АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/5222/15-ц Головуючий в 1 інстанції
Провадження 22-ц/774/37/К/16 Тарасенко О.В.
Категорія № 48 ( І ) Доповідач Грищенко Н.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Грищенко Н.М.,

суддів: Братіщевої Л.А., Зубакової В.П.,

секретар: Євтодій К.С.

за участю: позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 14 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Орган опіки та піклування виконкому Тернівської районної у місті ради в м. Кривому Розі про визначення місця проживання малолітньої дитини та зустрічному позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 третя особа Орган опіки та піклування виконкому Тернівської районної у місті ради в м. Кривому Розі про визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа Орган опіки та піклування виконкому Тернівської районної у місті ради в м. Кривому Розі про визначення місця проживання малолітньої дитини.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з ОСОБА_3 перебуває в зареєстрованому шлюбі з 10 липня 2010 року. Від шлюбних відносин мають малолітню дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком дитини являється відповідач. 29 серпня 2015 року сторони припинили шлюбні відносини через фізичне та психологічне насилля в сім'ї з боку відповідача. Вона вимушена була піти від відповідача та проживати за місцем реєстрації разом зі своєю матір'ю. Але дочку ОСОБА_5 та усі необхідні речі вона забрати не змогла через перешкоду відповідача. Відповідач силоміць утримує доньку, переховує її від неї, до дитячого садочка її не водить, не надає їй можливості взагалі бачитись з нею, примушуючи її повернутись у сім'ю. Але жити там вона не має можливості, так як є загроза зі сторони відповідача її здоров'ю та життю.

У зв'язку з неправомірними діями відповідача стосовно малолітньої дочки вона звернулась до Тернівського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області.

Просить суд визначити місце проживання малолітньої дочки ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із нею ОСОБА_2, зобов'язавши ОСОБА_3 передати дочку матері.

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом про визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів.

Просив суд визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із батьком та стягнути з ОСОБА_2, на його користь аліменти у розмірі ? частини з усіх видів доходу ( заробітку).

Рішенням Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 14 грудня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визначено місце проживання малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір'ю ОСОБА_2, зобов'язано ОСОБА_3 передати дочку ОСОБА_5 за місцем проживання матері дитини. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 987,20 грн. Рішення суду в частині передачі малолітньої доньки ОСОБА_5 допущено до негайного виконання.

ОСОБА_3 відмовлено з задоволенні зустрічного позову.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального законодавства, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову ОСОБА_2 в задоволенні її вимог та задоволення його зустрічних позовних вимог.

Судом надано перевагу позивачу, як матері, у вирішенні питання про місце проживання дитини та не враховано рівність обох батьків у вихованні та піклуванні. Суд не надав перевагу тому з них, хто може створить найбільш сприятливі умови для виховання.

Судом не вмотивовано жодного факту, з яких причин донька не може проживати разом із ним. Висновок органу опіки та піклування не посвідчений печаткою, тому не може бути належним та допустимим доказом.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи, являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку відповідача ОСОБА_3. в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи. Представник відповідача ОСОБА_6, належним чином повідомлена, що підтверджується зворотнім поштовим повідомленням та наданою нею заявою, тому в порядку ч.5 ст.76 ЦПК України відповідач вважається повідомленим належним чином.

Судом встановлено, що сторони по справі з 10.07.2010 року перебувають у шлюбі, від якого мають доньку - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с5-6).

Згідно висновку органу опіки та піклування Виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради м. Кривого Рогу від 17.12.2015 року, останні вважають за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_5 разом з матір'ю, так як мати дитини належним чином дбає про фізичне здоров'я, психічний стан дитини, створює належні умови для розвитку її завдатків. Перебуваючи разом з матір'ю, дитина відвідувала дитячий дошкільний навчальний заклад, займалася в танцювальному колективі. З серпня 2015 року, коли дитина перебуває у батька, дитина садок та танцювальний гурток не відвідує, її спілкування з однолітками обмежено, на вулицю майже не виходить, що заважає її гармонічному розвитку (а.с.44-45).

Задовольняючи первісні позовні вимоги та відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції керувався принципом 6 Декларації прав дитини та дійшов висновку, що з урахуванням віку малолітньої дитини п'яти років, її статі, та відсутності виключних обставин, за якими малолітня ОСОБА_5 може бути розлучена зі своєю матір'ю ОСОБА_2, вважав доцільним визначити місце проживання малолітньої дитини саме із матір'ю.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 4, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і захищає права, свободи та інтереси осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 19 Сімейного Кодексу при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Сторонами по справі заявлено вимогу про визначення місця проживання дитини відповідно до ст.160, 161 Сімейного кодексу України, які регулюють право батьків на визначення місця проживання дитини та вирішення спору між матір'ю та батьком щодо місця проживання дитини.

Колегія суддів з огляду на матеріали справи, дійшла висновку, що кожен із батьків малолітньої ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1, може створити дитині належні умови для виховання та розвитку. Як матір так і батько можуть забезпечити дитині належний розвиток та матеріальне утримання, кожен з них працевлаштований, позитивно характеризуються, у кожного з батьків за місцем проживання створені всі необхідні умови для належного виховання дитини.

За правилами ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

За ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (принцип 6) , проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виняткові обставини , бути розлучена зі своєю матір'ю.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання відповідача щодо безпідставного застосування Декларації прав дитини, оскільки в ній закріплені основоположні принципи у сфері забезпечення прав дитини, якими керується суд при визначенні її місця проживання.

Згідно статті 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

При розв'язанні спору суду належить визначити, кому з батьків надати перевагу, хто стане безпосереднім вихователем дитини. При цьому, інший з батьків не втрачає своїх прав та обов'язків. Він стає носієм права на спілкування з дитиною та права брати участь у її вихованні (ч. 2 ст. 157 СК України).

Відповідно до п.18 Постанови Пленуму від 21грудня 2007 року №11, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід врахувати також положення статті 160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, за спільною згодою батьків та самої дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

При вирішенні спору щодо місця проживання суд бере до уваги позитивне ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, враховує те, що позивачка має добрі умови для проживання доньки.

Колегія суддів вважає не обґрунтованими доводи апеляційної скарги відповідача щодо неналежного та не допустимого доказу - висновок виконкому Тернівської районної у місті ради від 07 грудня 2015 року у зв'язку із відсутністю печатки. В судовому засіданні колегії суддів позивачем долучено до матеріалів справи вище зазначений висновок із засвідченням печаткою.

Ураховуючи положення ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.7 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Згідно із Конвенцією про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91р., виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголошене правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідачем ОСОБА_3 не надано належних та допустимих доказів виключних обставин, які свідчили про необхідність розлучення малолітньої доньки із її матір'ю, отже й відсутні підстав для визначення місця проживання дитини разом із батьком.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Таким чином, установивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, та дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 доведені та підлягають задоволенню.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає рішення суду ухваленим з дотриманням норм матеріального і процесуального права, яке зміні чи скасуванню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313- 315 ЦПК України, колегія судів, У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 14 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Н.М. Грищенко

Судді: Л.А. Братіщева

В.П. Зубакова