Справа № 182/7297/15-ц
Провадження № 2/0182/1271/2016
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17.03.2016 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Багрової А.Г.

за участю

секретаря судового засідання Снєгульської В.М.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нікополя цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним та визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 та просить суд визнати свідоцтво про право на спадщину за законом від 05.03.2013 року, що видане на імя ОСОБА_4 державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, зареєстроване в реєстрі за № 3-284, частково недійсним, та визнати за ним право власності на 3/4 частини трикімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 50,9 кв.м., житловою площею 34.1 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, яка померла 14.05.2009 року.

В обґрунтування позову позивач послався на те, що померла дружина ОСОБА_7 до дня смерті проживала разом з ним в квартирі АДРЕСА_2. Таким чином він є таким, що прийняв спадщину, оскільки не заявляв про відмову від неї. Після смерті дружини залишилось спадкове майно у вигляді трикімнатної квартири №99, що знаходиться по вулиці Каштанова, 65в м. Нікополі. Зазначена квартира була придбана ними в шлюбі та є спільною сумісною власністю подружжя. У вересні 2015 року він звернувся до нотаріуса із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину та дізнався, що їх син ОСОБА_4 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7, при цьому вказав, що інших спадкоємців першої черги немає. Після смерті ОСОБА_7 залишилось три спадкоємці першої черги він, як чоловік померлої, та відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5, сини померлої. Таким чином, оскільки він фактично прийняв спадщину, а також, те що він має частку в спільній сумісній власності подружжя, просить суд визнати свідоцтво про право на спадщину частково недійсним та визнати за ним право власності на 3/4 частини трикімнатної квартири АДРЕСА_3 після смерті дружини.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечувала та просила відмовити, оскільки позивачем пропущений строк давності для звернення з цим позовом до суду, оскільки про те, що його син ОСОБА_4 оформлював квартиру після смерті матері на себе позивач знав ще у 2009 році. До того ж батькові відомо, що квартира була придбана за кошти саме сина ОСОБА_4, однак оформили право власності на матір, бо син стояв у черзі на державну квартиру. Таким чином вважає, що квартира не може бути спільною сумісною власністю подружжя. Вважає, що нотаріусом не порушено закону при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_4, оскільки на день смерті мати ОСОБА_7 була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1.( а.с. 92-94)

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце судового засідання, причини неявки суду не відомі.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 14.05.2009 року померла ОСОБА_7 ( а.с. 7)

Після її смерті відкрилась спадщина до складу, якої увійшла квартира АДРЕСА_4. ( а.с. 5-6)

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 на випадок своєї смерті заповіту не лишила, а тому спадкоємці після її смерті одержали право на спадкування за законом відповідно до статті 1258 ЦК України.

Спадкування за законом здійснюється почергово.

За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Судом встановлено, що відповідно до статті 1261 ЦК України після смерті ОСОБА_7 у першу чергу право на спадкування отримали ОСОБА_3 чоловік померлої ( а.с. 9), син померлої ОСОБА_4( а.с. 61), син померлої ОСОБА_5.

Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами статті 29, частини другої статті 1221 ЦК.

Сторонами в судовому засіданні не заперечувалось, що до дня смерті ОСОБА_7 проживала в ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із своїм чоловіком ОСОБА_3.

Відповідно до матеріалів справи сторони посилаються на довідки про реєстрацію померлої за різними адресами: представник позивача посилається на довідку ОСББ, що померла зареєстрована була за адресою Кріпака, 12, кв 13, а представник відповідача посилається на довідку про реєстрацію померлої за адресою АДРЕСА_5 ( а.с. 10,95)

Надані сторонами довідки про реєстрацію померлої, суд не бере до уваги, оскільки реєстрація місця проживання та фактичне проживання особи можуть не співпадати, що відповідає конституційному принципу свободи пересування особи.

Відповідно до статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Таким чином судом встановлено, що ОСОБА_3 вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки постійно проживав із спадкодавцем ОСОБА_7 на час відкриття спадщини.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи ( а.с.45-81), що відкрита після смерті ОСОБА_7, із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину звернувся син померлої ОСОБА_4 ( а.с.49,54), який не повідомив нотаріусу про наявність інших спадкоємців за законом, зазначивши в заяві, що інших спадкоємців за законом у спадкодавиці немає.

ОСОБА_5М.( син померлої) на час відкриття спадщини із спадкодавицею не проживав, заяву про прийняття спадщини в шестимісячний строк з дня відкриття спадщини нотаріусу не подавав відповідно до статті 1269 ЦК України , а тому вважається таким, що спадщину не прийняв відповідно до статті 1272 ЦК України.

Таким чином спадкоємці першої черги, що прийняли спадщину відповідно до закону є позивач ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

ОСОБА_3 є чоловіком померлої ОСОБА_7 з 24.08.1968 року ( а.с. 9). В період шлюбу 09.08.2005 року за договором купівлі-продажу була придбана квартира АДРЕСА_4 ( а.с. 5) Таким чином зазначена нерухомість є спільною сумісною власністю подружжя відповідно до ст.60,61 СК України.

Доводи відповідача та його представника в судовому засіданні, що квартира АДРЕСА_4 придбана за кошти ОСОБА_4, а тому не є спільною сумісною власністю подружжя не знайшли свого підтвердження та є необґрунтованими.

Частинами 1, 2ст. 71 Закону України "Про нотаріат" встановлено, що у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що оскільки частки майна подружжя, що є обєктом спільної сумісної власності є рівними, то відповідно право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_4 належить ОСОБА_3.

Згідно ст. ст. 319,321 ЦК України та ст. 41 Конституції України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Враховуючи вище зазначене судом встановлено, що після смерті ОСОБА_7 відкрилась спадщина на 1/2 частину квартири АДРЕСА_4.

Оскільки судом встановлено, що спадкоємців першої черги, що прийняли спадщину є двоє осіб ОСОБА_3 (чоловік) та ОСОБА_4 (син), то відповідно до статті 1267 ЦК України їх частки за законом є рівними і відповідно від 1/2 частини квартири АДРЕСА_4, кожен з них має право на успадкування 1/4 частини квартири після смерті ОСОБА_7

Як вбачається з матеріалів спадкової справи ОСОБА_4 05.03.2013 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7 на трикімнатну квартиру АДРЕСА_3 в цілому (а.с.75)

29.09.2015 року Другою Нікопольською Державною нотаріальною конторою ОСОБА_3 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті грабової Л.О., про що видано роз'яснення ( а.с.77)

Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з абзацом 3 п. 27Постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" відповідно до статті 1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Таким чином, враховуючи вище встановлені судом обставини, суд прийшов до висновку про визнання недійсним свідоцтво про право на спадщину від 05.03.2013 року, що видане на імя ОСОБА_4 державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, зареєстроване в реєстрі за № 3-284.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Враховуючи невизнання відповідачем права власності спадкоємця - позивача по справі на спадкове майно, дане право підлягає захисту.

Окрім того, судом прийнято до уваги наявність перешкод для оформлення позивачем спадкових прав у нотаріальному порядку, зокрема в зв'язку із видачею свідоцтва про право на спадщину за законом на ім'я ОСОБА_4, не врахування, що спадкове майно є спільною сумісною власністю без визначення часток.

Стаття 16 ЦК України встановлює, що одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів особи є визнання права.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню.

Враховуючи вище викладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого після смерті ОСОБА_7 на ім'я ОСОБА_4 , визнання за ОСОБА_3 права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, яка померла 14.05.2009 на 3/4 частини трикімнатної квартири АДРЕСА_1.

Згідно ч. 1ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Таким чином слід стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати в розмірі 1170 грн. 63 коп.

Відповідно до наведеного вище та керуючись Конституцією України, ст. ст.15,16, 319,321,1217,1218, ч. 2 ст.1220, 1221ч. 1 ст.1222, ст. ст.1223,1225,1226,1258,1261,1268, 1269, 1270, 1272, 1278,1296, 1301 ЦК України ,ст.ст. 60, 61, 70 СК України, Законом України "Про судовий збір", Законом України "Про нотаріат", ст. ст. 3, 10, 11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати свідоцтво про право на спадщину за законом від 05.03.2013 року, що видане на імя ОСОБА_4 державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, зареєстроване в реєстрі за № 3-284, частково недійсним.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 3/4 частини трикімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 50,9 кв.м., житловою площею 34.1 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, яка померла 14.05.2009 року.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати в розмірі 1170 грн. 63 коп.

На рішення може бути подана апеляція до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його оголошення через Нікопольський міськрайонний суд.

Суддя: ОСОБА_8