№ 207/1968/15-ц
№ 2/207/64/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2016 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області в складі :

головуючого судді: САВЧЕНКА В.О.

при секретарі: МОСПАН (ГОРБ) С.Б.,

за участю представника позивача : ОСОБА_1

та представника відповідача : ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпродзержинську цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

19 лютого 2014 року, приблизно о 08 год.50 хв. водій ОСОБА_4 (Відповідач), керуючи автомобілем НОМЕР_1 в м.Дніпродзержинську по вул. Дніпропетровській,84, виїжджаючи з АЗС «WOG», не переконалась у безпеці маневру, в порушення вимог Правил дорожнього руху України, не пропустивши при цьому автомобіль НОМЕР_2, та скоїла зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, за кермом якого знаходився ОСОБА_3 (Позивач), в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Винуватість ОСОБА_4 у вказаній дорожньо-транспортній пригоді підтверджується Постановою Баглійського районного суду у справі №207/1004/14-п, провадження №3/207/241/14 від 13 березня 2014 року, яке набрало законної сили 24.03.2014 року.

Свідоцтвом про шлюб від 19.09.2014 р. підтверджується зміна прізвища відповідача ОСОБА_4 на ОСОБА_4

Обставини справи, щодо вчинення ДТП та факту заподіяння позивачу шкоди саме з вини відповідача в силу ч.4 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню під час розгляду цього спору.

У відповідності з ч.1 ст.1166 ЦК України Позивач просить стягнути з Відповідача, яка винувата в ДТП, відшкодування йому матеріальної шкоди у сумі 4566,79 грн (різниця між страховою виплатою та витратами з відновлювального ремонту транспортного засобу, що не відшкодовані страховими компаніями) в сумі, в тому числі, витрати на франшизу в сумі - 716,00 грн; а також витрати на комісію банку в сумі 21,49 грн., всього матеріальну шкоду в розмірі 4588,28 грн.

Також Позивач просить стягнути з Відповідача моральну (немайнову) шкоду, що виразилась у моральних стражданнях, які переніс через факт ДТП, яку він оцінює в розмірі 10 000,00 грн.

Крім того, Позивач просив стягнути з Відповідача суми втрати товарної вартості автомобіля, яка мала бути визначена авто-товарознавчою експертизою. Ухвалою суду від 21 липня 2015 року судом було призначено по справі судову авто-товарознавчу експертизу, але у зв'язку з неоплатою вартості експертизи, матеріали справи були повернуті суду без виконання експертизи.

В подальшому, щодо вимог про стягнення суми втрати товарної вартості автомобіля, яка мала бути визначена авто-товарознавчою експертизою, позивачем було подано суду заяву про залишення позовних вимог в цій частині без розгляду. Ухвалою суду вимоги позивача про стягнення суми втрати товарної вартості автомобіля, яка мала бути визначена авто-товарознавчою експертизою, за його заявою залишенні судом без розгляду.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_3 та представник позивача адвокат ОСОБА_1 позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_4 та представник відповідача адвокат ЛИСАК С.А. проти позову ОСОБА_3 заперечували, посилаючись на те, що на момент ДТП у відповідача був укладений договір страхування цивільно-правової відповідальності із страховою компанією АТ «СГ «ТАС», а тому всі вимоги повинні пред'являтися до страхової компанії.

Вислухавши сторони, дослідивши та об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

19 лютого 2014 року, приблизно о 08 год.50 хв. водій ОСОБА_4 керуючи автомобілем НОМЕР_1 в м.Дніпродзержинську по вул. Дніпропетровській,84, виїжджаючи з АЗС «WOG», в порушення вимог Правил дорожнього руху України, не пропустивши автомобіль НОМЕР_2, скоїла зіткнення з вказаним автомобілем, за кермом якого знаходився ОСОБА_3, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено весь правий бік автомобіля позивача, що підтверджується довідкою ДАІ Дніпродзержинського ГУМВС від 19.02.2014р. Таким чином ОСОБА_4 порушила вимоги п.10.1 Правил дорожнього руху України, чим скоїла правопорушення передбачене ст. 124 КпАП України. Вина Відповідача у вчиненому правопорушенні підтверджується Постановою Баглійського районного суду у справі №207/1004/14-п, провадження №3/207/241/14 від 13 березня 2014 року, яке набрало законної сили 24.03.2014 року. Згідно частини 4 статті 61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Автомобіль «КІА RIO» д/н НОМЕР_2 належить Позивачу на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 16.04.2013 року, НОМЕР_3, видане ВРЕР ДАІ №1 ГУМВС України в Дніпропетровській області.

Згідно зі ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 ст. 1187 шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Поняття джерела підвищеної небезпеки закріплено у ст. 1187 ЦК України, відповідно до якої під джерелом підвищеної небезпеки розуміють діяльність, пов'язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для осіб, які цю діяльність здійснюють, та інших осіб.

Ст.1188 ЦК України передбачено, що шкода, заподіяна при взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується особою, з вини якої була заподіяна шкода.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно п.6. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року N 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Отже, за правилами, зазначеними вище, тягар цивільної відповідальності у таких випадках має нести винна у завданні шкоди особа, якою є водій автомобіля чи особа, яка на відповідній правовій підставі керувала автомобілем та з вини якої сталась ДТП, тобто ОСОБА_4.

Відповідно до абзацу 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно зіст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріалами справи встановлено, що з вини Відповідача автомобілю, належному Позивачу на праві власності дійсно було завдано матеріальну шкоду.

Розмір матеріальної шкоди позивач підтверджує копіями письмових доказів. Повна вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_2, роботи з якого були виконанні авторизованим сервісним центром ПАТ «Дніпропетровськ-Авто» з урахуванням використаних складових частин та матеріалів склала 37 656,36 грн., що підтверджується відповідними страховими актами, калькуляціями та актами виконаних робіт. При цьому, із вартості відновлювального ремонту в сумі 37 656,36 грн, частково кошти в сумі 32 369,26 грн були відшкодовані позивачу страховою компанією ТДВ «Експрес Страхування», із якою Позивачем було укладено договір страхування КАСКО, а решта суми відновлювального ремонту були оплачені позивачем власними коштами згідно умов договору страхування.

Судом встановлено, що Позивачем дійсно понесено витрати, які він просить йому відшкодувати. Матеріалами справи підтверджується, що відповідно до умов договору добровільного страхування засобів наземного транспорту № 202.13.2168768 від 15.04.2013 року, який був укладений позивачем з ТДВ «Експрес Страхування», частково вартість відновлюваного ремонту автомобіля сплачена виконавцю робіт Страховиком на суму 27045,95грн. (платіжне доручення №4231) від 10.04.2014 року, на суму 1059,81 (платіжне доручення №8915 від 18.06.2014 року), на суму 4263,50 грн (платіжне доручення №9580 від 11 липня 2014 року) всього 32 369,26 грн, а частина вартості робіт на суму 4 566,79 грн., оплачена Позивачем власними коштами. Крім того, страхове відшкодування ТДВ «Експрес Страхування» здійснено за мінусом франшизи в сумі 716,00 грн.

Факт оплати Позивачем вказаних сум підтверджується відповідними квитанціями, наявними в матеріалах справи, а саме квитанції ПАТ «Промінвестбанк» №QS01 від 15 липня 2014 року, № QS01 від 02 липня 2014 року, № QS01 від 02 липня 2014 року на перерахування грошових коштів на отримувача ПАТ «Дніпропетровськ-Авто» з призначенням платежу «за послуги ЗА-0003203», «за послуги ЗА-0003254», що відповідає номерам актів виконаних робіт ПАТ «Дніпропетровськ-Авто», а також додатково Позивачем понесено витрати на комісійну винагороду банку, що склали 21,49 грн, що також підтверджується квитанціями, тобто всього витрати склали 4588,28 грн.

Судом встановлено та підтверджується наданими позивачем письмовими доказами, що, у зв'язку із недостатністю страхового відшкодування, Позивач звертався до АТ «СГ «ТАС», із яким у Відповідача ОСОБА_4 було укладено договір страхування цивільно-правової відповідальності, із заявами про відшкодування витрат на відновлювальний ремонт, не покритих страховим відшкодуванням ТДВ «Експрес Страхування» та відшкодування втрати товарної вартості, на що АТ «СГ «ТАС» Позивачу було відмовлено у виплатах, а щодо відшкодування ВТВ зазначено, що згідно Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ВТВ не відшкодовується. Вказані факти підтверджуються копіями відповідей «АТ «СГ «ТАС» від 19.11.2014р. та від 29.01.2015р.

Суд приходить до висновку, що матеріальні збитки, завдані Позивачу з вини Відповідача дійсно складаються з різниці між страховою виплатою та витрат з відновлювального ремонту транспортного засобу, що не відшкодовані страховими компаніями та оплачені Позивачем власними коштами всього в сумі - 4566,79 грн., в тому числі витрати на франшизу в сумі - 716,00 грн, витрат на комісію банку в сумі - 21,49 грн, а всього витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права склали 4588,28 грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст.22, 1166, 1187, 1188, 1192, 1194 ЦК України суд вважає, що майнова шкода належним чином документально підтверджена та підлягає стягненню із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 в повному обсязі.

Крім цього, внаслідок дій і з вини ОСОБА_4 позивачу завдана і моральна шкода, оскільки у зв'язку із пошкодженням автомобіля він зазнав душевних страждань.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" роз'яснено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року (із змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, порушення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості, а також майнового стану цивільного відповідача.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджено.

Позивач в своїй позовній заяві визначив розмір завданої йому моральної шкоди в сумі 10 000,00 грн, обґрунтовуючи такий розмір наступним.

Позивач зазначив, що пережив стресову ситуацію, зазнав значних моральних страждань через те, що автомобіль позивача, який з вини відповідача пошкоджений внаслідок ДТП був новим, придбаний позивачем лише в 2013р., з вини відповідача автомобілю завдані значні пошкодження, що підтверджується вартістю відновлювального ремонту в сумі 37 656,36грн, а автомобіль втратив свою товарну вартість.

Виступаючи в судовому засіданні, Позивач зазначив, що зазнав сильного душевного болю на час огляду пошкодженого авто, коли усвідомив ступінь пошкодження свого нового автомобіля та необхідність витрачання значних грошових коштів на його відновлення. Позивач переживав моральні страждання через невизначеність реального терміну проведення ремонту пошкодженого авто, а коли строк ремонту авто склав понад 4 місяці, тобто чверть року, весь цей час Позивач був позбавлений можливості користуватися ним для власних потреб і не міг належним чином забезпечувати власні потреби. Також через тривалий ремонт автомобіля Позивач змушений був просити своє керівництво дозволити відлучитися з роботи для вирішення тих чи інших питань, надання необхідних документів, здійснення платежів, пов'язаних з ремонтом авто, що принижувало його діловий престиж.Крім того, пошкоджений з вини відповідача автомобіль був придбаний Позивачем в кредит і весь період ремонту транспортного засобу Позивач був змушений сплачувати періодичні платежі за кредитним договором, не маючи при цьому можливості користуватися автомобілем.

До того ж, моральні страждання Позивача доповнювались також тим, що Відповідач жодних дій по врегулюванню спору в досудовому порядку не вчиняв, витратами позивача у зв'язку з пошкодженням автомобіля не цікавився, а в подальшому взагалі їх не визнав.

Доводи Позивача також підтверджуються наявними в справі матеріалами: копією договору купівлі-продажу транспортного засобу, копією кредитного договору, договору застави, довідкою з місця роботи Позивача, копіями актів виконаних робіт від 25 червня 2014р. та від 27 червня 2014р., що підтверджують тривалий термін ремонту транспортного засобу та іншими матеріалами справи.

Враховуючи наведене та керуючись ст.22, 23, 1167 ЦК України суд вважає, що моральна шкода Позивачем належним чином обґрунтована та підтверджена та підлягає стягненню із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 в повному обсязі.

При стягненні даного розміру моральної шкоди з Відповідача, Суд виходить з вини Відповідача, ступеня доведеності понесених моральних страждань самим Позивачем, а також вважає, що визначений Позивачем розмір моральної шкоди є цілком обґрунтованим та справедливим, а тому підлягає стягненню з Відповідача.

Задовольняючи позов щодо відшкодування моральної шкоди, суд приймає до уваги ту обставину, що відповідно ст. 26-1 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» моральна шкода страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди. Оскільки ушкодження здоров'я позивача внаслідок ДТП не було, відшкодувати моральну шкоду повинна особа, винна у ДТП - відповідач у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 79 ЦПК України до судових витрат пов'язаних з розглядом справи належать: 1) виключено; 2) витрати на правову допомогу; 3) витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; 4) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; 5) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; 6) витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» така діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Як вбачається із матеріалів справи, правовідносини між позивачем та адвокатом ОСОБА_1 (Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 1775 видане Дніпропетровською обласною кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури від 17.12.2007р.) підтверджуються договором про надання послуг адвоката № 01/12/14-1 від 01 грудня 2014 року, згідно п.2 якогоадвокат зобов'язується надати правову допомогу клієнтові з приводу заподіяння останньому шкоди унаслідок ДТП, що сталося 19.02.2014 року в м. Дніпродзержинськ. Згідно п.3.1 договору послуги за даним договором надаються клієнту на платній основі, гонорар адвоката визначається сторонами договору за домовленістю, а згідно п.3.3. договору розмір гонорару, порядок його розрахунку і сплати, умови повернення тощо визначаються сторонами в акті виконаних робіт (послуг) про надання правової допомоги.

Згідно умов укладеного договору та акту виконаних робіт від 15.04.2015р. та акту від 14.12.2015р., оригіналів квитанцій до прибуткового касового ордеру на суму 3400,00 грн до акту від 15.04.2015р., та на суму 3200,00 до акту від 14.12.2015р адвокатом надано Позивачу наступні послуги: надана попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин, на що затрачено 1 година; вивчено та проведено правовий аналіз матеріалів справи, на що затрачено 1 година; здійснено досудове врегулювання спору (листування із страховими компаніями, переговори з відповідачем тощо), на що затрачено 2 години; складено та підготовлено необхідні процесуальні документи для звернення до суду за місцем вчинення ДТП, на що затрачено 4 години; проведено консультації з приводу судового розгляду справи, роз'яснено процесуальні права та обов'язки як сторони у справі, на що затрачено 0,5 години; складено процесуальні документи по справі, здійснено представництво інтересів клієнта в судових засіданнях по справі, на що затрачено сумарно 8 годин (згідно акту від 14.12.2015 року).

Крім того, як вбачається з матеріалів справи адвокат ОСОБА_1 приймала участь у судових засіданнях у якості представника Позивача, надавала усні пояснення.

З урахуванням обсягу наданої правової допомоги та в своїй сукупності витрати Позивача на оплату правової допомоги адвоката ОСОБА_1 склали всього в сумі 6600,00 грн. (шість тисяч шістсот гривень 00 коп.), підтверджуються документально та не суперечать положенням ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року, а тому, підлягають стягненню з відповідача у справі.

При зверненні до суду з позовною заявою Позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 243,60 грн згідно квитанції №44 від 30.04.2015р. за вирішення позову про стягнення матеріальної шкоди та 100,00 грн судового збору згідно квитанції №43 від 30.04.2015р. за вирішення позову про стягнення моральної шкоди, які суд також вважає за необхідне стягнути з Відповідача на користь Позивача.

Керуючись ст. ст. 6 - 15, 88, 208 - 215 ЦПК України, ст.22, 23, 1166, 1167, 1187, 1188, 1192, 1194 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року N 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», Суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -- задовольнити в повному обсязі.

1. Стягнути з Відповідача ОСОБА_4 на користь Позивача ОСОБА_3 відшкодування матеріальної шкоди в сумі 4566,79 грн. (чотири тисячі п'ятсот шістдесят шість гривень, -- різниця між страховою виплатою та витратами з відновлювального ремонту транспортного засобу, що не відшкодовані страховими компаніями), витрати на комісію банку в сумі 21,49 грн, всього відшкодування матеріальної шкоди в сумі 4 588,28 грн.

2. Стягнути з Відповідача ОСОБА_4 на користь Позивача ОСОБА_3 відшкодування моральної шкоди в сумі 10 000,00 (десять тисяч) гривень.

3. Стягнути з Відповідача ОСОБА_4 на користь Позивача ОСОБА_3 відшкодування судового збору в сумі 243,60 грн за вирішення позову про стягнення матеріальної шкоди.

4. Стягнути з Відповідача ОСОБА_4 на користь Позивача ОСОБА_3 відшкодування судового збору в сумі 100,00 (сто) нривень за вирішення позову в частині стягнення моральної шкоди.

5. Стягнути з Відповідача ОСОБА_4 на користь Позивача ОСОБА_3 відшкодування витрат на правову допомогу в сумі 6600,00 (шість тисяч шістсот) гривень.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

С у д д я :