Справа № 477/226/16-ц
Провадження № 2/477/308/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(З А О Ч Н Е)

23 березня 2016 року Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі:

головуючої судді Семенової Л.М.,

при секретарі судового засідання Федоровській Л.А.,

розглянувши в м. Миколаєві у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду Миколаївської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором кредиту,

В С Т А Н О В И В:

02 лютого 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 27237,35 грн. та судові витрати по справі.

В позовній заяві зазначав, що 25 жовтня 207 року між сторонами був укладений договір, за яким відповідачка одержала кредит в сумі 11500 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Посилаючись на те, що за час користування кредитом відповідачка не виконувала його умови та не сплачувала в повному обсязі кредитні платежі, через що станом на 31.12.2015 року за нею утворилася загальна заборгованість в сумі 27237,35 грн., тому просив стягнути її з відповідачки на свою користь та понесені судові витрати.

В судове засідання представник позивача не з'явився, подав клопотання з проханням розглядати справу без його участі, позов просив задовольнити в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечував.

Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася за зареєстрованим місцем проживання.

Суд, вважає за можливе здійснити заочний розгляд справи за відсутності сторін, оскільки наявних в ній матеріалів достатньо для її вирішення по суті.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, судом було встановлено, що 25 жовтня 2007 року між позивачем та відповідачкою був укладений в письмовій формі кредитний договір (далі Договір), в якому сторони узгодили всі його умови.

Відповідно до Договору позивач, що мав на той час статус закритого акціонерного товариства (далі Банк), зобовязалося надати позичальнику, тобто відповідачці, споживчий кредит в у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту.

На підтвердження укладення Договору між сторонами була складена та підписана заява Позичальника, яка разом із памяткою клієнта, а також Умови і правила надання банківських послуг (далі Умови) та Ратифами складають Договір про надання банківських послуг(а.с. 19-25).

Так, згідно Заяви - позичальниця оформила кредитну картку виду «Універсальна», зі сплатою 3 % на місяць за користування кредитними коштами (а.с. 19 зворотній бік).

Відповідно до п. 3.2 та п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, клієнт надав згоду на зміну Банком самостійно розміру кредитного ліміту.

Згідно п. 9.12 Договору у разі, якщо по закінченні строку дії договору, клієнт не заявив про відмову від продовження строку вкладу, він автоматично є продовженим та той самий строк.

Пунктом 6.5 Умов та Правил клієнт зобовязаний погашати заборгованість по кредиту, процентам за його користування, по перевитраті платіжного ліміту, а також сплачувати комісію на умовах, передбачених Договором.

Відповідно до пункту розділу 8 Умов надання споживчого кредиту, що є складовою Договору, передбачена відповідальність позичальника за невиконання умов щодо повернення кредиту.

Згідно п.п.8.6 Умов, у разі порушення клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, що передбачені Договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобовязаний сплатити штраф у розмірі 500 грн. та 5% від суми позову.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.

Так, відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобовязаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором.

В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обовязку виконання зобовязання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором.

З матеріалів справи вбачається, що Банк повністю виконав взяті на себе зобовязання, а позичальник навпаки, порушила умови Договору в частині вчасного повернення кредиту та процентів.

Згідно розрахунку заборгованості, в серпні 2013 року скориставшись кредитними коштами за новим лімітом, відповідачка з березня 2014 року допустила порушення умов повернення кредиту та сплати процентів, у звязку з чим станом на 31 грудня 2015 року за нею рахується заборгованість за кредитом 8550,24 грн. та процентами 16113,90 грн., що підлягає стягненню в повному обсязі.

За п. 8.6 Умов з відповідачки також підлягає стягненню сума штрафу за порушення умов договору в сумі 500 грн. (фіксована частина).

Однак суд вважає, що нарахування процентної складової штрафу в розмірі 5% від суми позову (п. .8.6), не відповідає положенням ч.2 ст. 549 ЦК України, згідно яких штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, а тому вважає необхідним у задоволенні цієї вимоги відмовити.

Щодо нарахування суми комісії, то згідно позовної заяви, комісія нарахована відповідно до довідки про умови кредитування з використанням картки «Універсальна 55 днів льотного періоду», згідно якої, у разі виникнення несвоєчасного погашення заборгованості (при виникненні прострочення на суму понад 50 грн. і більше), клієнт сплачує Банку комісію 1 % від загальної суми заборгованості, але не менше 10 грн.

В той ж час, ні Заявою позичальника ні Умовами та правилами надання банківських послуг, не передбачено, що довідка про умови кредитування складає Договір про надання Банківських послуг. Також, за тарифами вказаної Довідки (а.с. 14), розмір процентної ставки відрізняється від процентної ставки, визначеної умовами Договору (Заяви позичальника), що також свідчить про неспроможність вказаного документу як частини складової вищевказаного Договору.

Відомості про ознайомлення позичальника з Довідкою про умови кредитування суду не надано.

Більш того, розрахунок суми комісії, що наданий Банком (а.с. 11-13), не відповідає умовам нарахування та тарифам комісії за вищевказаною довідкою (а.с. 14).

За вищевказаного, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем підстав нарахування суми комісії, та необхідним в цій частині у задоволенні позову також відмовити.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки також підлягають стягненню судові витрати пропорційно до задоволених вимог в сумі 1267, 76 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» заборгованість за кредитним договором від 25 жовтня 2007 року, що виникла станом на 31 грудня 2015 року, в загальній сумі 25 164 (двадцять пять тисяч сто шістдесят чотири) грн. 14 коп., з яких: заборгованість за кредитом 8550, 24 грн., по процентам 16113,90, штраф 500 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» судові витрати по справі в сумі 1267грн. 76 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Відповідно до статей 231, 232 ЦПК України оскарження заочного рішення відповідачем в апеляційному порядку може мати місце лише в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та в разі ухвалення повторного заочного рішення судом першої інстанції. Строк, протягом якого розглядалася заява про скасування заочного рішення, не включається до строку на апеляційне оскарження рішення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Жовтневий районний суд Миколаївської області протягом десяти днів з дня його проголошення або отримання копії.

Суддя Л.М. Семенова