1 до суду надійшли письмові заперечення на скаргу ПАТ КБ «Приватбанк», у яких вказано, що дійсно 19 травня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 51118100 та боржникові надано семиденний строк для самостійного виконання рішення суду. Вказану постанову боржник отримав 26 травня 2016 року, про що свідчить вхідний штамп банку. 21 червня 2016 року державним виконавцем встановлено, що боржником рішення суду не виконано, про що складено відповідний акт. Станом на 08 вересня 2016 року боржник або стягувач не повідомляли державного виконавця про повне або часткове виконання рішення суду. У звязку із невиконанням рішення суду боржником без поважних причин у строк для самостійного виконання державним виконавцем 21 червня 2016 року на підставі ч. 1, 2 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про накладення на ПАТ «КБ «Приватбанк» штрафу у розмірі 1020,00 грн. Також у звязку із невиконанням рішення суду боржником у строк для самостійного виконання на підставі ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» 21 червня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору (а.с. 16).

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків.

Як встановлено у ході розгляду справи, Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська 25 січня 2016 року видано виконавчий лист № 201/10723/14-ц, відповідно до якого зобовязано ПАТ «КБ «Приватбанк» закрити рахунок дебіторської заборгованості № 8625, відкритий на імя ОСОБА_2; зобовязано ПАТ «КБ «Приватбанк» вилучити з кредитної історії ОСОБА_2 інформацію про кредитний договір PB.UAH.CSY33E.116536649, про що повідомити товариство з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» (а.с. 19).

З метою виконання цього документа 19 травня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 51118100, боржнику надано семиденний строк для самостійного виконання рішення суду.

Як встановлено у ході розгляду скарги і це підтверджується відповідними доказами наявними у матеріалах справи, вказану постанову боржник отримав 26 травня 2016 року, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції банку (зворот а.с. 20).

У подальшому 21 червня 2016 року державним виконавцем встановлено, що боржником рішення суду не виконано, про що складено відповідний акт (а.с. 21).

У звязку з невиконанням рішення суду боржником без поважних причин у строк для самостійного виконання державним виконавцем 21 червня 2016 року на підставі ч. 1, 2 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про накладення на ПАТ «КБ «Приватбанк» штрафу у розмірі 1020,00 грн. (а.с. 22).

Також у звязку із невиконанням рішення суду боржником у строк для самостійного виконання на підставі приписів ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» 21 червня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору (зворот а.с. 22).

Статтею 383 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч. 2 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Частиною 4 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ.

Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року № 6 за змістом пункту 7 частини другої статті 17 Закону «Про виконавче провадження» постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами. У зв'язку із цим справи щодо оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях стосовно примусового виконання судового рішення у цивільній справі, належать до компетенції адміністративних судів.

Проте Верховним Судом України у постанові № 6-3077цс15 від 24 лютого 2016 року висловлено правову позицію про те, що якщо законом установлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-2187цс15.

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Ураховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що дана скарга підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Частиною 2 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до штампу вхідної кореспонденції ПАТ КБ «Приватбанк» 26 травня 2016 року отримав постанову державного виконавця Жовтневого районного відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_1 про відкриття виконавчого провадження ВП № 51118100 від 19 травня 2016 року. Боржнику було надано семиденний строк для добровільного виконання рішення.

Проте боржником у зазначений в постанові строк рішення суду не було добровільно виконано, що не заперечується учасниками судового провадження.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 89 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Частинами 1, 3 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобовязаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Постанова про стягнення виконавчого збору виноситься під час першого надходження виконавчого документа державному виконавцю. Під час наступних предявлень до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Відповідно до п. 7 Розділу ІХ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5) при виконанні рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, у разі якщо боржник самостійно не сплачує виконавчий збір, витрати виконавчого провадження, основну винагороду приватного виконавця та накладені на нього штрафи, у передбачених Законом випадках, виконавець примусово стягує виконавчий збір, витрати виконавчого провадження, основну винагороду приватного виконавця та накладені на боржника штрафи одночасно із виконанням такого рішення.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд не вбачає в діях державного виконавця порушення норм чинного законодавства та порушення прав боржника за виконавчим провадженням ВП № 51118100 при винесенні постанов про накладення штрафу та стягнення з боржника виконавчого збору.

Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» грошові суми, стягнуті з боржника (у тому числі одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця.

Посилання представника ПАТ «КБ «Приватбанк» про те, що державним виконавцем у винесених ним постановах неправильно вказано найменування повної адреси та ідентифікаційного коду стягувача, оскільки стягувачем за даними постановами є держава, а не ОСОБА_2, суд вважає необґрунтованими, оскільки у спірних постановах державним виконавцем було у повному обсязі зазначено дані виконавчого документа, який перебуває на примусовому виконанні у Жовтневому відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, а стягувача ОСОБА_2 зазначено як сторону виконавчого провадження, а не як стягувача за виконавчими документами про накладення штрафу та стягнення виконавчого збору.

Крім того, з положень Закону України «Про виконавче провадження» вбачається що, виконавчий збір та штраф, який стягується з боржника, перераховуються на користь держави і із тексту оскаржуваних постанов не вбачається, що кошти за цими постановами стягнуто на користь ОСОБА_2

Що стосується строку направлення спірних постанов державного виконавця боржнику та порушення визначеного законодавством терміну їх направлення, то суд вважає за необхідне зазначити, що направлення постанови не стосується її фактичного змісту та не впливає на законність прийнятої постанови з точки зору відповідності її змісту та вимог викладених у ній чинному законодавству, а стосується порядку подальшого виконання постанов, а тому ці доводи не можуть бути підставою для скасування постанов.

Відповідно до положень Європейської Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі Конвенція) право доступу до суду, що гарантується статтею 6, передбачає не лише право звернутись до суду за захистом своїх прав, а й право захистити своє право, в першу чергу, виконанням рішення, яке ухвалено на користь особи. Так як у разі невиконання рішення концепція «захисту прав судом» не працює. Суд зазначив, що право за судовий захист, яке гарантується статтею 6§1 може стати недіючим, якщо національне законодавство держави-учасниці Конвенції дозволяє, щоб остаточне обовязкове судове рішення залишалось не виконаним на шкоду однієї із сторін. Доступ до суду також охоплює можливість виконання судового рішення без необґрунтованих затримок. На виконавчі процедури може впливати складність виконавчих процедур, поведінка особи-стягувача, поведінка компетентних державних органів та обсяг призначеної до стягнення суми (майна). Пілотним рішенням Європейського суду з прав людини ОСОБА_4 проти України державу було зобовязано запровадити ефективний засіб юридичного захисту, який би забезпечив адекватний та достатній захист від невиконання або затримки у виконанні рішень національного суду, за виконання якого вона несе відповідальність відповідно до принципів, встановлених практикою Європейського суду з прав людини.

Ураховуючи вищевикладене, суд вважає скаргуПАТ «КБ «Приватбанк» такою, що не підлягає задоволенню, оскільки оскаржувані постанови винесені державним виконавцем в межах приписів Закону України «Про виконавче провадження» та у відповідності фактичним обставинам встановленим ним у виконавчому провадженні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209, 210 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на постанови державного виконавця від 21 червня 2016 року, заінтересовані особи: Жовтневий відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, державний виконавець Жовтневого районного відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_1, ОСОБА_2, відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було поставлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя М.П.Ходаківський