АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/6354/15-ц Головуючий у 1-й інстанції Сташків Н.М.
Провадження № 22-ц/789/188/16 Доповідач - Костів О.З.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2016 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Костіва О.З.

суддів - Жолудько Л. Д., Кузьма Р. М.,

при секретарі - Романюк Х.Ю.

апелянта - ОСОБА_1,

представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Тернополі цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 18 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дружини,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на її утримання, як колишньої дружини, з якою проживає дитина, що має вади фізичного розвитку, в розмірі 3500 грн., щомісячно, починаючи з 14 квітня 2014 року, і до досягнення дитиною шести років.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилалась на те, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого народилася одна дитина - син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина має вади фізичного розвитку та потребує лікування. На даний час вона не працює, інших доходів не отримує. Рішенням суду визначено місце проживання їх сина разом із нею. Відповідач матеріальної допомоги на її утримання не надає та не бере участі у витратах на лікування дитини, хоч має достатній дохід, оскільки веде активну підприємницьку діяльність. З цих підстав позивач просила стягнути з нього аліменти на її утримання в розмірі 3500 грн., щомісячно, до досягнення дитиною шести років.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 18 листопада 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3, мешканця АДРЕСА_2, працює директором приватного підприємства конструкторський відділ «Формат», у користь ОСОБА_1, мешканки АДРЕСА_3, аліменти на утримання дружини в розмірі 500 грн., щомісячно, починаючи з 01 вересня 2015 року до 01 грудня 2015 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави 17 грн. 39 коп. судового збору.

Додатковим рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 28 грудня 2015 року стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави 226 грн. 21 коп. судового збору.

Представник позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_6 подали на рішення суду від 18 листопада 2015 року апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказують, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Представник позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в апеляційній скарзі зазначає, що фактично діагноз ОСОБА_7 щодо вад фізичного розвитку було встановлено 13 травня 2014 року, а не 01 вересня 2015 року, як помилково вважав суд. Крім цього, в рішенні суду відсутня належна мотивація щодо визначення розміру аліментів. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_6 в апеляційній скарзі зазначає, що у наданих позивачкою письмових доказах відсутні дані про те, що наявні в ОСОБА_7 захворювання являються вадами фізичного розвитку. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 свою апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на мотиви, викладеній в ній. Проти апеляційної скарги відповідача ОСОБА_3 заперечили. Також пояснили, що відповідно до висновку ЛКК Тернопільської міської дитячої комунальної лікарні №420 від 20 листопада 2015 року дитині рекомендовано індивідуальний догляд матері з 01 грудня 2015 року по 01 грудня 2016 року.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 апеляційну скаргу ОСОБА_3 підтримав, зіславшись на мотиви, викладеній в ній. Проти апеляційної скарги позивачки ОСОБА_1 заперечив.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 до задоволення не підлягає, а апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення виходячи із наступного.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до висновку ЛКК № 316 від 01 вересня 2015 року ОСОБА_7 потребує догляду матері з 01 вересня до 01 грудня 2015 року, що підтверджує наявність вад фізичного розвитку лише протягом вказаного періоду.

Однак, колегія суддів з таким висновком суду не погоджується, оскільки він суперечить діючому законодавству, зроблений на неповно з'ясованих судом обставинах, які мають значення для справи, що у відповідності до ст.309 ЦПК України є підставою для ухвалення нового рішення.

Відповідно до ст.ст.213, 215 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справі згідно закону.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

В судовому засіданні встановлено, що з 12 лютого 2011 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 серпня 2015 року.

Від даного шлюбу в подружжя є одна дитина - син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 20 вересня 2011 року, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції (а.с.13).

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 березня 2015 року визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з його матір'ю - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.82-84).

Згідно записів лікаря-ортопеда в медичній картці ОСОБА_7 за 13 травня 2014 року, ОСОБА_7 встановлено діагноз: «вальгусна установка стоп, плосковальгусні стопи». 05 грудня 2014 року - «деформація грудної клітки». 05 грудня 2014 року дитина прийнята на лікування у відділ відновного лікування №1 Тернопільської міської дитячої комунальної лікарні (ТМДКЛ). Лікарем рекомендовано масаж та інші призначення (а.с.59, 61).

Згідно довідки, виданої ОСОБА_7, дитина потребує курсу масажу. Вартість послуг складає 1000 грн. (а.с.63).

Відповідно до запису в медичній карті ОСОБА_7 за 31 серпня 2015 року його направлено на комісію ЛКК з діагнозом: «деформація грудної клітки, плосковальгусна деформація стоп», для вирішення питання про відпустку матері по догляду за хворою дитиною (а.с.178-179).

З цієї ж медичної карти слідує, що 31 серпня 2015 року при огляді ОСОБА_7 підтверджено діагноз: «деформація грудної клітки, плосковальгусна деформація стоп», та рекомендовано курс реабілітації (а.с.181-182).

01 вересня 2015 року засіданням ЛКК Тернопільської міської дитячої комунальної лікарні №316 встановлено, що ОСОБА_7 потребує догляду матері з 01 вересня 2015 року до 01 грудня 2015 року, в зв»язку із наявністю діагнозу: «деформація грудної клітки, плосковальгусна деформація стоп». (а.с.183).

Згідно реабілітаційної карти оздоровлення, виданої відділенням відновного лікування №2 Тернопільської міської дитячої комунальної лікарні, ОСОБА_7 перебував на відновному лікуванні з 07 вересня 2015 року по 18 вересня 2015 року, з клінічним діагнозом: «порушення постави, деформація грудної клітки, плосковальгусна деформація стоп». Результат реабілітації - оздоровлений (а.с.177).

Згідно з випискою з медичної карти стаціонарного хворого педіатричного відділення №3 ТМДКЛ від 18 листопада 2015 року ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, стаціонарно проходив лікування в період з 04 листопада 2015 року по 18 листопада 2015 року з діагнозом: «функціональні розлади жовчного міхура за гіпотетичним типом, деформація грудної клітки» (а.с.228).

Згідно з довідкою, виданою Тернопільським дошкільним навчальним закладом №21, ОСОБА_7 відвідує зазначений дошкільний навчальний заклад з 01 вересня 2014 року (а.с.104).

Відповідно до витягу з наказу №614-вп від 05 жовтня 2011 року, виданого публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк», ОСОБА_1, провідному експерту (з продажу, роздрібний бізнес) відділення №5 ПАТ «Ві Ей Бі Банк», надано відпустку з 12 листопада 2011 року по 14 вересня 2014 року для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с.105).

Як вбачається з відповіді №04-01/2403 від 17 липня 2014 року Департаменту соціального захисту населення Тернопільської обласної державної адміністрації, ОСОБА_1 перебувала на обліку в управлінні соціальної політики Тернопільської міської ради, і їй було призначено допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 12 листопада 2011 року по 15 вересня 2014 року. Також позивачці було призначено державну соціальну допомогу, як малозабезпеченій сім'ї на період з 01 серпня 2013 року по 31 січня 2014 року (а.с.106).

Відповідач ОСОБА_3 після розірвання шлюбу з позивачкою, 14 лютого 2014 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_9 (прізвище дружини після одруження - ОСОБА_3), що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2, актовий запис №150 Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції (а.с.107).

ОСОБА_10 має дитину від першого шлюбу - ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_4, свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 від 15 жовтня 2008 року, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції (а.с.109).

Від шлюбу відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_12 вони мають спільну дитину ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_5, свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 від 18 червня 2014 року, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції (а.с.110).

Як вбачається із пояснень ОСОБА_1 у судовому засіданні, плосковальгусна установка стоп лікується в першу чергу належним ортопедичним взуттям з високими задниками і супінаторами. Дитині потрібні дві пари взуття на кожний сезон: для садочку і для прогулянок на дворі.

Згідно з наданими позивачкою роздруківками з інтернет-ресурсу середня вартість ортопедичного взуття для дитини відповідного віку становить 900-1200 грн. (а.с.126-127).

Згідно з заключенням Тернопільського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства від 20 квітня 2015 року №4095, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6, встановлено діагноз: «вкорочення правої нижньої кінцівки на 1 см; заключення: ортези на нижні кінцівки» (а.с.129).

Відповідно до квитанції до прибуткового ордера № від 13 травня 2015 року ОСОБА_1 придбано ортез на стопу вартістю 144.41 грн. (а.с.128).

Відповідно до товарного чеку від 12 червня 2015 року позивачем придбано ортопедичне взуття «Весна» вартістю 960 грн. (а.с.224).

Згідно з товарним чеком від 14 жовтня 2015 року ОСОБА_1 придбала чобітки вальгусні ортопедичні вартістю 110 грн.

Згідно з накладними від 02 вересня та 28 жовтня 2015 року позивачка придбала матрац «Бостон» вартістю 2390 грн. та наматрацники вартістю 250 грн. та 325 грн. (а.с.224, 227).

Згідно з фіскальним чеком від 07 вересня 2015 року ОСОБА_1 сплатила 161.68 грн. за купівлю в гіпермаркеті «Епіцентр» бруска, стержня різьбового, саморізів для гіпсокартону (а.с.224). Як пояснила ОСОБА_1 в судовому засіданні, зазначені матеріали використані для виготовлення каркасу під матрац для ОСОБА_7

Відповідно до накладної від 12 листопада 2015 року, видаткової накладної №Елі-003144 від 27 вересня 2015 року, фіскальних чеків від 11 вересня 2014 року, 17 листопада 2015 року ОСОБА_1 придбала гуаш, пензлик, стакан для малювання вартістю 33 грн., м'яч вартістю 70 грн., книгу вартістю 61.22 грн., клей та набір для аплікацій вартістю 19.40 грн. (а.с.225, 226).

Крім цього, позивачка надала чеки з ПАТ КБ «Приватбанк» на суми 99.50 грн. та 150 грн., стверджуючи, що ці кошти вона витратила на придбання одягу для ОСОБА_7 через мережу інтернет (а.с.226).

Відповідно до чеку ПАТ КБ «Приватбанк» від 19 жовтня 2015 року сплачено благодійний внесок ОСОБА_7 в Комунальну дитячу стоматологічну поліклініку (а.с.226).

Відповідно до ч.3 ст.84 СК України, якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років.

Відповідно до ч.4 ст.84 СК України вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Згідно з ч.6 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання і в разі розірвання шлюбу.

Колегія суддів вважає, що наявні у ОСОБА_7 захворювання, такі як «вальгусна установка стоп, плосковальгусні стопи», «деформація грудної клітки, плосковальгусна деформація стоп», «порушення постави», «функціональні розлади жовчного міхура за гіпотетичним типом», свідчать про наявність у нього вад фізичного розвитку, які зумовлюють необхідність особливого догляду, регулярних медичних оглядів та лікування.

Право на утримання дружини, в тому числі й у разі розірвання шлюбу, до досягнення дитиною 6 років, виникає за наявності трьох умов:

1)дитина проживає з дружиною;

2)дитина має вади фізичного розвитку;

3) чоловік може надавати матеріальну допомогу.

На підставі поданих сторонами доказів судом першої інстанції вірно установлено наявність усіх цих умов.

Таким чином, в даному випадку наявні передбачені законом підстави для стягнення із відповідача аліментів на утримання дружини, у відповідності до ч.3 ст.84 СК України.

При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, позивачки, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Позивачка надала суду першої інстанції ряд доказів на обґрунтування незадовільного стану її власного здоров'я.

Зокрема, із витягу із медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_1 від 21 квітня 2015 року, виданої Тернопільською комунальною лікарнею швидкої допомоги № 2, ОСОБА_1 встановлено діагноз «скошення тазу, вроджений компенсаторний лівобічний сколіоз» (а.с.64).

Як убачається з довідки, виданої ОСОБА_1, вона пройшла курс класичного рефлекторного сегментарного масажу з елементами мануальної корекції у період з 16 лютого 2015 року по 27 лютого 2015 року. Вартість послуг становила 12000 грн. (а.с.65).

Згідно товарного чеку від 29 жовтня 2015 року ОСОБА_1 придбала чохол на палець вартістю 155 грн. (а.с.227).

З копії трудової книжки ОСОБА_1, наказу №78-п від 06 березня 2015 року та наказу №208 від 05 березня 2015 року вбачається, що з 17 лютого 2011 року вона працювала провідним експертом (з продажу, роздрібний бізнес) відділення №5 ПАТ «Ві Ей Бі Банк» та 06 березня 2015 року звільнена з займаної посади на підставі п.6 ст.36 КЗпП України (а.с.14-16, 121-122).

Відповідно до повідомлення про нікчемність правочину (договору) від 02 листопада 2015 року №11/2-42545, ОСОБА_1 повідомлено про нікчемність трудового договору, укладеного 01 жовтня 2014 року між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та ОСОБА_1 (а.с.229).

Як слідує з довідки №2892 від 14 квітня 2015 року, виданої Управлінням соціальної політики Тернопільської міської ради, з лютого 2015 року по квітень 2015 року ОСОБА_1 не нараховується державна соціальна допомога малозабезпеченим сім'ям (а.с.70).

Обґрунтовуючи наявність у відповідача матеріальної можливості сплачувати аліменти на її утримання, позивач надала такі документи:

Повідомлення ТзОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» № 213/07-2 від 15 квітня 2015 року та №434/07-2 від 29 липня 2015 року, з яких вбачається, що за ОСОБА_3 зареєстрована квартира АДРЕСА_4 та квартира АДРЕСА_5 (а.с.66, 171).

Договори оренди кватири від 05 жовтня 2010 року, 05 лютого 2012 року, 01 липня 2013 року, відповідно до умов яких ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_5 здавав у найм для проживання іншим особам. Розмір орендної плати - 1000 грн. на місяць за першим та 1200 грн. на місяць - за двома наступними договорами за один місяць орендного користування за договорами. Зазначені договори укладалися строком на 1 рік (а.с.40-57).

Робочий проект перепланування орендованих приміщень під заклад громадського харчування на 30 посадочних місць по вулиці Чорновола, 2 в місті Тернополі та договір №148 від 31 серпня 2000 року на право тимчасового спільного користування землею між Тернопільською міською радою і ПМП КВ «Формат», згідно з яким ПП КВ «Формат» прийняло в тимчасове спільне користування земельну ділянку за адресою: вулиця Чорновола, 2 в місті Тернополі, загальною площею 74 кв.м. (а.с.37-39).

Відповідно до наданих позивачем роздруківок з інтернет-ресурсу dom.ria.com, середня орендна плата за 1-кімнатну квартиру в місті Тернополі становить 2000 грн. (а.с.135-137), а середня орендна плата за приміщення, обладнане під заклад громадського харчування в місті Тернополі - 20000-30000 грн. (а.с.138-139).

Згідно з інформацією УДАІ Управління МВС України в Тернопільській області від 31 липня 2015 року №13/5398, за ОСОБА_3 станом на 30 липня 2015 року зареєстрований транспортний засіб марки «ЗАЗ CHERY AMULET», державний номерний знак НОМЕР_5, кузов НОМЕР_6, дата реєстрації 18 липня 2013 року. За юридичними особами ПП «АнтиХолод» та ПМП КВ «Формат» станом на 30 липня 2015 року транспортні засоби в Центрах ДАІ області зареєстрованими не значаться (а.с.172).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно від 11 липня 2015 року, у зазначених реєстрах відомості про майно фізичної особи ОСОБА_3, ПП «АнтиХолод» - відсутні. За ПП КВ «Формат», , зареєстрований житловий будинок по вулиці Чорновола, 2 в місті Тернополі. (а.с.161-163).

Відповідно до податкових декларацій платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця, відповідач ОСОБА_3 отримав дохід за здійснення підприємницької діяльності за звітний 2012 рік у розмірі 78900.50 грн., за звітний 2013 рік - 123822.40 грн. (а.с.17-31, 216-219).

Як слідує з відомості з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів, ОСОБА_3 в період з 01 липня 2012 року по 30 вересня 2013 року отримав заробітну плату в розмірі 13558 грн.; соціальні виплати в розмірі 8319.96 грн.; інший дохід у розмірі 38366.50 грн.; інвестиційний прибуток у розмірі 7.36 грн. (а.с.32-33).

Як убачається з відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, ОСОБА_3 в період з 01 січня 2012 року по 31 березня 2015 року отримував заробітну плату (нараховану) в розмірі 35475 грн.; соціальні виплати в розмірі 14559.93 грн.; інвестиційний прибуток (нарахований) у розмірі 24.83 грн.; інші доходи у розмірі 38366.50 грн., 52003 грн., 10935 грн., 1810 грн. За період з 2014-2015 років сума доходу ОСОБА_3 складається лише із заробітної плати ПП КВ «Формат» (а.с.188-189).

Відповідно до довідки №1584 від 23 грудня 2013 року, ОСОБА_3 отримав одноразову допомогу при народження першої дитини за вересень 2011 року в розмірі 9013.33 грн., з жовтня 2011 року по вересень 2013 року по 693.33 грн. (а.с.68).

Як вбачається з довідки №3056 від 22 квітня 2015 року, ОСОБА_3 станом на 22 квітня 2012 року не зареєстрований як одержувач допомог, а з довідки №3057 від 22 квітня 2015 року слідує, що його дружина ОСОБА_12, отримує одноразову допомогу при народженні дитини з 01 червня 2014 року по 30 червня 2018 року у розмірі 1075 грн. щомісячно (а.с.69).

Як убачається з податкової декларації про майновий стан і доходи, фізична особа ОСОБА_3 за 2014 року не отримував доходів, (а.с.220-221).

Згідно зі статутом приватного підприємства «АнтиХолод», зареєстрованого 29 березня 2006 року, засновником підприємства є відповідач ОСОБА_3 (а.с.34).

З наданої представником відповідача роздруківки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців на безкоштовний запит за інтернет-адресою usr.minjust.gov.ua, слідує, що засновником і керівником приватного підприємства «АнтиХолод» з 31 серпня 2010 року та кінцевим бенефіціарним власником (контролером) є ОСОБА_14 (а.с.97-98).

Відповідно до податкових декларацій з податку на прибуток ПП «Антихолод» отримало дохід за звітний 2012 рік у розмірі 111893 грн. (а.с.196-199), за звітний 2013 рік - 143022 грн. (а.с.192-195), за звітний 2014 рік - 178559 грн. (а.с.190-191).

Відповідно до додатку №2 до статуту приватного малого підприємства конструкторського відділу «Формат» власником та засновником підприємства є ОСОБА_3 (а.с.35-звор).

Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців на безкоштовний запит за інтернет-адресою usr.minjust.gov.ua, ОСОБА_3 є керівником, одним із засновників та одним із кінцевих бенефіціарних власників (контролерів) ПП «КВ Формат» (а.с.230-233).

Згідно з податковими деклараціями з податку на прибуток ПП «КВ Формат» отримало дохід за три квартали звітного 2012 року у розмірі 39450 грн. (а.с.212-215), за звітний 2013 рік - 60600 грн. (а.с.205-209), за звітний 2014 рік - 60600 грн., при витратах 57086 грн. (а.с.200-204).

В обґрунтування відсутності матеріальної змоги сплачувати аліменти на утримання колишньої дружини та відсутність підстав для її утримання, відповідачем надано наступні докази, які були досліджені судом першої інстанції, зокрема:

Як слідує з довідки про середню заробітну плату (дохід) №1-20-05-12 від 20 травня 2015 року, виданої ПП «КВ Формат», за період з листопада 2014 року по квітень 2015 року ОСОБА_3 нараховано 7308 грн. заробітної плати (по 1218 грн. щомісячно), фактично отриманий дохід за вказаний період - 6536.28 грн. (по 1089.38 грн.) (а.с.96).

20 серпня 2013 року між сторонами укладений договір про розподіл майна подружжя, відповідно до якого вся спільна сумісна власність на загальну суму 174966 грн. переходить у власність відповідача ОСОБА_3, в свою чергу ОСОБА_3 зобов'язується до 23 травня 2014 року передати позивачці ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 85653 грн. Після підписання цієї угоди всі майнові претензії сторін щодо набутого у спільну сумісну власність майна, вважаються врегульованими (а.с.58).

Зазначені умови договору ОСОБА_3 виконав, що підтверджується розписками про передачу коштів ОСОБА_1 від 20 серпня 2013 року, від 20 серпня 2013 року, від 15 жовтня 2013 року та квитанцією №0009 від 22 травня 2014 року (а.с.99-102).

Відповідно до розписок ОСОБА_1 від 14 вересня 2013 року, 08 жовтня 2013 року та квитанцій про електронний переказ коштів ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_3 добровільно сплачує аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_7 в розмірі 500 грн. щомісячно (а.с.86-95).

Як вбачається з розписки від 08 жовтня 2013 року, ОСОБА_3 надав ОСОБА_1 дві тисячі гривень на її утримання у вересні та жовтні 2013 року (а.с.103).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідач має у власності дві квартири, автомобіль, є одним із власників ПП КВ «Формат», отримує заробітну плату, а тому може надавати ОСОБА_1 матеріальну допомогу.

При визначенні розміру аліментів судом враховано, що відповідач добровільно сплачує аліменти на ОСОБА_7 та має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_13 від повторного шлюбу.

Також судом враховано стан здоров'я позивачки, що підтверджено відповідною медичною довідкою.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно не взято до уваги доводи позивачки про те, що відповідач отримує значні прибутки як власник ПП «АнтиХолод», оскільки було встановлено, що відповідач не є власником цього підприємства.

Також судом вірно не взято до уваги надані позивачкою роздруківки з інтернет-ресурсу щодо вартості орендної плати, оскільки вони жодним чином не підтверджують фактичних доходів відповідача.

Необґрунтованими є доводи позивачки про необхідність врахування доходів відповідача за 2012-2013 роки, оскільки судом вірно було встановлено, що на даний час його доходи зменшилися.

Не є належними доказами у справі договір про розподіл майна подружжя, квитанції на підтвердження його виконання, розписка про надання відповідачем позивачу коштів на її утримання у вересні та жовтні 2013 року, докази щодо доходів позивача у 2011 - 2014 роках, оскільки вони не стосуються предмета доказування в даній справі.

Судом першої інстанції вірно визначено, що витрати на дитину, які викликані особливими обставинами, в тому числі хворобою дитини, є додатковими витратами на дитину відповідно до ст.185 СК України і не враховуються при визначенні розміру аліментів на дружину, з якою проживає дитина, яка має вади фізичного розвитку.

Зазначене стосується придбання позивачкою для дитини ортопедичного взуття, виконання інших лікарських призначень, що може бути підставою для звернення до суду з позовом про стягнення додаткових витрат у зв'язку з хворобою дитини відповідно до ст.185 СК України.

Витрати на придбання для дитини одягу, книжок, іграшок, розвиваючих предметів, лікування зубів, тощо, є поточними витратами на дитину, в зв»язку із чим суд вірно не вважав належними доказами в даній справі квитанції на оплату зазначених витрат. Також вони не є підтвердженням матеріального стану позивачки, оскільки утримання дитини є обов'язком обох батьків.

Однак, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції невірно визначено розмір аліментів, який підлягає стягненню.

Аналізуючи в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, які до них застосовуються, колегія судів приходить до переконання, що позов ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення шляхом стягнення з відповідача в її користь аліментів на її утримання в розмірі 1000 грн., щомісячно.

Також колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про те, що оскільки згідно висновку ЛКК №316 від 01 вересня 2015 року ОСОБА_7 потребує догляду матері з 01 вересня 2015 року, то лише з цього періоду його захворювання набуло характеру вад фізичного розвитку.

З матеріалів справи вбачається, що фактично діагноз ОСОБА_7 було встановлено ще 13 травня 2014 року, в зв»язку із чим саме із цього періоду в дитини наявні вади фізичного розвитку.

Висновок ЛКК стосується лише того, що дитина потребує індивідуального догляду матері.

У відповідності до ч.1 ст.79 СК України аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, яка подана 14 квітня 2015 року, а тому саме із цього періоду слід стягувати аліменти.

Крім цього, в суді апеляційної інстанції встановлено, що рішенням ЛКК при ТМДКЛ №420 від 20 листопада 2015 року ОСОБА_7 рекомендовано індивідуальний догляд матері з 01 грудня 2015 року по 01 грудня 2016 року.

Таким чином, судом невірно визначено період, протягом якого необхідно стягувати аліменти в користь позивачки, а саме: з 01 вересня по 01 грудня 2015 року.

Згідно з вимогами ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

У відповідності до ст.ст.57, 58 ЦПК України суд встановлює наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.3 ст.212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведені вище обставини колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 слід відхилити, апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовільнити частково. Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 18 листопада 2015 року в частині визначення розміру та періоду, протягом якого стягнуто аліменти - змінити. Ухвалити в даній частині нове рішення, яким позов ОСОБА_1 - задовільнити частково. Стягнути із ОСОБА_3 у користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дружини, з якою проживає дитина, яка має вади фізичного розвитку, в розмірі 1000 грн., щомісячно, починаючи з 14 квітня 2015 року і протягом періоду існування у дитини вад фізичного розвитку, але не більше, ніж до досягнення дитиною шести років.

Керуючись п.3 ч.1 ст.307, ст.309, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовільнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 18 листопада 2015 року в частині визначення розміру та періоду, протягом якого стягнуто аліменти - змінити.

Ухвалити в даній частині нове рішення, яким позов ОСОБА_1 - задовільнити частково.

Стягнути із ОСОБА_3, мешканця АДРЕСА_2, працює директором приватного підприємства конструкторський відділ «Формат», у користь ОСОБА_1, мешканки АДРЕСА_3, аліменти на утримання дружини, з якою проживає дитина, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка має вади фізичного розвитку, в розмірі 1000 грн., щомісячно, починаючи з 14 квітня 2015 року і протягом періоду існування у дитини вад фізичного розвитку, але не більше, ніж до досягнення дитиною шести років.

В решті рішення Тернопільського міськрайонного суду від 18 листопада 2015 року - залишити без змін.

Рішення вступає в законну силу з моменту проголошення, однак може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області О.З. Костів