Апеляційний суд Житомирської області
Справа №272/1211/15-ц Головуючий у 1-й інст. Брагін В. І.
Категорія 27 Доповідач Косигіна Л. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області

в складі: головуючої судді Косигіної Л.М.

суддів: Григорусь Н.Й., Худякова А.М.

при секретарі Гайдамащук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 24 грудня 2015 року

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 16369 грн. 50 коп. заборгованості за кредитним договором № ZRXRRC 06090071 від 01.10.2007 року. В обґрунтування позову посилалося на те, що 01.10.2007 року відповідачка отримала кредит в сумі 1939 грн. 25 коп. зі сплатою 12% на рік на суму залишку заборгованості, на строк до 01.10.2009 року включно. У зв'язку із невиконанням умов даного договору, станом на 22.09.2015 року утворилася заборгованість в сумі 43435 грн. 17 коп., яка складається із:

- заборгованості за кредитом в сумі 1414 грн. 73 коп.;

- заборгованості за відсотками - 11753 грн. 72 коп.;

- комісії в сумі 724 грн. 72 коп.;

- пені в сумі 29542 грн.

Рішенням Андрушівського районного суду від 23.01.2014 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість в сумі 28321 грн. 36 коп. Дане рішення є чинним. Отже, різниця боргу становить 15113 грн. 81 коп. (43435 грн,17 - 2832,36 = 15113,81). Крім того, з відповідачки підлягає стягненню штрафи:

-500 грн. (фіксована частина);

-755 грн. 69 коп. (процентна складова).

Рішенням Андрушівського районного суду Житомирської області від 24 грудня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову. Банк зазначив, що суд не врахував, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін, та не звільняє ОСОБА_1 від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що Банком не доведено належними і допустимими доказами розмір заборгованості за кредитним договором, оскільки не надано виписку з особового рахунку відповідачки, у зв'язку з чим неможливо провести звірку з квитанціями, наданими відповідачкою.

Проте, повністю погодитися з таким висновком не можна, враховуючи наступне.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Встановлено, що 01.10.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (на даний час ПАТ КБ «ПриватБанк») і ОСОБА_1 (на даний час ОСОБА_1) було укладено кредитний договір № ZRXRRC 06090071, за умовами якого відповідачка отримала у кредит 1939 грн. 25 коп. на строк до 01.10.2009 року включно, зі сплатою 1% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту та щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту (комісії) у розмірі 42 грн. 66 коп. (а.с. 8-12).

У даному договорі зазначено, що позичальник ознайомився та згодний з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), які були надані у письмовій формі. При цьому, ОСОБА_1 погодилася, що заява на отримання кредиту разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), Тарифами, складає кредитно-заставний договір. Наведене підтверджується підписом позичальника.

Відповідно до п. 5.1. вищезгаданих Умов, при порушенні позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених Заявою та п.п. 3.2.2., 3.2.3. даних Умов, Банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожний день прострочки платежу.

При порушенні позичальником строків платежу по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених Договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості (п. 5.3. Умов).

У зв'язку із невиконанням ОСОБА_1 (на даний час ОСОБА_1) умов кредитного договору щодо своєчасного повернення коштів, 02.10.2013 року Банк звернувся до суду з позовом про стягнення з неї заборгованості в сумі 28321 грн. 36 коп.

Заочним рішенням Андрушівського районного суду Житомирської області від 23.01.2014 року позов задоволено (а.с. 5), стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість станом на 13.09.2013 року в сумі 28321 грн. 36 коп., яка складається з:

-боргу по кредиту в сумі 1414 грн. 73 коп.;

-відсотків - 8210 грн. 69 коп.;

-комісії - 724 грн. 72 коп.;

-пені - 16146 грн. 39 коп.;

-штрафу (фіксована частина) - 500 грн.;

-штрафу (процентна складова) - 1324 грн. 83 коп.

Дане рішення є чинним, відповідачкою не оскаржувалось. Під час апеляційного розгляду представник Банку пояснив, що вказане рішення до цього часу не виконано.

З матеріалів справи вбачається, що 12.10.2015 року Банк знову звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 (на даний час ОСОБА_1) 16369 грн. 50 коп. заборгованості за кредитним договором, зазначивши, що на 22.09.2015 року заборгованість становить 43435 грн. 17 коп. та складається із боргу:

- за кредитом в сумі 1414 грн. 73 коп.;

- за відсотками в сумі 11735 грн. 72 коп.;

- за комісією в сумі 724 грн. 72 коп.;

- пені в сумі 29542 грн.

Від цієї заборгованості позивач відрахував 28321 грн. 36 коп., стягнутих за рішенням Андрушівського районного суду Житомирської області від 23.01.2014 року (не сплачених до цього часу) та додав штрафи: 500 грн. - фіксована частина, 755 грн. 69 коп. - процентна складова (43435,17 - 28321,36 + 500 + 755,69 = 16369,50).

Під час апеляційного розгляду представником позивача подано уточнюючий розрахунок заборгованості (а.с. 95-96), з якого вбачається, що станом на 22.09.2015 року борг становив 17652 грн. 81 коп. та складався із:

- заборгованості за відсотками - 3543 грн. 03 коп. (з 13.09.2013 року по 22.09.2015 року);

- пені - 13432 грн. 63 коп. (з 13.09.2013 року по 22.09.2015 року);

- штрафу (фіксована частина) - 500 грн.;

- штрафу (процентна складова) - 177 грн. 15 коп.

При цьому, представник позивача зазначив, що при проведенні первісних розрахунків (під час подачі позову) була допущена розрахункова помилка, у зв'язку з чим суми зазначені у другому розрахунку є відмінними від первісного.

У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У відповідності до ч.ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України (правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-1206цс15).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що Банк має право на отримання від позичальника відсотків та пені за період, що не охоплюється попереднім рішенням суду, оскільки боргові зобов'язання ОСОБА_1 не виконала.

Відсотки за період з 13.09.2013 року по 22.09.2015 року становлять 3543 грн. 03 коп. та підлягають стягненню з відповідачки у повному обсязі (в межах строку позовної давності).

Разом з тим, ОСОБА_1 подала до суду першої інстанції заяву про застосування строку позовної давності (а.с. 33), а відтак пеня підлягає нарахуванню в межах річного строку та становить 7560 грн. 89 коп. (ч. 2 ст. 258 ЦК України). При цьому, положення п. 5.5. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) не може бути застосоване до даних правовідносин (щодо збільшення строку позовної давності), оскільки Умови не підписані відповідачкою (ч. 1 ст. 259 ЦК України). Це узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у справі № 6-16цс15.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки (пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки (пені) за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Враховуючи викладене, та те, що розмір заборгованості по тілу кредиту становить 1414 грн. 73 коп., колегія суддів вважає за можливе зменшити розмір пені, що підлягає стягненню з відповідачки з 7560 грн. 89 коп. до 2000 грн.

Що стосується стягнення з відповідачки штрафів в сумі 500 грн. - фіксована частина та 177 грн. 15 коп. - процентна складова (а у позові - 755 грн. 69 коп.), які нараховані Банком відповідно до п.5.3. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) за порушення строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, колегія суддів враховує наступне.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Дана правова позиція викладена Верховним Судом України під час розгляду справи №6-2003цс15.

Отже, нарахування Банком пені за порушення строків погашення кредиту, відсотків (п.5.1. Умов) та нарахування штрафу за порушення строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань (п. 5.3. Умов) є подвійною цивільно-правовою відповідальністю за одне і те саме порушення. Відтак, колегія суддів відмовляє позивачу у задоволенні позову щодо стягнення з ОСОБА_1 штрафів, нарахованих на підставі п. 5.3. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт).

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування судового рішення, у зв'язку з порушенням судом норм матеріального права, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову в сумі 5543 грн. 03 коп. (3543 грн. 03 коп. - відсотки, 2000 грн. - пеня).

Також, з відповідачки підлягає стягненню судовий збір в сумі 1734 грн. 95 коп. за подання позовної заяви та апеляційної скарги, з врахуванням пропорційності задоволених вимог (ч. 1 ст. 88 ЦПК України). При цьому, при визначенні розміру судового збору колегією суддів враховано роз'яснення, викладені в п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року (з наступними змінами) «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 304, 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 24 грудня 2015 року скасувати, ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № ZRXRRC 06090071 від 01.10.2007 року в сумі 5543 грн. 03 коп. та 1734 грн. 95 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуюча Судді