Провадження №: 2/752/1959/16
07 березня 2016 року Голосіївський районний суд м. Києва
у складі: головуючого судді Ладиченко С.В.
при секретарі Рожок В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Креатив Груп» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку,-
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Креатив Груп» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.
В обґрунтування позову вказує що з 23.03.2015 року по 06.08.2015 року працював у відповідача на посаді радника директора фінансового з питань міжнародного фінансування апарату управління ПАТ «Креатив Груп».
06.08.2015 року його було звільнено з роботи за п.5 ч.1 ст.36 КЗпП України у зв'язку з переведенням працівника за його згодою на інше підприємство.
При звільненні відповідач не зробив з ним повний розрахунок по заробітній платі відповідно до вимог ст.116 КЗпП України.
На день звільнення заборгованість ПАТ «Креатив Груп» перед ним по нарахованій та не виплачені заробітній платі становила більше ніж за 2 місяці (за повні червень, липень та 4 робочих дні серпня 2015 року).
24.09.2015 року ПАТ «Креатив Груп» було проведено часткову оплату безготівково шляхом перерахування на банківську картку заборгованості по заробітній платі (поточна виписка з рахунку за період 01.04.2015 по 19.11.2015 ним додається) 603,73 за відпрацьовані дні у серпні 2015 року.
- дата звільнення - 06.08.2015;
- дата остаточного розрахунку - 24.09.2015;
- кількість робочих днів у серпні 2015 року - 16 (з 07.08.2015 року по 31.08.2015 року);
- кількість робочих днів у вересні 2015 року - 18 (станом на 24.09.2015 року);
- кількість робочих днів у червні 2015 року - 20;
- кількість робочих днів у липні 2015 року - 23;
В судовому засіданні позивач позов підтримує, справу просить розглянути без його участі про що надав відповідну заяву.
Відповідач повідомлявся в установленому законом порядку про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. ст. 224, 225 ЦПК України, вважав за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення.
Суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.
В судовому засіданні встановлено що з 23.03.2015 року по 06.08.2015 року позивачпрацював у відповідача на посаді радника директора фінансового з питань міжнародного фінансування апарату управління ПАТ «Креатив Груп».
06.08.2015 року його було звільнено з роботи за п.5 ч.1 ст.36 КЗпП України у зв'язку з переведенням працівника за його згодою на інше підприємство.
При звільненні відповідач не зробив з ним повний розрахунок по заробітній платі відповідно до вимог ст.116 КЗпП України.
Статтею 47 Кодексу законів про працю України встановлено обов'язок власника або уповноваженого ним органу провести розрахунок з працівником і видати йому трудову книжку в строки, передбачені статтею 116 Кодексу законів про працю України.
Відповідно до ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оплату праці» структуру заробітної плати становлять основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати.
Строки оплати праці, передбачені ст. 115, 116 Кодексу законів про працю України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці».
Відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
У відповідності до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати», нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Постановою Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» пунктом 20 передбачено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 Кодексу законів про працю України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Постановою Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» пунктом 25 передбачено, що суди мають враховувати, що у справах про оплату праці діє тримісячний строк звернення із заявою до КТС або безпосередньо до суду, який обчислюється з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (статті 225, 233 Кодексу законів про працю України), і відповідно до цього з'ясовувати зазначену дату. Десятиденний строк на оскарження рішення КТС обчислюється з дня вручення виписки з протоколу засідання комісії чи копії рішення.
Закінчення строку виплати заробітної плати (ст.115 Кодексу законів про працю України) не є початком перебігу зазначеного процесуального строку, якщо не оспорюється право на її одержання; у відповідних випадках ця обставина може бути підставою для вимог про компенсацію втрати частини заробітку у зв'язку із затримкою його виплати.
Непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу законів про працю України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.115,116,117 КЗпП України, ст.ст. 10, 57-61, 88, 208, 209, 212-215, 224-226, 228 ЦПК України, суд,-
Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Голосіївський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя С.В. Ладиченко