Справа №2-5906/2008 15.03.2016 150316 15.03.2016
Провадження №22-ц/784/658/16 Головуючий у 1-й інстанції Кокорєв В.В. Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

15 березня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Кушнірової Т.М.,

при секретарі судового засідання - Богуславській О.М.,

за участю: заявника - ОСОБА_2,

представника ДВС - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 лютого 2016 року за скаргою ОСОБА_2 на постанову начальника Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на постанову начальника Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції ( далі відділ ДВС).

У скарзі заявник посилається на те, що начальником відділу ДВС було проведено перевірку виконавчого провадження за виконавчим листом, виданим Ленінським районним судом м. Миколаєва 27 листопада 2008 року про стягнення з нього ( ОСОБА_2І.) на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 аліментів у розмірі ? частки від усіх видів заробітку(доходу), але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 18 вересня 2008 року до його повноліття та за виконавчим листом, виданим цим же судом 21 січня 2009 року про стягнення з нього на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 витрат на оздоровлення у розмірі 200 грн. щомісяця, починаючи з 18 вересня 2008 року і до його повноліття.

В ході перевірки було виявлено помилку, яка була допущена державним виконавцем при проведенні розрахунку заборгованості станом на 01 грудня 2013 року за виконавчим листом про стягнення з нього на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 витрат на оздоровлення.

Постановою від 19 листопада 2015 року начальник відділу ДВС зобовязав державного виконавця зробити новий розрахунок заборгованості за обома виконавчими листами.

Посилаючись на те, що заборгованість за виконавчими листами відсутня, оскільки ним погашена у серпні 2015 року, а тому постанова начальника відділу ДВС і дії державного виконавця є неправомірними, заявник просив постанову начальника відділу ДВС і здійснений на її підставі розрахунок заборгованості визнати не чинними та скасувати їх.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 лютого 2016 року у задоволенні скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, посилаючись порушення норм матеріального та процесуального права, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, просив її скасувати та ухвалити нову, задовольнивши його вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, заявника та представника відділу ДВС, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 18 постанови № 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам ст. ст. 210, 213, 387 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29 жовтня 2008 року ( в апеляційному порядку не переглядалося) з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 стягнуто аліменти в розмірі ? частки усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 18 вересня 2008 року і до досягнення ним повноліття та витрати повязанні з оздоровленням ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 200 грн. щомісячно, починаючи з 18 вересня 2008 року і до досягнення ним повноліття ( а.с.13).

На підставі цього рішення 27 листопада 2008 року Ленінським районним судом м. Миколаєва видано виконавчий лист № 2-5906/2008 ( далі - виконавчий лист № 2-5906/2008 від 27 листопада 2008 року) про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 18 вересня 2008 року і до досягнення ним повноліття, а 21 січня 2009 року - виконавчий лист №2-5906 ( далі - виконавчий лист № 2-5906/2008 від 21 січня 2009 року) про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 витрат, повязаних з оздоровленням дитини в розмірі 200 грн. щомісячно, починаючи з 18 вересня 2008 року і до досягнення ним повноліття.

Державним виконавцем відділу ДВС було відкрито виконавчі провадження з примусового виконання вказаних виконавчих документів.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 травня 2015 року розмір щомісячних аліментів, які стягувалися з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітньої дитини зменшено з ? на 1/6 частини з усіх видів заробітку. Виконавчий лист № 2-5906/2008 від 27 листопада 2008 року з виконання відкликано. Рішення набрало чинності.

Постановою державного виконавця відділу ДВС від 11 вересня 2015 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2/489/903/15, виданого 06 серпня 2015 року Ленінським районним судом м. Миколаєва.

А постановою державного виконавця від 25 вересня 2015 року виконавче провадження за виконавчим листом № 2-5906/2008 від 27 листопада 2008 року на підставі п.9 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» закінчено. Виконавчий документ повернуто до суду першої інстанції.

Постановою державного виконавця відділу ДВС від 19 лютого 2015 року, відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-5906 від 21 січня 2009 року.

Начальником відділу ДВС на виконання вимог ст.83 Закону України «Про виконавче провадження» проведено перевірку виконавчих проваджень за виконавчими листами № 2-5906/2008 від 27 листопада 2008 року та № 2-5906/2008 від 21 січня 2009 року та зясовано, що при розрахунку заборгованості станом на 01 грудня 2013 року державним виконавцем допущено помилку, а саме: згідно розрахунку державного виконавця боржником сплачено коштів на рахунок стягувача в сумі 6495 грн., але відповідно платіжних доручень боржником перераховано на рахунок ДВС кошти лише в сумі 3595 грн. за період з 2013 по 2014 роки.

За результатами перевірки, 19 листопада 2015 року ним винесено постанову де зазначив про необхідність виправлення помилки в розрахунку заборгованості в графі кошти сплачені боржником, згідно платіжних доручень та зобовязано державного виконавця відділу здійснити новий розрахунок заборгованості за виконавчим листом 2-5906 від 27 листопада 2008 року про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ? частини від усіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, а починаючи з 02 червня 2015 року нараховувати 1/6частки згідно рішення про зменшення розміру аліментів та за виконавчим листом 2-5905 від 21 січня 2009 року станом на 01 листопада 2015 року.

На виконання цієї постанови державним виконавцем здійснено розрахунок заборгованості боржника станом на 01 листопада 2015 року - за виконавчим листом № 2-5906/2008 від 27 листопада 2008 року заборгованість відсутня. За виконавчим листом № 2-5906/2008 від 21 січня 2009 року існує заборгованість у розмірі - 2145 грн.94 коп.

Суд першої інстанції, виходячи з того, що начальник відділу ДВС мав повноваження на перевірку виконавчого провадження, а заявник не зазначив підстави виникнення спору щодо розміру заборгованості, відмовив у задоволенні скарги, в звязку з її необґрунтованістю.

Проте, як убачається з матеріалів справи, до такого висновку суд дійшов з порушенням норм процесуального права.

Зокрема, судом не було враховано те, що згідно розяснень, викладених у п.13 та п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07 лютого 2014 року « Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК, та містити відомості, зазначені в п. 35 ч.7 ст.82 Закону України « Про виконавче провадження», зокрема зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби та норму закону, яку порушено, а також обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Якщо скарга за формою і змістом не відповідає таким вимогам, то застосовуються положення ст. 121 ЦПК. У разі відсутності спеціальної норми щодо вирішення певних питань, що виникають при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби, при розгляді таких скарг мають застосовуватися положення ЦПК, якими врегульовано аналогічні питання, а саме: ст.122 ЦПК про відкриття провадження у справі; ст.ст. 26, 27, 45 ЦПК щодо кола осіб, які беруть участь у справі, їхніх прав та обовязків; ст.ст. 74,77 ЦПК про судові виклики та повідомлення; глави 4 розділу III ЦПК про судовий розгляд; глав 1, 2 розділу V ЦПК щодо апеляційного та касаційного оскарження судових рішень тощо.

Згідно зі ст. 26 ЦПК сторона виконавчого провадження, яка звернулася до суду зі скаргою, бере участь в її розгляді як заявник, а інші учасники цього провадження, прав і обовязків яких безпосередньо стосується розгляд і вирішення цієї скарги, як заінтересовані особи. При цьому справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК з особливостями, встановленими ст.386 ЦПК, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржуються. До участі у справі як заінтересованої особи залучається інша сторона виконавчого провадження, оскільки судовим рішенням може бути вирішено питання про її права чи інтереси. Аналогічні положення містяться також і в пунктах 3,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003р. "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів, посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження".

У розясненнях, викладених у п. 5 Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практики розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» № 6 від 7 лютого 2014 року зазначено, що враховуючи положення ст. 383 ЦПК України, субєктом оскарження може бути державний виконавець чи інша посадова особа державної виконавчої служби, які представляють орган державної виконавчої служби, зазначений у ст. 3 Закону України «Про державну виконавчу службу», оскільки відповідно до ч. 2 ст. 4 цього Закону державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом.

Отже, субєктом оскарження є державний виконавець або інша посадова особа ДВС, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржується.

Як убачається зі змісту скарги, ОСОБА_2 не згоден як з рішенням посадової особи, а саме начальника відділу ДВС по проведенню перевірки виконавчих листів, так і діями державного виконавця цього відділу, який провів розрахунок заборгованості, тобто фактично оскаржує як рішення ( дії) начальника відділу ДВС, так і дії державного виконавця.

Проте, субєктом оскарження у скарзі вказує відділ ДВС, а в прохальній частині скарги просив визнати постанову про перевірку виконавчого провадження і здійснення на її підставі розрахунки не чинними і скасувати їх, при цьому не визначився рішення, дію або бездіяльність якої конкретно особи слід визнати неправомірними - державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби та в який спосіб усунути допущені ними порушення або іншим шляхом поновити його порушені права та свободи.

Крім того, судом не було залучено до участі у справі іншу сторону виконавчого провадження стягувача ОСОБА_7, прав та інтересів якої стосується судове рішення за наслідками розгляду даної скарги.

Суд першої інстанції, відкриваючи провадження по справі зазначених приписів закону не дотримався та відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України під час розгляду скарги не розяснив заявнику його права та обовязки щодо уточнення субєкту оскарження та не попередив про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій.

Заперечуючи проти заборгованості по аліментам боржник посилається на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 вересня 2015 року.

В даному судовому рішенні, з врахуванням відомостей, викладених у листі відділу ДВС від 05 серпня 2015 року констатується відсутність заборгованості по аліментам станом на 01 серпня 2015 року і як наслідок наявність підстав для зняття арешту з майна боржника.

Проведений же державним виконавцем розрахунок заборгованості по аліментам визначає суму боргу станом на 01 листопада 2015 року за виконавчим листом №5906/2008 року від 21 січня 2009 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом.

Даних про те, що заявник звертався із заявами до відділу ДВС щодо перевірки розрахунку заборгованості та його перерахунку та /або до суду, матеріали справи не містять.

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції взагалі не зясовував в результаті чого утворилася заборгованість по аліментам за 2013-2014 роки ( арифметична помилка; помилкове не зарахування коштів, які, було сплачено боржником), яким чином відбувалося зарахування коштів в рахунок сплати аліментів, в звязку з тим, що боржником не зазначалося на виконання якого виконавчого документу вони сплачуються, чи включає розрахована державним виконавцем заборгованість у розмірі 17262 грн. 50 коп. - заборгованість за обома виконавчими листами, чи тільки за виконавчим листом № 2-5906/2008 від 27 листопада 2008 року.

Отже, зазначені обставини залишилися судом не з'ясованими та не перевіреними доказами, що свідчить про неповне встановлення судом першої інстанції фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, що в свою чергу призвело до поверхневого вирішення спору.

Відповідно до ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Враховуючи, що судом першої інстанції вищевказані обставини не перевірені, не надано належної правової оцінки доводам заявника, не перевірено належним чином хто є субєктом оскарження за поданою скаргою, до участі у розгляді скарги не залучено стягувача, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду постановлена з порушенням процесуального порядку, а тому ухвалу необхідно скасувати з направленням скарги на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 314, 315 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 лютого 2016 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді: