Провадження № 6/761/3/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Гуменюк А.І.

при секретарі Бешировій Ж. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про скасування рішення третейського суду та визнання третейських угод недійсними, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - Позивач) 29 жовтня 2014 року звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - Відповідач ) про скасування рішення третейського суду та визнання третейських угод недійсними.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 25 березня 2008 року між ним та Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк», правонаступником прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» було укладено Кредитний договір № 800003487. В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором того ж дня було укладено між банком та ОСОБА_2 Договір поруки № 800003487-П та укладено Іпотечний договір № 80003487-И. Відповідно до рішення Постійнодіючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у складі третейського судді Веремій Т.М. від 16.09.2014 року, з нього на користь Відповідача стягнуто заборгованість за Кредитним договором в розмірі 372323,37 грн. Вважає, що дане рішення підлягає скасуванню, а третейська угода має бути визнана недійсною з підстав, що третейським застереженням було порушено принципи судочинства, передбачені ст.4, 39 Закону України «Про третейські суди». Вказав, що встановлений третейським застереженням порядок розгляду спорів ставить сторону, яка звертається до третейського суду, в положення завідомо привілейоване, порівняно з другою стороною, інша сторона буде позбавлена можливості повністю або частково реалізувати свої процесуальні права, знайомитись з матеріалами справи, надавати докази та заперечення, спростовувати доводи іншої сторони, реалізувати своє право на змагальність і гласність судового процесу. Зауважив, що відповідно до п.п.3.4, ч.2 ст. 389-5 ЦПК України підставою для скасування рішення третейського суду є визнання третейської угоди недійсною та прийняття рішення складом суду, що не відповідає вимогам закону. З цих підстав просив суд ухвалити судове рішення, яким визнати недійсним п. 10.3. Кредитного договору № *800003487 від 25.03.2008р. укладений між ПАТ «Альфа-банк» та Позивачем; визнати недійсним ст. 7 Іпотечного договору № 800003487-И від 25.03.2008р; скасувати рішення у справі № 2521-2/591/14 від 16.09.2014р. Постійнодіючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз».

До початку розгляду справи по суті Позивач двічі подав заяви про зміну підстав позовних вимог. В останній заяві від 9 листопада 2015 року вказав, що склад третейського суду, яким прийнято оскаржуване рішення, не відповідає вимогам закону, що є прямою підставою для скасування рішення відповідно до ст. 389-5 ЦПК України. Згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців співзасновниками Всеукраїнської громадської організації «Всеукраїнський фінансовий союз», при якій існує Постійнодіючий третейський суд, є особи, причетні до ПАТ «Альфа-Банк», а саме ОСОБА_3 та ОСОБА_4. Більшість Правління Всеукраїнської громадської організації «Всеукраїнський фінансовий союз», при якій існує Постійнодіючий третейський суд, є особи, причетні до ПАТ «Альфа-банк», а саме Голова правління ОСОБА_5, заступник Голови правління ОСОБА_6, члени правління: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 Відповідно до Статуту ВГО, Положення та Регламенту Постійнодіючого третейського суду при ВГО «Всеукраїнський фінансовий союз», троє з п'яти членів Правління ВГО «Всеукраїнський фінансовий союз» є особами пов'язаними з ПАТ «Альфа-банк» та його мажоритарним акціонером представницькими, службовими, трудовими відносинами, і цієї кількості достатньо для проведення будь-якого правомочного засідання Правління і прийняття будь-якого рішення щодо Постійнодіючого третейського суду при цій ВГО та особисто його суддів, у тому числі, і про заснування або ліквідацію третейського суду його матеріального забезпечення, затвердження і внесення змін до його Положення чи Регламенту; призначення Голови Третейського суду і його суддів, їх переобрання, припинення їх повноважень; виплату суддям гонорарів та їх матеріальне заохочення. Зазначив, що ці особи могли впливати на третейського суддю Веремій Т.М. при постановленні рішення у його справі.

Крім того, в обґрунтування позовних вимог, вказав, що Позивачеві видавався споживчий кредит на власні потреби, а саме для купівлі квартири для власного проживання. Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» від 03.02.2011 року, який набрав чинності 12.03.2011 року було внесено зміни в частині того, що третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі, споживачів послуг банку (кредитної спілки). Оскаржуване рішення прийняте судом у вересні 2014 року, тобто на момент постановлення рішення третейським судом, такий не був уповноважений на розгляд спорів щодо споживачів кредитних послуг. З цих підстав вважає, що рішення підлягає скасуванню. Просив постановити судове рішення, яким визнати недійсним п. 10.3. Кредитного договору № 800003487 від 25.03.2008р. укладений між ПАТ «Альфа-банк» та Позивачем; визнати недійсним ст. 7 Іпотечного договору № 800003487-И від 25.03.2008р; скасувати рішення у справі № 2521-2/591/14 від 16.09.2014р. Постійнодіючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» та стягнути судові витрати з Відповідача.

У судовому засіданні представник Позивача позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити.

Представник Відповідача в судове засідання не з'явився. Надіслав до суду письмові заперечення, в яких зазначив, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими. Вважає, що підстави для визнання п.10.3 Кредитного договору та п.7 Іпотечного договору недійсними відсутні, оскільки Позивач був ознайомлений з умовами договорів. Його волевиявлення було вільним і відповідало його внутрішній волі, він чітко усвідомлював всі умови договорів і вважав їх прийнятними для себе. Про що свідчать його підписи під договором. Вказав, що жодних порушень Закону України «Про третейські суди» ними не було допущено. Також вважає, що відсутні підстави для скасування рішення третейського суду від 16 вересня 2014 року, оскільки згідно висновку Верховного суду України, на який посилається Позивач, судова практика щодо одночасного визнання недійсною третейської угоди та скасування рішення третейського суду правомірна, тільки у випадку якщо буде встановлено, що третейська угода є нікчемною. Просив у позові відмовити.

Заслухавши пояснення представника Позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд знаходить, що позов підлягає до задоволення частково, з таких підстав.

Судом встановлено, що 25 березня 2008 року між Позивачем та Відповідачем було укладено Договір кредиту №800003487, за яким Банк надав Позичальнику кредит у розмірі 30000,00 доларів СІЛА зі сплатою 13,80% річних (а.с.10-13).

В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором №800003487 від 25 березня 2008 року між Банком та ОСОБА_2 був укладений 25 березня 2008 року Договір поруки № 800003487-П (а.с.14)

Також в забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором №800003487 від 25 березня 2008 року між Позивачем та Відповідачем був укладений 25.03.2008 року Іпотечний договір № 800003487-И (а.с.15-18).

Згідно зі ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору. При цьому, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

У пункті 10.3 Кредитного договору було укладено третейську угоду, якою сторони домовились, що судовий захист прав і законних інтересів, які мають сторони у зв'язку з Договором, у тому числі розгляд та вирішення спорів, які виникають при виконанні або припиненні дії Договору, включаючи спори про відшкодування завданих порушенням Договору збитків і недійсність (неукладеність) Договору, підлягають остаточному вирішенню у Постійнодіючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» і відповідності до його регламенту. Справа розглядається одним третейським суддею, який призначається головою Постійнодіючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз». Підписанням договору Сторони надають свою згоду на такий порядок призначення третейського суду для кожного спору, що може виникнути між ними в зв'язку з Договором. Сторони домовилися, що якщо одна із Сторін письмово не наполягає на іншому, то розгляд їхнього спору у Третейському суді буде проходити виключно на підставі наданих Сторонами письмових матеріалів, без проведення усного слухання та виклику Сторін.

Судом встановлено, що такий же порядок вирішення спорів визначено між сторонами у п. 7 Іпотечного договору № 800003487-И (а.с.18).

Відповідно до ст. 17 ЦПК України сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про третейські суди» юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про третейські суди» (в редакції чинній на момент укладення Договору кредиту), вони можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин за винятком справ, вказаних в цій статті.

Проаналізувавши викладені обставини, суд приходить до висновку, що сторони добровільно на законних підставах уклали Договір кредиту №800003487 від 25 березня 2008 року, де було викладено третейську угоду.

На думку суду, не дивлячись на існування третейського застереження, Позивач не позбавлений права звернутися до суду загальної юрисдикції за захистом свого порушеного права.

Суд критично ставиться до тверджень Позивача про те, що склад третейського суду, який прийняв оскаржуване рішення не відповідає вимогам закону, оскільки такі є надуманими.

Так, п.6 ч.1ст. 8 Законом України «Про третейські суди» передбачено можливість створення третейських судів при об єднаннях, асоціаціях суб'єктів підприємницької діяльності - юридичних осіб, у тому числі, банків.

Відповідно до ч.2 ст.9 згаданого Закону до Міністерства юстиції України надаються затверджені Положення і регламент третейського суду та список третейських суддів, копії свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи та її статуту, довідка органу державної статистики про включення цієї юридичної особи до державного реєстру. Тобто, державну реєстрацію Постійнодіючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» було здійснено у відповідності до вимог закону та уповноваженим на те органом в особі Міністерства юстиції України.

Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства,а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Проте Позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що укладені між сторонами третейської угоди у п.10.3 Договору кредиту №800003487 від 25 березня 2008 року та п. 7 Іпотечного договору від 25.03.2008 року не відповідали вимогам законодавства України, а отже суд приходить до висновку, що обґрунтування, на які посилається сторона Позивача, щодо вимоги про визнання третейського застереження недійсним, є безпідставними. Враховуючи викладене суд вважає, що в цій частині позов не підлягає задоволенню.

Щодо вимог Позивача в частині скасування рішення третейського суду, слід зазначити таке.

Відповідно до ст. 389-5 ЦПК України рішення третейського суду може бути скасовано лише у випадках передбачених цією статтею. Рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо: справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди; третейську угоду визнано судом недійсною; склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

Відповідно до ст. 51 Закону України «Про третейські суди» рішення третейського суду є остаточним і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених Законом.

Рішення третейського суду може бути оскаржено стороною у випадках, передбачених цим Законом, до компетентного суду відповідно до встановлених законом підвідомчості та підсудності справ.

Рішення третейського суду може бути оскаржене та скасоване, серед іншого, якщо справа, по якій, прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Статтею 5 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону .

Згідно з ч.1ст. 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Статтею 6 Закону України «Про третейські суди» визначено категорії справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких заборонений третейськими судами.

Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14. Зазначений Закон набрав чинності 12 березня 2011 року.

Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» (частину 1 статті 6 Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом № 2983-VI від 3 лютого 2011 року), третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Як вбачається зі справи, сторона Позивача просить скасувати рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» №2521-2/591/14, постановлене 16.09.2014 року, тобто після внесення змін до Закону № 2983- VI від 3 лютого 2011 року, у зв'язку з чим позовна заява в частині про скасування рішення третейського суду підлягає задоволенню в повному обсязі.

Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України при розгляді справи № 6-856цс15 від 02.09.2015 року, боржник за кредитним договором, який укладено між Банком та позичальником, є споживачем послуг Банку, у зв'язку з чим спір щодо стягнення заборгованості за кредитом, третейському суду в силу положень пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» не підвідомчий.

Статтею 360-7 ЦПК України встановлено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

З урахуванням викладеного, на підставі 203, 215, 627, 638 ЦК України, Закону України «Про третейські суди», керуючись ст.ст. 3, 11, 57, 60, 88, 169, 212 - 215, 360-7, 389-5 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про скасування рішення третейського суду та визнання третейських угод недійсними - з а д о в о л ь н и т и частково.

Рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у складі судді Веремій Тетяни Миколаївни, постановлене 16 вересня 2014 року в м. Чернігові у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - с к а с у в а т и.

У задоволенні позову в частині щодо визнання третейських угод недійсними - в і д м о в и т и.

Стягнути із Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (Код ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 730 (сімсот тридцять) гривень понесених ним витрат зі сплати судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а у разі, якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків або після розгляду справи в апеляційному порядку Апеляційним судом м. Києва, якщо воно не буде скасоване.

СУДДЯ :