У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., ПаріновоїІ.К., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником ОСОБА_5, на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 8 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 3 квітня 2008 року між закритим акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_4 було укладено кредитно-заставний договір № DNGCAE00000037, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 8 846,86 доларів США на термін до 2 квітня 2013 року. У відповідності до цього договору відповідач передала в заставу банку рухоме майно, а саме: автомобіль марки «BMW 325i», 1993 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, який їй належить на праві власності.

Позичальник зобов'язання за кредитним договором не виконав, у зв'язку з чим станом на 28 листопада 2014 року утворилася заборгованість в розмірі 34 354,03 доларів США, яку позивач просив стягнути з відповідача у судовому порядку.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2015 року у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 8 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення у справі про часткове задоволення позову ПАТ КБ «Приватбанк», стягнуто на його користь з ОСОБА_4 149 970 грн 85 коп. заборгованості за кредитно-заставним договором № DNGCAE00000037 від 3 квітня 2008 року станом на 28 листопада 2014 року, яка складається з: 6 430,15 доларів США - заборгованості за кредитом, що було еквівалентно 96 195 грн 04 коп., 2 148,98 доларів США - заборгованості з відсотків за користування кредитом, що було еквівалентно 32 148 грн 74 коп., 445,66 доларів США - заборгованості з комісії за користування кредитом, що було еквівалентно 6 667 грн 07 коп., всього 9 024,79 доларів США, що було еквівалентно 135 010 грн 85 коп., а також 14 960 грн - пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором. Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення, ухвалене судом апеляційної інстанції, і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що, ухвалюючи оскаржуване у справі судове рішення, суд апеляційної інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 316 ЦПК України правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та дійшов висновку про підставність і обґрунтованість заявлених ПАТ КБ «Приватбанк» позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_4 149 970 грн 85 коп. заборгованості за кредитно-заставним договором № DNGCAE00000037 від 3 квітня 2008 року. Такий висновок суду ґрунтується на встановлених у справі обставинах, наявних у матеріалах справи належних і допустимих доказах, яким у відповідності до ст. ст. 60, 212 ЦПК України надано правильну оцінку.

Крім того, висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними у постановах від 3 вересня 2014 року у справі № 6-100цс14 та від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15.

Наведені в касаційній скарзі доводи заявника є необґрунтованими і правильність вищезазначених висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин рішення апеляційного суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, відхилити, рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 8 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

А.О. Леванчук
І.К. Парінова О.В. Попович

Колегія суддів: