Провадження № 2/243/267/2016
І м е н е м У к р а ї н и
"21" березня 2016 року м. Слов'янськ
Слов'янський міськрайонний суд Донецької області в складі:
Головуючого - судді Геєнко М.Г.,
при секретарі Горічевій С.В.,
заочно розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Слов'янська Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу, -
У судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, направив на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити. Проти розгляду справи в заочному порядку не заперечував (а.с.11).
Відповідач ОСОБА_2, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судового засідання, шляхом розміщення оголошення у друкованих засобах масової інформації, у судове засідання не зявився. Заяв про перенесення, відкладення розгляду справи, або проведення судового розгляду у відсутності відповідача, до суду не надходило.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 10 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Згідно з положеннями ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд, дослідивши подані документи, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Згідно розписки від 04 грудня 2012 року, ОСОБА_2 взяв у ОСОБА_1 в борг грошові кошти в сумі 2000 (дві тисячі) доларів США та зобовязався повернути до 15 грудня 2012 року.
За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (абз. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК).
Обов'язки за договором позики виникають лише для однієї сторони - позичальника. Отримавши у власність передані позикодавцем гроші або речі, визначені родовими ознаками, позичальник зазвичай стає зобов'язаним повернути позикодавцеві таку ж суму грошей або рівну кількість речей такого ж роду і якості.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору.
Саме такий правовий висновок про застосування статей 1046, 1047 ЦК України міститься у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63/цс13.
Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином.
Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона передає іншій стороні у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути таку ж суму грошей або рівну кількість речей того ж роду та якості.
Частиною 2 статті 1047 ЦК України передбачено, що в підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника.
Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник повинен повернути позику в тій же сумі в строк та в порядку, визначеному договором.
Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Договір позики як загальна договірна конструкція є підставою для виникнення правовідносин, а отже, і відповідальності за неналежне виконання його умов.
Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.
Відповідач не скористався своїм правом на подання суду доказів, якими спростовується усе вищевикладене та своїх заперечень щодо розміру заборгованості та доказів щодо сплати боргу.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
З матеріалів справи вбачається, що при поданні до суду даної позовної заяви позивач сплатив суму судового збору в розмірі 487 грн. 20 коп. (а. с. 1), та ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 526, 625, 1046, 1049, 1050 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214-215, 224-226 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (колишня назва - ОСОБА_3, змінена на підставі рішення Словянської міської ради від 11 вересня 2015 року), буд. 81 «а», кв. 36, інші дані суду невідомі, на користь ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_2, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, суму боргу у розмірі 45 826 (сорок пять тисяч вісімсот двадцять шість) грн. 36 коп. та судові витрати у розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.
Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя М.Г. Геєнко