АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/1511/16 Головуючий 1 інстанції - Овсянніков В.С.
Справа № 619/4203/15-ц Доповідач Кірсанова Л.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді: Кірсанової Л.І.

суддів: Пилипчук Н.П., Котелевець А.В.,

за участю секретаря - Асєєвої В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 22 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А:

06 жовтня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_3 суму заборгованості за договором позики у розмірі 151312 гривень, що еквівалентно 7000 доларів США.

В обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 16 червня 2012 року він надав ОСОБА_1 у борг суму грошей у розмірі 60000 гривень, що станом на 16.06.2012 року еквівалентно 7500 доларів США, про що останній написав розписку, в якій зобов'язався повернути суму грошей до 30 червня 2015 року. Згодом відповідачем ОСОБА_1 було повернуто 4000 гривень, залишок боргу склав 56000 гривень, що склало еквівалент 7000 доларів США. На його звернення до ОСОБА_1 про повернення залишку боргу у добровільному порядку, відповідач в усній формі погоджувався, але на теперішній час кошти так і не повернув. Вважає, що на момент звернення до суду курс долара змінений, тому згідно офіційного курсу НБУ станом на 25.09.2015 року сума боргу у розмірі 7000 доларів США складає 7000x21,616=151312 гривень. Так як відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на час укладення договору позики перебували в зареєстрованому шлюбі, просить стягнути заборгованість солідарно з обох відповідачів.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнала та звернулась до суду з зустрічною позовною заявою про визнання договору позики недійсним. Посилалася на те, що їй нічого не було відомо про укладення договору позики, при написанні розписки присутня не була, про існування розписки їй стало відомо під час розгляду справи, на що було потрачено позичені чоловіком кошти їй невідомо.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 22 грудня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на його користь суму заборгованості за договором позики від 16 червня 2012 року у розмірі 56000 гривень. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2відмовлено. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму судового збору у розмірі 560 гривень.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове, про стягнення боргу в сумі 56000 солідарно з нього та ОСОБА_3 В обгрунтування апеляційної скарги посилається на незаконність та необгрунтованість рішення суду, порушення норм матеріального та процесуального права. Вказує на те, що борг утворився в інтересах сім'ї, перш за все, через передчасну сплату кредиту за квартиру, який був оформлений на нього і сплачувався особисто ним ( в теперішній час у квартирі мешкає колишня дружина, син та батьки дружини); через придбання автомобіля, який використовувався на потреби сім'ї та батьків дружини; через його бажання догодити дружині, яка вважала, що гідна кращого життя. Вважає що на підтвердження вказаного надав достатньо доказів. Відповідач ОСОБА_3 вводить суд в оману, відносно обставини, що вона не знає куди були витрачені позичені грошові кошти, бо не хоче відповідати по борговим зобов'язанням перед ОСОБА_2 Тому вважає обгрунтованим, що заборгованість за договором позики повинна бути стягнута солідарно з нього та його колишньої дружини.

Позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 вказане рішення районного суду не оскаржили.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до ст.ст.11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 в борг грошові кошти в сумі 60000 грн. Кошти було надано в гривні та повернення суми боргу у доларах США договором позики не передбачено. Надані позивачем та відповідачем ОСОБА_1 докази жодним чином не свідчать про обізнаність відповідача ОСОБА_3 щодо договору позики. Оскільки доказів, що отримані кошти відповідачем ОСОБА_1 від позивача ОСОБА_4 були витрачені в інтересах сімї суду надано не було, то й підстав задоволення позову в частині стягнення з ОСОБА_3 суми заборгованості за розпискою від 16.06.2012 року немає.

Відмовляючи в задоволенні позову про визнання недійсним договору позики, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 не є стороною цього договору, її права та інтереси в даному випадку не порушено. Крім того, спір між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вирішено судом і стягнуто весь обсяг заборгованості з ОСОБА_1

Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як вказаний висновок є обґрунтованим, відповідає обставинам справи, вимогам закону та зібраним у справі доказам.

З матеріалів справи вбачається, що 16 червня 2012 року ОСОБА_2 надав ОСОБА_1 у борг суму грошей у розмірі 60000 гривень на строк до 30 червня 2015 року, що підтверджується розпискою ( а.с. 74)

Договір був укладений в письмовій формі, а саме ОСОБА_1 написав розписку, яка посвідчує передання йому відповідних грошових сум, час та дату повернення боргу.

Як вказує сам позивач, і підтверджує ОСОБА_1, частина боргу у розмірі 4000 гривень була повернута.

На теперішній час суму боргу в розмірі 56000 гривень ОСОБА_1 не повернув.

Відповідно до пункту 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін), то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтями 1049, 1054 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором.

Згідно ч.4 ст.65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане інтересах сім'ї.

Суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок, що надані позивачем та відповідачем ОСОБА_1 докази жодним чином не свідчать про обізнаність відповідача ОСОБА_3 щодо договору позики.

Оскільки доказів, що отримані кошти відповідачем ОСОБА_1 від позивача ОСОБА_4 були витрачені в інтересах сімї суду надано не було, то й підстав задоволення позову в частині стягнення з ОСОБА_3 суми заборгованості за розпискою від 16.06.2012 року немає.

Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано визнав, що кошти було надано в гривні та повернення суми боргу у доларах США договором позики не передбачено. В зв»язку з вказаним районний суд правильно стягнув з відповідача ОСОБА_1 суму боргу за договором позики у розмірі 56000 гривень.

Ствердження ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що кошти передавались в доларах, спростовуються розпискою, в якій чітко вказано про передачу саме гривень.

Такоє суд першої інстанції обґрунтовано відмовив ОСОБА_3 в задоволенні зустрічного позову виходячи з наступного.

Згідно ч.2 ст.65 СК України дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

В даному випадку підстави для визнання договору недійсним відсутні.

Відповідач ОСОБА_3 не є стороною договору позики, її права та інтереси в даному випадку не порушено. Крім того, спір між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вирішено судом і стягнуто весь обсяг заборгованості з ОСОБА_1

Судова колегія вважає необґрунтованим твердження ОСОБА_1, що заборгованість за договором позики повинна бути стягнута солідарно з нього та його колишньої дружини ОСОБА_3 в зв»язку з тим, що позичалися гроші в інтересах сім»ї та борг утворився також в інтересах сім'ї. Доказів щодо цього ОСОБА_1 не надав суду першої та апеляційної інстанції. Матеріали справи також не містять таких доказів.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

В зв»язку з наведеним суд першої інстанції правильно вирішив питання про судові витрати.

Колегією суддів не встановлено таких порушень норм процесуального та матеріального права, які могли стати підставою відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України для перегляду рішення суду першої інстанції та ухвалення нового.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції правильно досліджені і оцінені обставини по справі, надані сторонами докази. Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин підстав для зміни або скасування судового рішення судова колегія не вбачає. Відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, 308, 313- 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 22 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ: СУДДІ: