Номер провадження: 22-ц/785/156/16
Головуючий у першій інстанції Буран О.М.
Доповідач Гончаренко В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі головуючого Гончаренко В.М.

суддів Комаровської Н.В., Короткова В.Д.,

з участю секретаря Джинчарадзе Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до акціонерного товариства «УкрСиббанк» про припинення договорів поруки за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3, ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 липня 2015 року, -

встановила:

03.04.2014 року позивач ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду з вищезазначеним позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, посилаючись на те, що 24 травня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту (при застосуванні ануїтетної схеми погашення), відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_2 кредит в іноземній валюті у сумі 56 200 00 доларів США, а позичальник зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 24 травня 2020 року, згідно з графіком погашення кредиту та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 12,50 % річних.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 24 травня 2007 року укладено договори поруки між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 та ОСОБА_4

В порушення прийнятих на себе зобов'язань за договором кредиту, відповідач ОСОБА_2 допустив порушення строків погашення заборгованості, тому відповідачі солідарно повинні відшкодувати банку загальну заборгованість за кредитом, прострочену заборгованість по відсоткам, пеню та штрафи, що станом на 24.03.2014 року складає 54 377, 28 доларів США, що за курсом НБУ становить 554 457, 93 гривень.

Представник відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 - ОСОБА_5 позов не визнав, надав до суду зустрічний позов до ПАТ «УкрСиббанк» про припинення договорів поруки, укладених між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, оскільки в договорі про надання споживчого кредиту не визначено сторонами укладення договорів поруки.

Крім того, банк підвищив процентну ставку за користування кредитними коштами, які були надані за кредитним договором без згоди та повідомлення поручителів.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 21 липня 2015 року позов задоволено.

Представник відповідачів, вважаючи рішення суду таким, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, 20.08.2015 року надав до суду апеляційні скарги про скасування рішення з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк».

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення на них, перевіривши матеріали справи, законність i обґрунтованість рішення суду першої iнстанцiї та доводiв апеляційних скарг, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити їх частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Як вбачається із матеріалів справи, 24 травня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту (при застосуванні ануїтетної схеми погашення) №0, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті у розмірі 56 200,00 доларів США, а позичальник зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 24 травня 2020 року, згідно з графіком погашення кредиту та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 12,50 % річних.

Погашення кредиту повинно відбуватися щомісячно, повернення суми кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 730, 00 доларів США в день їх сплати.

В забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 за кредитним договором №0 від 24 травня 2007року, укладено договір поруки між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 за №116360 від 24 травня 2007 року та договір поруки між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 за №116384 від 24 травня 2007 року.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 554 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Стягуючи суму заборгованості солідарно з позичальника та поручителів, суд першої інстанції посилався на те, що пунктом 1.4 договорів поруки передбачено, що поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за порушення виконання зобов'язань по кредитному договору. Згідно з пунктом 1.3 договорів поруки, поручитель відповідає за повернення заборгованості за кредитним договором в тому ж обсязі, що і позичальник - за сплату кредиту, процентів за користування кредитом, неустойки (штрафи, пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язань - в повному обсязі.

Однак, при цьому, суд першої інстанції не врахував, що існує два договори поруки, укладених між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 за №116360 від 24 травня 2007 року, а також між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4О за №116384 від 24 травня 2007 року.

Відповідно до ст.526 ЦК України забов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного Кодексу України,інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

З матеріалів справи вбачається,що позивач просив про задоволення позовних вимог на підставі ст.1050 ЦК України.

Відповідно до п. 4.9 кредитного договору, укладеного між банком та ОСОБА_2, обов'язок позичальника достроково повернути банку у повному розмірі всю суму кредиту та повністю сплатити плату за кредит виникає в разі застосування банком права вимоги дострокового повернення кредиту в порядку, визначеному розділом 12 договору.

Пунктами 5.7 договорів кредиту та поруки передбачено, що листування між сторонами за договорами поруки здійснюється шляхом направлення або надання однією стороною відповідних повідомлень (рекомендованих листів) іншій стороні на її адресу. Підтвердженням факту відправлення повідомлення (рекомендованого листа) є поштова квитанція або інший поштовий документ, що підтверджує факт відправки або вручення або отримання повідомлення (а.с.5-13, 19-24).

Отже, сторони договору встановили порядок, за умови дотримання якого у позичальника виникає обов'язок дострокового повернення боргу.

З матеріалів справи вбачається, що банк на адресу відповідачів надсилав письмові вимоги №30-11/9333 від 28.02.2014 року, №30-11/9335 від 18.02.2014 року, №30-11/9334 від 18.02.2014 року про дострокове повернення кредиту та інших платежів у зв'язку з несвоєчасним виконанням зобов»язання ( а. с. 19-24).

В той же час, колегія суддів звертає свою увагу на те, що в матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачами такої вимоги, що в свою чергу свідчить про те, що встановлена договором умова дострокового повернення кредиту не настала, тобто у позичальника та поручителів не виникло зобов»язання дострокового виконання кредитного договору, а у банку не виникло право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів

У зв»язку з чим позов банку про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором задоволенню не підлягає.

На думку колегії суддів, в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 слід відмовитиз наступних підстав.

Обгрунтовуючи зустрічні позовні вимоги, представник ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посилався на те, що ПАТ «УкрСиббанк» в односторонньому порядку змінив процентну ставку, але з такою думкою представника позивачів за зустрічним позовом погодитись не можливо, оскільки п. 8.1 кредитного договору у випадку порушення зобов»язання позичальником в частині несплати чергового ануїтетного платежу на прострочену суму основного боргу банк нараховує підвищені проценти, в розмірі діючої процентної ставки на момент виникнення такої простроченої суми основного боргу.

З п. 1.3.1. кредитного договору вбачається, що процентна ставка встановлена у розмірі 12.5 %. Відповідно до розрахунків заборгованості, коли мав місце факт несвоєчасного погашення, банк застосовував санкцію, передбачену п. 8.1. договору, а саме нараховував підвищені проценти у розмірі діючої процентної ставки, що складала 25 % (12.5 + 12.5).?

Таким чином, банк не змінював діючої процентної ставки, а застосовував договірні санкції у випадку, коли відповідач порушував свої зобов'язання відносно своєчасного погашення кредиту.

Також колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про пропущення банком строку звернення з позовом до суду.

Згідно зі статтями 256, 257 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У випадку неналежного виконання позичальником кредитного зобов'язання позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких згідно з умовами договору визначено періодичними щомісячними платежами, має обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За правилами ст.60 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції у достатньому обсязі не перевірив вказаних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, наданим доказам не дав належної правової оцінки в сукупності та їх взаємному зв»язку, належним чином не перевірив протиріччя та суперечності наданих сторонами доказів у справі, та ухвалив помилкове рішення, у зв'язку з чим судове рішення підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позову банку про дострокове стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором та про відмову ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в задоволенні зустрічного позову.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з ПАТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_3 судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 365, 40 грн.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.п.1, 3, 4 ст. 309, ч.2 ст.314 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2- ОСОБА_5, та апеляційну скаргу представника ОСОБА_3, ОСОБА_4 - ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 липня 2015 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ПАТ «УкрСиббанк» про припинення договорів поруки відмовити.

Стягнути з ПАТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 365, 40 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий В.М.Гончаренко

Судді Н.В.Комаровська

В.Д.Коротков