ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Карпенко С. О.,

Мазур Л.М., Мостова Г.І.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_5, про звернення стягнення на предмет іпотеки за касаційною скаргою ОСОБА_4, від імені якого діє ОСОБА_6, на рішення апеляційного суду Полтавської області від 30 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з указаним позовом.

Зазначало, що 20 серпня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір, за умовами якого останньому надано кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії у розмірі 535 159 доларів США зі сплатою 1,12 процентної ставки на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та кінцевим терміном повернення коштів 18 серпня 2017 року.

З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань 20 серпня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 укладено іпотечний договір, за умовами якого в іпотеку передано нежитлову будівлю (магазин) літера «А-2» по АДРЕСА_1, що належить відповідачам на праві спільної часткової власності по Ѕ частці кожному.

У зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_5 кредитних зобов'язань утворилась заборгованість, яку позивач просив стягнути на свою користь шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Справа переглядалась судами неодноразово.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 2 березня 2015 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 20 серпня 2007 року у розмірі 573 974,10 доларів США, що станом на 21 серпня 2014 року склала 7 526 350 грн 18 коп, звернуто стягнення на нежитлове приміщення (магазин) літера «А-2» по АДРЕСА_1 загальною площею 606,6 кв.м, що належить ОСОБА_4 та ОСОБА_3 по Ѕ частці кожному, з укладенням від імені відповідачів договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з держаного реєстру прав власності, дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами дій, необхідних для продажу предмета іпотеки.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 30 березня 2016 року рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 2 березня 2015 року змінено, викладено абзац другий резолютивної частини рішення в іншій редакції, відповідно до якої у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № PLLAGA00000096 від 20 серпня 2007 року у розмірі 573 974,10 доларів США, що становить 13 142 858 грн 94 коп. та складається із: 501 366,31 доларів США заборгованості за кредитом, що становить 11 480 285 грн80 коп.; 44 420,01 доларів США заборгованості за процентами за користування кредитом, що становить 1 017 129 грн 29 коп.; 837,53 доларів США пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, що становить 19 177 грн 78 коп; 27 331,19 доларів США штрафу (процентна частка), що становить 625 829 грн 59 коп., звернено стягнення на нежитлову будівлю (магазин) літер «А-2» загальною площею 606,6 кв.м, розташовану у АДРЕСА_1, по Ѕ частці якої належить ОСОБА_4 та ОСОБА_3 і складається з:

А) приміщень першого поверху: внутрішній тамбур «І» площею 3,1 кв.м, торговий зал «2» площею 114,7 кв.м, сходи «3» площею 12,8 кв.м, коридор «4» площею 15,3 кв.м, коридор «5» площею 14 кв.м, кладова «6» площею 19,5 кв.м, внутрішній тамбур «7» площею 2,3 кв.м, сходи «8» площею 15,2 кв.м, туалет «9» площею 2,3 кв.м, туалет «10» площею 3,6 кв.м, топочна «11» площею 9,5 кв.м, всього 212,3 кв.м;

Б) приміщень другого поверху: торговий зал «12» площею 123 кв.м, сходи «13» площею 12,8 кв.м, коридор «14» площею 18,5 кв.м, кабінет «15» площею 16 кв.м, кладова «16» площею 14,6 кв.м, сходи «17» площею 15,2 кв.м, коридор «18» площею 5,3 кв.м, туалет «19» площею 1,4 кв.м, туалет «20» площею 1,4 кв.м, кладова «21» площею 3 кв.м, технічне приміщення «22» площею 5,9 кв.м, всього 217,1 кв.м;

В) приміщень мансарди: сходи «23» площею 15,2 кв.м, коридор «24» площею 15,6 кв.м, туалет «25» площею 1,5 кв.м, туалет «26» площею 1,5 кв.м, кладова «27» площею 2,5 кв.м, офіс «28» площею 35,1 кв.м, коридор «29» площею 13,4 кв.м, офіс «30» площею 14,6 кв.м, офіс «31» площею 44 кв.м, офіс «32» площею 14,6 кв.м, кладова «33» площею 4 кв.м, кладова «34» площею 5,6 кв.м, кладова «35» площею 5,6 кв.м, кладова «36» площею 4 кв.м, всього 177,2 кв.м;

шляхом укладення ПАТ КБ «ПриватБанк» від імені ОСОБА_4 і ОСОБА_3 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних підприємствах, установах, або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення банком передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки, початкова ціна продажу якого 10 864 810 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Виключено з мотивувальної частини рішення посилання на норми Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, від імені якого діє ОСОБА_6, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду і направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України).

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що 20 серпня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір, за умовами якого останньому надано кредит у вигляд відновлювальної кредитної лінії у розмірі 535 159 доларів США зі сплатою 1,12 процентів на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та кінцевим терміном повернення коштів 18 серпня 2017 року.

З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань 20 серпня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 укладено іпотечний договір, за умовами якого в іпотеку передано нежитлову будівлю (магазин) літера «А-2» по АДРЕСА_1, що належить відповідачам на праві спільної часткової власності по Ѕ частці кожному.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 17 лютого 2015 року з ОСОБА_5 стягнено на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 573 974,10 доларів США.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та вирішувати питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що боржник належним чином не виконував покладених на нього умовами кредитного договору зобов'язань, унаслідок чого утворилась заборгованість, що є підставою для задоволення вимог кредитора за рахунок предмета іпотеки шляхом укладення договору купівлі-продажу.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд, погодившись з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення вимог банку про звернення стягнення на предмет іпотеки, змінив резолютивну частину рішення суду, вказавши складові предмета іпотеки та початкову ціну продажу. Крім того, виключив із мотивувальної частини рішення суду першої інстанції посилання на Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», оскільки цей Закон визначає правовий режим обтяжень рухомого майна.

Проте при ухваленні рішення апеляційним судом не враховано наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися, в тому числі, заставою, окремим видом якої є іпотека (ст.ст. 546, 575 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Згідно із ч. 1 ст. 20 Закону України «Про іпотеку» заставна - це іпотечний цінний папір, який засвідчує безумовне право його власника на отримання від боржника виконання за основним зобов'язанням, за умови, що воно підлягає виконанню в грошовій формі, а в разі невиконання основного зобов'язання - право звернути стягнення на предмет іпотеки. Заставна оформлюється, якщо її видача передбачена іпотечним договором. Після державної реєстрації іпотеки оригінал заставної передається іпотекодержателю, якщо інший порядок передачі заставної не встановлено іпотечним договором. Заставна не є емісійним цінним папером. Першим власником заставної є особа, яка на момент видачі заставної відповідно до умов іпотечного договору має статус іпотекодержателя. Якщо інше не передбачено іпотечним договором, оригінал заставної передається такому іпотекодержателю.

Частиною третьою ст. 20 Закону України «Про іпотеку» визначено, що після видачі заставної виконання основного зобов'язання та звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено лише на підставі вимоги власника заставної. Звернення стягнення на предмет іпотеки власником заставної здійснюється у порядку, встановленому розділом V цього Закону.

Пунктом п'ять договору іпотеки визначено, що одночасно з укладенням цього договору, іпотекодавці та позичальник підписують в одному оригінальному екземплярі заставну і передають заставну іпотекодержателю.

Відповідно до пп. 16.7 п. 16 цього договору, доки іпотекодержатель залишається власником заставної, з метою задоволення своїх вимог і в порядку, передбаченому цим договором, він має право звернути стягнення на предмет іпотеки.

Дійшовши висновку про непідписання сторонами заставної, суд апеляційної інстанції не послався на відповідні докази і фактично обґрунтував висновок припущеннями та посиланням на відповідний пункт договору.

Так, судом апеляційної інстанції не дано правової оцінки додержанню сторонами вимог п. 5 договору іпотеки, зокрема, підписання заставної та її реєстрація іпотекодержателем у Державному реєстрі іпотек.

Така обставина має суттєве значення для вирішення справи, оскільки від її встановлення залежить наявність у позивача права на звернення до суду за захистом.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та змінюючи його в частині, апеляційний суд не перевірив доводи апеляційної скарги щодо порушення вимог ст. 38 Закону України «Про іпотеку», яка передбачає надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу, а не від імені іпотекодавців, як вказав суд.

За таких обставин касаційний суд дійшов висновку, що суд апеляційної інстанції не встановив фактичних обставин справи, не визначився з нормою права, яка підлягала застосуванню до правовідносин, які виникли, не дослідив умови іпотечного договору та передчасно зробив висновок про наявність у банку, як іпотекодержателя, права пред'явлення вимоги до іпотекодавців за умови неналежного виконання боржником кредитних зобов'язань і права продажу предмета іпотеки від імені іпотекодавців.

Згідно з ч. 2 ст. 338 ЦПК Українипідставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки судом апеляційної інстанції допущені порушення норм матеріального та процесуального права, оскаржуване рішення суду не може вважатись законним і обґрунтованим та підлягає скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, від імені якого діє ОСОБА_6, задовольнити.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 30 березня 2016 року скасувати, справу направити на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.О.Кузнєцов
СуддіО.І.Євтушенко С.О.Карпенко Л.М.Мазур Г.І.Мостова