Провадження № 2/234/317/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2016 року місто Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області

у складі: головуючого судді Карпенко О.М.

при секретарі Аксеніної В.М.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Дейніченко В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справа за позовом ОСОБА_3 до Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз про стягнення вихідної допомоги, компенсацію за невикористану відпустку, заробітної плати, та середнього заробітку за затримку розрахунку,-

ВСТАНОВИВ:

04.11.2015 року позивачка ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз про стягнення вихідної допомоги, компенсацію за невикористану відпустку, заробітної плати, та середнього заробітку за затримку розрахунку.

Із позову вбачається, що на підставі наказу № 43/к від 16.04.2015 року, позивачка була звільнена згідно п.6 ст.36 КЗпП із Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз. Згідно вказаного наказу відповідач зобов'язався сплатити компенсацію за невикористану відпустку при наявності фінансування із державного бюджету. 28.04.2015 року, позивачка звернулася із заявою до відповідача про виплату заробітної плати з серпня 2014 року по 16 квітня 2015 року, а також вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку, а всього 40200 грн. Лише в червні 2015 року, позивачка отримала письмову відповідь, що їй відмовлено у виплаті з надуманих мотивів. Згідно наданого розрахунку відповідач зобов'язаний сплатити 2551,24 грн за всі дні невикористаної відпустки. Також позивачка вважає, що відповідач повинен сплатити середній заробіток за весь час простою з серпня 2014 року по 16 квітня 2015 року в сумі 26468,83 грн, так як простой виник не з її вини. За навмисну затримку у виплаті, відповідач винен сплатити за три дні в квітні 2015 року-512,40 грн; за 18 днів в травні 3074,40 грн; за 21 день в червні-3586,80 грн; за 23 дні в липні-3928,40 грн; за 20 днів в серпні-3416,60 грн; за 22 дні в вересні-3757,60 грн; за 22 дні в жовтні-3757,60 грн, а всього 21796,20 грн. Таким чином позивачка просить стягнути з відповідача, 2103,58 грн вихідної допомоги; 2551,24 грн компенсацію за невикористану відпустку; 26469,83 грн заробітну плату за період з серпня 2014 року по 16 квітня 2015 року; 21796,20 грн за затримку виплат на день звільнення, а всього 52920,85 грн та по 170,80 грн щодня по день фактичного розрахунку за затримку у виплаті всіх сум при звільненні з листопада 2015 року.

Представник позивачки у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечував, надав письмові заперечення із яких вбачається, що по-перше, ч.1 ст.509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовід ношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Частиною 2 даної статті встановлено, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Він вважає, що в діях Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз не має вини у невиконанні своїх зобов'язань перед позивачкою з огляду на таке.

Так, ч.1 ст.614 ЦК встановлено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Пунктом 20 ППВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» N13 від 24.12.1999р. передбачено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства суми в день звільнення, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Факт відсутності вини ДНДІСЕ перед позивачем підтверджується наступним.

Так, як достовірно відомо позивачці (про ці обставини вона сама зазначила у позові), 10 вересня 2014 року в м.Донецьку озброєними людьми були захоплені будівлі ДНДІСЕ разом з розташованим там обладнанням, справами, в тому числі і документацією відділу кадрів (особисті справи співробітників і т. д.) і бухгалтерії (на даний момент в м.Слов'янську відсутні будь які паперові носії - відомості по заробітній платі, які також залишилися в м.Донецьку). У січні 2015 р. Донецький науково-дослідний інститут судових експертиз було переміщено з м.Донецьк до м.Слов'янськ (юридична адреса у м. Краматорськ) відповідно до постанови КМ України від 07 листопада 2014 року №595 та наказам МЮ України: №262/7 від 01.12.2014 року, №281/7 від 24.12.2014 року.

У п.2 даного наказу №43/к від 16.04.2015р. вказано, що відділу бухгалтерського обліку ДНДІСЕ при відновленні доступу до бази даних відділу звітності інституту, який був розташований у м.Донецьку-87 по вул. Дубравна доручено провести позивачці нарахування та виплату компенсації за невикористану відпустку частину щорічної основної відпустки.

Також, як вбачається з п.2 даного наказу, підставами для виконання своїх зобов'язань щодо нарахування та виплати компенсації за невикористану відпустку та інших виплат перед позивачкою є : відновлення доступу до бази даних відділу звітності інституту та наявності фінансування цієї статті видатків з загального фонду державного бюджету. Це саме стосується й вимог позивачці щодо невиплати їй заборгованості по заробітної платі з серпня 2014р. по 16.04.2015р., та вихідної допомоги. Але, станом на 29.12.2015р. доступу до бази даних відділу обліку та звітності інституту не відновлено не з вини відповідача.

Також, представник у позові зазначає, що з боку ДНДІСЕ відбулась умисна затримка виплати належних позивачці сум, але не вказує, чим підтверджується навмисний намір відповідача та в чому він полягає.

Таким чином, вважає, що адміністрація ДНДІСЕ вжила всіх можливих від неї заходів для належного виконання своїх зобов'язань перед ОСОБА_3, але у теперішній час їх не можливо виконати у відповідності до вимог КЗпП України не з вини відповідача у зв'язку з незалежними від нього обставинами.

По-друге, крім зазначених вище підстав, ДНДІСЕ був отриманий лист міністерства юстиції України №18757-03-15/16 від 31.07.2015р. щодо надання роз'яснення стосовно проведення виплат з кредиторської заборгованості, компенсаційних виплат із заробітної плати звільненим працівникам, не маючи підтвердних документів про нараховану заробітну плату та кількості днів невикористаної відпустки.

Як вказано у даному листі, відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Пунктом 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Так, для нарахування працівникам заробітної плати, компенсаційних виплат при звільненні необхідні первинні документи, а саме: особові рахунки, табелі обліку робочого часу, накази з особового складу (кадрові) тощо.

Крім того, згідно пункту 2 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, затвердженого постановою КМУ від 07.11.2014 за №595, у населених пунктах Донецької та Луганської областей, на території яких, органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження (далі -тимчасово неконтрольована територія) видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування здійснюються лише після повернення згаданої території під контроль органів державної влади.

Отже, з огляду на те, що порушене питання чинним законодавством не врегульовано та підтвердні документи знаходяться на тимчасово неконтрольованій території, здійснити розрахунки із звільненими працівниками буде можливо після повернення згаданої території під контроль української влади.

Також, міністерством юстиції України з вище викладених питань на адресу Донецького НДІСЕ додатково надіслано лист-роз'яснення Державної казначейської служби України від 18.05.2015 № 14-08/268-14699 для використання в роботі (копія додається).

По-третє, ОСОБА_3 була належним чином повідомлена як про переміщення інституту, так і про можливість приступити до виконання своєї роботи. Але, у зв'язку з тим, що вона не перемістилася за новим місцем знаходження ДНДІСЕ, тобто фактично відмовилися від переведення на нове місце роботи у м.Слов'янськ, 16.04.2015р. адміністрацією установи було видано наказ про її звільнення відповідно до п. 6 ч.1 ст.36 КЗпП України.

Крім того, у ст. 113 КЗоТ України зазначено, що про початок простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра, інших посадових осіб.

З позовної заяви не вбачається, яким чином, коли та кому саме позивачка повідомила про початок простою установи та чи є у простої установи вина відповідача.

По-четверте, в залучених представником до позовної заяви документах ніяких розрахункових бухгалтерських документів з печаткою ДНДІСЕ та підписами посадових осіб на підтвердження своїх позовних вимог до суду не надано, оскільки їх з вищенаведених підстав адміністрації ДНДІСЕ не уявляється можливим оформити та видати на руки позивачці відповідно до вимог п.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

З урахуванням вище наведеного, просить суд визнати позовні вимоги ОСОБА_3 незаконними та необгрунтованими, та винести рішення, яким відмовити їх задоволенні у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника позивачки, представника відповідача, проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав:

У судовому засіданні встановлено, що позивачка перебувала у трудових відносинах з відповідачем, що підтверджується копією трудової книжки. (а.с.17-18).

Відповідно до копії наказу №43/к від 16.04.2015 року, ОСОБА_3 звільнено на підставі п.6 ст.36 КЗпП України.

Згідно копій розрахункових листів з січня 2014 року по липень 2014 року, заробітна плата позивачці нараховувалася, але не сплачувалася.(а.с.13).

Правовідносини по даному позову регулюються Кодексом законів про працю.

Згідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівниками регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.

Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум провадиться в день звільнення, але не пізніше наступного дня вимоги про розрахунок.

Суд вважає, що відповідач порушив законні права позивачки на оплату його праці.

На підставі ст..44 КЗпП при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1,2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Розрахунок вихідної допомоги згідно п.4 ПКМУ №100 із встановленого окладу складає 2103,58 грн.

На підставі ст. 83 КЗпП у разі звільнення працівника, йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.

Згідно ст. 24 ЗУ «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.

Так, невикористана відпустка станом на 15 квітня 2015 року складає 36 календарних днів, що в грошовому еквіваленті є 2551,24 грн.(згідно наданого розрахунку, якій перевірений судом).

Згідно ч.3 ст.113 КЗпП України, за час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров'я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток.

Суд вважає, що твердження представника відповідача, а саме в частині, що позивачка не повідомила про початок простою установи та чи є у простої установи вина відповідача не заслуговують на увагу, тому що цей простой був викликаний небезпекою для життя чи здоров'я працівника, а тому відбувся не з вини позивачки.

Згідно з ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Згідно Постанови КМУ від 08 лютого 1995 року №100 «Порядок обчислення середньої заробітної плати» збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Так у травні 2015 року позивачка відпрацювала 23 робочих дні, у червні 2015 року-15 робочих днів, заробітна плата за травень та червень склала 6490,58грн : на 38 відпрацьованих дні = 170,80 грн складає один відпрацьований день.

Так позивачка звільнена 16 квітня 2015 року, тобто час затримки склав на день винесення рішення 182 дні.

182 ?170,80 грн =31085,60 грн, однак з урахування принципів розумності та справедливість суд приходить до висновку про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку у розмірі 10000 грн.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути заборгованість по заробітній платі в сумі за період з серпня 2014 року по 16 квітня 2015 року у розмірі 26469,83 грн, вихідної допомогу 2103,58 грн; 2551,24 грн компенсацію за невикористану відпустку; середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 16.04.2015 р. по 18.01.2016 року у розмірі 10000 грн., а всього 41124,65 ( сорок одну тисячу сто двадцять чотири) грн. 65 коп.

Розглядаючи питання про розподіл судових витрат, згідно зі ст. 88 ЦПК України, суд дійшов до висновку, що з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у сумі 551,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 8, 10, 60, 213, 215 ЦПК України, ст.ст. 44, 113, 115, 116, 117 КЗпП України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз про стягнення вихідної допомоги, компенсацію за невикористану відпустку, заробітної плати, та середнього заробітку за затримку розрахунку - задовольнити частково.

Стягнути з відповідача - Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз () на користь позивачки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, заборгованість по заробітній платі в сумі за період з серпня 2014 року по 16 квітня 2015 року у розмірі 26469,83 грн, вихідної допомогу 2103,58 грн; 2551,24 грн компенсацію за невикористану відпустку; середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 16.04.2015 р. по 18.01.2016 року у розмірі 10000 грн., а всього 41124,65 ( сорок одну тисячу сто двадцять чотири) грн. 65 коп.

Стягнути з Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз ()на користь держави, судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в Апеляційний суд Донецької області через Краматорський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення . Особи, які брали участь у справі але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

Рішення ухвалене у нарадчий кімнаті й надруковано у єдиному примірнику.

Суддя