Номер провадження 6/754/104/16
Справа № 2-7123/11
У Х В А Л А

Іменем України

09 березня 2016 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Буша Н.Д.,

секретаря Марченко Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління у місті Києві Ельбабаєва Б.Б. про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_2,-

В С Т А Н О В И В:

Державний виконавець ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві звернувся до суду з поданням про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_2

В обґрунтування подання зазначив, що на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження №30657361 по виконанню виконавчого листа № 2-7123 від 12.01.2012 року Деснянського районного суду міста Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості в розмірі 1 161 484,83 грн. 13.01.2012 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, яку направлено боржнику та запропоновано виконати рішення суду самостійно. Боржник рішення суду не виконує.

Згідно ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 24.07.2014 року визначено, що боржнику належить ? частина квартири АДРЕСА_1. Виходом державного виконавця за вказаною адресою для опису та арешту майна боржника в рахунок погашення боргу, двері квартири ніхто не відчинив, про що було складено відповідний акт. При викликах боржник до відділу не з'являється.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 376 ЦПК України, суд негайно розглядає подання, без виклику і повідомлення сторін, за участю державного виконавця.

В судове засідання державний виконавець не з'явився, причини його неявки суду не відомі. Про день, час розгляду державний виконавець повідомлявся за допомогою телефонограми через керівника відділу.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що подання підлягає задоволенню судом з наступних підстав.

27.12.2011 року Деснянським районним судом міста Києва прийнято рішення по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та стягнуто борг за договором позики в розмірі 1 158 535, 50 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 825 грн., витрати по сплаті збору у розмірі 94,10 грн., банківські послуги у розмірі 30,23 грн., а всього - 1 161 484,83 грн.

Рішення суду набрало законної сили 10.01.2012 року.

12.01.2012 року Деснянським районним судом міста Києва видано виконавчий лист.

13.01.2012 року державним виконавцем Данилюк Р.В. відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції на підставі виконавчого листа №2-7123 від 12.01.2012 року на виконання рішення суду, винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №30657361 відносно боржника ОСОБА_2

Постановою встановлено боржнику строк добровільного виконання - до 20.01.2012 року.

30.12.2012 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції ОСОБА_4 складено акт про неможливість перевірити майновий стан боржника за його адресою, оскільки двері квартири ніхто не відчиняє.

24.07.2014 року Деснянським районним судом міста Києвавинесено ухвалу про визначення, що ОСОБА_2 належить ? частина квартири АДРЕСА_1 Ухвала суду не оскаржувалась та набрала законної сили 30.04.2014 року.

Письмовий виклик державного виконавця від 15.09.2015 року щодо явки боржника до відділу для сплати боргу за виконавчим документом або надання підтверджуючих документів про сплату залишено без виконання.

09.02.2016 року та 18.02.2016 року державними виконавцями державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції складені акти, якими встановлено, що виходом державного виконавця за адресою: АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 перевірити майновий стан боржника не виявилось можливим, оскільки двері квартири не відчинили.

Відповідно до конституційних положень права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Так, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (ч.1 ст. 64 Конституції України).

Кожному гарантується недоторканість житла; не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду (ч.ч. 1, 2 ст. 30 Конституції України). Гарантія недоторканості житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканість житла, яке визначене в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 14 ЦПК України, рішення суду є обов'язковим до виконання.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Сферою регулювання ст. 6 Конвенції є також виконання судового рішення. Зокрема Європейський суд з прав людини зазначає, що п. 1 ст. 6 Конвенції («Право на справедливий суд») гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов'язків; таким чином, ця стаття проголошує право на доступ до суду, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак, це право було б ілюзорним, якби правова система договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб ст. 6 Конвенції детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 ЦПК України невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Законом України «Про виконавче провадження» встановленоумови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до ст.ст. 1, 11 Закону України Законом «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення). Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Одним із заходів примусового виконання рішення є звернення стягнення на майно боржника, за яким на державного виконавця покладено обов'язок по проведенню виконавчих дій щодо виявлення майна, його арешту (опису), вилучення та примусової реалізації.

При цьому державному виконавцю у процесі здійснення виконавчого провадження, надано право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; звертатися до суду з поданням про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб.

Таким чином, державний виконавець при виконанні виконавчих документів, виданих іншими органами (посадовими особами) щодо стягнення боргу, зобов'язаний керуватися нормами Закону України «Про виконавче провадження», зокрема звертати стягнення на майно боржника, в тому числі проводити опис й арешт майна боржника; у разі неможливості потрапити у жиле приміщення боржника ставити перед судом питання про постановлення вмотивованого судового рішення про примусове проникнення до житла боржника.

Судове рішення станом на час розгляду подання боржником не виконано.

З огляду на зазначене та те, що визначальною підставою для звернення до суду державним виконавцем з поданням про примусове проникнення до житла боржника є лише факт невиконання рішення та неможливість державного виконавця потрапити до жилого приміщення боржника для проведення опису й арешту його майна, що встановлено в засіданні судом, подання державного виконавця підлягає частковому задоволенню, оскільки боржнику належить тільки ? частина квартири.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 15, 30, 62, 202, 376 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

У Х В А Л И В:

Подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління у місті Києві Ельбабаєва Б.Б. про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_2,- задовольнити частково.

Надати державному виконавцю відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління у місті Києві Ельбабаєву Б.Б. дозвіл на примусове проникнення в житло боржника ОСОБА_2, а саме ? частину квартири АДРЕСА_4

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання до Деснянського районного суду міста Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення апеляційної скарги.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя