У х в а л а

іменем україни

4 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ДьоміноїО.О., Демяносова М.В., Парінової І.К.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: приватний нотаріус Гощанського нотаріального округу Рівненської області СавчукНаталія Григорівна, Реєстраційна служба Гощанського районного управління юстиції Рівненської області, про визнання договорів купівлі-продажу удаваними, визнання дійсним договору довічного утримання та його розірвання, за касаційною скаргою ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_7, на рішення апеляційного суду Рівненської області від 23 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, мотивуючи його тим, що 28 серпня 2012 року між нею та ОСОБА_5 було укладено договори купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1, земельної ділянки площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, земельної ділянки площею 0,1487 га для надання для ведення особистого селянського господарства, що розташовані за цією ж адресою. Вказані договори були посвідчені приватним нотаріусом Гощанського міського нотаріального округу Рівненської області Савчук Н.Г. та здійснено їх державну реєстрацію. Зазначала, що при укладенні вищевказаних договорів воля обох сторін була спрямована не на укладання договорів купівлі-продажу житлового будинку і земельних ділянок, а на укладення договору довічного утримання. Враховуючи викладене, позивач просила позов задовольнити.

Рішенням Гощанського районного суду Рівненської області від 24 вересня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано удаваними договори купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1, земельної ділянки площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, земельної ділянки площею 0,1487 га для ведення особистого селянського господарства, укладені 28 серпня 2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та посвідчені приватним нотаріусом Гощанського районного нотаріального округу Рівненської області Савчук Н.Г., які вчинено для приховання іншого правочину договору довічного утримання (догляду).

Розірвано договір довічного утримання (догляду), укладений 28 серпня

2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Визнано за ОСОБА_4 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, земельну ділянку площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та земельну ділянку площею 0,1487 га для ведення особистого селянського господарства, розташованих по АДРЕСА_1.

Скасовано право власності ОСОБА_5 на житловий будинок з надвірними будівлями, земельну ділянку площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, земельну ділянку площею 0,1487 га для ведення особистого селянського господарства, розташованих по АДРЕСА_1.

Зареєстровано за ОСОБА_4 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, земельну ділянку площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та на земельну ділянку площею 0,1487 га для ведення особистого селянського господарства, розташованих по АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 23 листопада 2015 року рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 24 вересня 2015 року скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову відмовлено.

Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті судом на підставі ухвали Гощанського районного суду Рівненської області від 24 липня 2015 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись із вищезазначеним судовим рішенням, ОСОБА_4 через представника ОСОБА_7, звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржуване судове рішення апеляційного суду Рівненської області від 23 листопада 2015 року та залишити в силі рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 24 вересня 2015 року, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Таким чином, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 202, ч. 3 ст. 203 ЦК України головним елементом угоди (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, який підлягав встановленню судом є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні спірних договорів купівлі-продажу нерухомого майна та з'ясування питання про те, чи не укладеніці угоди з метою приховати іншу угоду та яку саме.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції виходив з того, що позивачкою не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що при укладанні спірних договорів купівлі-продажу нерухомого майна сторони мали намір укласти договір довічного утримання. При цьому рішенням Гощанського районного суду Рівненської області від 31 жовтня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 21 січня 2014 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, скасування державної реєстрації договору купівлі-продажу житлового будинку, визнання недійсними державних актів на право приватної власності на земельні ділянки, яке набрало законної сили, встановлено, що при укладенні оспорюваних правочинів волевиявлення ОСОБА_4 було вільним і відповідало її внутрішній волі.

Крім того, до моменту укладення спірних правочинів сторони консультувались із нотаріусом, розглядали усі запропоновані ним можливі варіанти угод, проте, ОСОБА_4 наполягала саме на укладенні договорів купівлі-продажу, а не договору довічного утримання, мала намір на відчуження належного їй на праві власності майна, знала та усвідомлювала правову природу за зміст правочинів, які вчиняла.

Доводи, на які посилається представник заявника у своїй касаційній скарзі, висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

За таких обставин судова колегія дійшла висновку, що апеляційним судом правильно встановлено та належно перевірено обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для їх зміни чи скасування немає.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_7, відхилити.

Рішення апеляційного суду Рівненської області від 23 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.О. Дьоміна
М.В. Демяносов
І.К. Парінова