АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Вербової І.М., Головачова Я.В.

при секретарі: Литвиненко Р.С.

за участю осіб:представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа вієннаіншуранс груп» до ОСОБА_2 про стягнення коштів в порядку регресу,-

за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_1

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 листопада 2015року

в с т а н о в и л а:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23 листопада 2015року позов ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієннаіншуранс груп» до ОСОБА_2 про стягнення коштів в порядку регресузадоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієннаіншуранс груп» суму страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 49 500,00 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду представник відповідача ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Справа №761/2927/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/2499/2016
Головуючий у суді першої інстанції:О.А. Савицький
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Л.Д.Поливач
В обґрунтування своїх вимог представник відповідача ОСОБА_1 посилається на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, а також на те, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права. Представник відповідача зазначив, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги той факт, що у позивача, згідно ст.38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є обмежене право на звернення до суду. Суд не зазначив підстави для звернення страхової компанії до суду з регресним позовом. Крім того, суд безпідставно не взяв до уваги ту обставину, що відповідач під час ДТП виконував свої професійні обов'язки, оскільки він перебуває на службі в Головному управлінні МВС України в м. Києві «Полк міліції громадської безпеки особливого призначення». Залишив ОСОБА_2 місце ДТП на короткій термін саме у зв'язку з виконанням службових обов'язків, після чого повернувся на місце ДТП.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_1 підтримав подану апеляційну скаргу в повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені в ній. ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієннаіншуранс груп» явку свого представника у судове засідання не забезпечило, про час та місце розгляду справи повідомлено належним чином, а тому колегія суддів розцінила причини неявки представника позивача в судове засідання як неповажні та дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника страхової компанії у відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України. Неявка представника позивача в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Так, відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 15.06.2014 року близько 16 год. 15хв. по вул. Блюхера в м. Києві, сталася ДТП, за участі автомобіля марки «Ford», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_4, автомобіля марки «Daewoo», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5, та автомобіля марки «Audi», державний номерний знак 91319КН, під керуванням ОСОБА_2, від зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження.

Із полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів №АС/8431362 вбачається, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2була застрахована у ПрАТ «УСК «Княжа вієннаіншуранс груп»з лімітом відповідальності 50 000,00 грн. та франшизою в розмірі 500,00 грн.

18.07.2014року ОСОБА_4 звернувся до ПрАТ «УСК «Княжа вієннаіншуранс груп» із заявою про виплату страхового відшкодування на підставі зазначеного договору страхування.

Згідно ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до страхового акту №39 від 24.09.2014 року сума страхового відшкодування становить 49500 грн. (а.с.30).

Із платіжного доручення № ЗР048508 від 01.10.2014 року вбачається, що ПрАТ «УСК «Княжа вієннаіншуранс груп» перераховано на користь ОСОБА_4 страхове відшкодування в сумі 49500,00 грн. на рахунок ПАТ КБ «Приватбанк» по системі «Приват мані» згідно його заяви (а.с.29, 33).

09.12.2014року позивач звернувся до відповідача з письмовою претензією про відшкодування шкоди на суму 49500,00 грн.(а.с.34).

Згідно вимог ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до вимог ст.38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди.

При цьому п.п. 33.1.2 п.33.1 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди.

Як вбачається, із постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 15.07.2014 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ст.ст.122-4, 124 КУпАП, тобто відповідача визнано винним у тому, що він, будучи причетним до ДТП залишив місце пригоди та у тому, що він порушив п.12.1, 11.4, 2.10 ПДР. При розгляді даного адміністративного матеріалу ОСОБА_2 визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому адміністративних правопорушень, підтвердив обставини викладені у протоколах про адміністративні правопорушення.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог, оскільки у відповідності до вимог чинного законодавства ОСОБА_2 зобов'язаний сплатити у порядку регресу, на користь ПрАТ «УСК «Княжа вієннаіншуранс груп»суму виплаченого ОСОБА_4 страхового відшкодування у розмірі 49500,00грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що при ухваленні рішення суд першої інстанції не повинен був керуватися п.4 ст. 61 ЦПК України, а повинен був у першу чергу перевірити право позивача на звернення до суду є безпідставними, оскільки ПрАТ «УСК «Княжа вієннаіншуранс груп» мало право на звернення до суду за захистом своїх порушених прав у розумінні ст. 3 ЦПК України. При цьому, у постанові Шевченківського районного суду м. Києва від 15.07.2014року в адміністративній справі № 761/19505/14-п, яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21.08.2015 року, чітко зазначено про те, що ОСОБА_2 визнав повністю свою вину у вчиненні правопорушень передбачених ст.ст.122-4, 124 КУпАП. Крім того, при розгляді судами зазначеного адміністративного матеріалу ОСОБА_2 не посилався на те, що під час ДТП він перебував при виконанні службових обов'язків.

Не надав належних та допустимих доказів цьому він як суду першої інстанції так і суду апеляційної інстанції при розгляді даної справи, а тому колегія суддів критично ставиться до посилань представника ОСОБА_2 на те, що останній виконував свої службові обов'язки під час ДТП.

Так, відповідно до вимог п.4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

За таких обставин, посилання апелянта на порушення судом норм матеріального та процесуального права є безпідставними.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка зібраним доказам по справі.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що, підстав для скасування рішення з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_1, відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 листопада 2015року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: