АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2752/16 Справа № 172/426/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Черкова Н. Т. Доповідач - Городнича В.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Фермерського господарства "Агрофірма "Віктор" на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2016 року по справі за позовом Фермерського господарства "Агрофірма "Віктор" до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів у сумі 40000 грн., -

ВСТАНОВЛЕНО:

У квітні 2014 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 27 квітня 2007 року між ФГ «Агрофірма ««Віктор» та ОСОБА_3 було укладено договір оренди належної ОСОБА_3 земельної ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 4,726 га терміном на 5 років. 9 жовтня 2010 року ОСОБА_3 звернувся до позивача з проханням надати йому в рахунок орендної плати за належну йому земельну ділянку грошові кошти у розмірі 60 000 грн., але в зв'язку з відсутністю у позивача на той момент вільних готівкових коштів, було досягнуто домовленість про надання ОСОБА_3 грошових коштів у сумі 40 000,00 грн., фактично між позивачем ФГ «Агрофірма «Віктор» та ОСОБА_3 було досягнуто домовленості щодо укладання нового договору оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення на строк пропорційний отриманим грошовим коштам. 19 та 20 жовтня 2010 року ОСОБА_3, згідно видаткових касових ордерів, отримав від позивача грошові кошти у розмірі 40000 грн. в рахунок орендної плати за земельну ділянку площею 4,726 га. Однак, ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_3 помер, так і не встигши документально оформити продовження строку дії договору оренди земельної ділянки (паю), у зв'язку з чим ОСОБА_3 заборгував позивачеві 40 000 грн., які, на думку ФГ «Агрофірма «Віктор», є безпідставно набутим майном, а тому підлягають поверненню позивачеві. Єдиною спадкоємицею, яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 є відповідачка ОСОБА_2, яка отримала у спадщину земельну ділянку загальною площею 4,726 га, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ФГ «Агрофірма «Віктор» грошові кошти у розмірі 40000 грн., а також накласти стягнення на земельну ділянку площею 4,7261 га, яка належить ОСОБА_2 та розташована у Васильківській селищній раді Васильківського району Дніпропетровської області.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2016 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з таких підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, спадкоємицею всього майна після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року є його дочка ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Спадщина, на яку видане це свідоцтво складається із земельної ділянки розміром 4,726 га., розташованої на території Васильківської селищної ради. Право власності на зазначену земельну ділянку за ОСОБА_2 підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1. Згідно договору оренди землі, між ОСОБА_2 та ФГ «Агрофірма «ВІКТОР» було укладено договір оренди належної ОСОБА_3 земельної ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 4,726 га. терміном на 5 років.

Із касових ордерів вбачається отримання коштів ОСОБА_3 - 19 жовтня 2010 року в сумі 20000 грн. та 20 жовтня 2010 року в сумі 20000 грн. Також, в матеріалах справи наявна заява від ОСОБА_3 на отримання коштів у розмірі 60000 грн.

Однак, надані документи не підтверджують факт отримання ОСОБА_3 коштів на суму 40000 грн., оскільки, по-перше, позивачем не надано будь-яких підтверджень на отримання ОСОБА_3 вказаної суми, а, по-друге, слід звернути увагу, що у видатковому касовому ордері від 20 жовтня 2010 року вказано мету платежу «позика за пай», в той час, як в заяві померлого від 19 жовтня 2010 року вказано, що орендодавець отримав 40000 грн. «за згоду надати у власність ФГ «Агрофірма «Віктор» свою земельну ділянку площею 4 726 га». До того ж, вказані обставини вже було встановлено раніше за рішенням Васильківського районного суду від 04 квітня 2014 року по справі №172/336/13 за позовом ОСОБА_2 до ФГ «Агрофірма «Віктор» про зобов'язання виплати грошових коштів за користування земельною ділянкою та розірвання договору оренди, яке станом на сьогодні набрало законної чинності.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України, якою передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Крім того, 09 лютого 2011 року, на адресу ОСОБА_2 було направлено вимогу про звернення до керівництва ФГ «Агрофірма Віктор» для сплати отриманих ОСОБА_3 грошових коштів в розмірі 40000 грн., в якій відповідачу встановлено строк на сплату терміном до 21 березня 2011 року.

Доказів отримання відповідачкою зазначеної вимоги кредитора позивачем суду не надано.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з наданого відповідачем клопотання про застосування строків позовної давності, у відповідності до положень статті 267 ЦП України.

Статтями 256, 257 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, яка встановлюється тривалістю у три роки.

Враховуючи вказані процесуальні норми, судом першої інстанції було вірно встановлено, що строк звернення ФГ «Агрофірма «Віктор» до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів у сумі 40000 грн. - сплинув 21 березня 2014 року.

З'ясувавши в достатньо повному обсязі права та обов'язки сторін, обставини по справі, перевіривши доводи сторін та давши їм правову оцінку, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Безпідставними є посилання позивача в своїй апеляційній скарзі на порушення процесуальних і матеріальних норм законодавства, зокрема щодо неправильності застосування судом першої інстанції строків позовної давності.

В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що строк позовної давності повинен відраховуватися з моменту, коли ФГ «Агрофірма «Віктор» дізналася про прийняття ОСОБА_2 спадщини та направила вимогу кредитора від 15 квітня 2011 року, зазначаючи при цьому, що заява позивача від 09 лютого 2011 року не містить жодних вимог до відповідача, а є лише інформаційним листом.

Однак, з даним твердженням погодитися не можна, оскільки в заяві від 09 лютого 2011 року зазначено, що відповідачу «для сплати отриманих померлим грошових коштів в розмірі 40000 грн., як спадкоємцю, необхідно звернутись до керівництва ФГ «Агрофірма «Віктор». … У разі якщо заборгованість не буде сплачено добровільно, будемо змушені звернутись до суду». Також зі змісту даної заяви вбачається, що позивач звертається до ОСОБА_2, як до спадкодавця, тобто позивачу на момент направлення даної заяви було відомо про прийняття відповідачем спадщини після померлого ОСОБА_3, а враховуючи зазначену вимогу про сплату коштів та попередження про звернення до суду в разі недобровільної сплати - дану заяву можна вважати вимогою кредитора.

Щодо посилань позивача на подання відповідачем клопотання про застосування строків позовної давності на стадії судових дебатів, то слід зазначити, що відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, тобто клопотання було подано без порушення норм даної статті.

Інші доводи апеляційної скарги не є підставою для скасування законного рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства "Агрофірма "Віктор" - відхилити.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2016 року- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова