Провадження №22-ц/784/2349/16
Провадження № 22ц-784/2349/16 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Рішення

Іменем України

25 жовтня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

із секретарем Шагаєм О.А.,

за участю:

- представника позивача ОСОБА_2,

- відповідачки ОСОБА_3,

- представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 серпня 2014 року за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, яка діє від свого імені та від імені неповнолітньої ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі-Банк) звернулося в суд з позовом до ОСОБА_3, яка діє від свого імені та від імені неповнолітньої ОСОБА_5 про стягнення кредитної заборгованості.

Банк зазначав, що 04 червня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір №0, відповідно до якого Банк надав шляхом зарахування на поточний рахунок позичальника, а позичальник отримав кредит у сумі 15 243 доларів США на придбання автомобіля та зобов'язався повернути кошти, сплатити плату за кредит на умовах, передбачених у договорі, але у будь-якому випадку повернути кредит та плату за кредит у повному обсязі не пізніше 4 квітня 2014 року.

04 червня 2007 року між Банком та ОСОБА_6 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до якого Банк надав шляхом зарахування на поточний рахунок позичальника, а позичальник отримав кредит у сумі 3 243 грн. 94 коп. та зобов'язався повернути кошти, сплатити плату за кредит на умовах, передбачених у договорі, але у будь-якому випадку повернути кредит та плату за кредит у повному обсязі не пізніше 04 квітня 2014 року.

Цього ж дня з метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань за вказаними кредитними договорами між Банком та ОСОБА_6 було укладено договір застави, за яким останній передав у заставу автомобіль марки Daewoo, моделі Nexia, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Крім цього, у забезпечення виконання кредитних зобов'язань 04 червня 2007 року були укладені договори поруки з ОСОБА_3, дружиною позичальника.

18 жовтня 2010 року ОСОБА_6 помер. На момент його смерті за кредитними договорами існувала заборгованість по кредиту та процентам, нарахованим та несплаченим до дня смерті позичальника.

31 жовтня 2012 року Банк направив на адресу Другої Миколаївської державної нотаріальної контори заяву про наявність майнових вимог до спадкоємців та необхідність виконати кредитні зобов'язання. Аналогічна вимога була направлена на адресу відповідачки. Однак станом на 05 вересня 2013 року залишається не погашеною заборгованість за кредитним договором №0 у розмірі 12 801, 98 доларів США та за кредитним договором №0 - у розмірі 3 810 грн. 35 коп.

Посилаючись на наведені обставини, Банк просив стягнути вказану заборгованість із ОСОБА_3, яка діє від свого імені та від імені неповнолітньої ОСОБА_5, як із спадкоємців ОСОБА_6

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 серпня 2014 року Банку відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі Банк просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення його вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та положенням цивільного права.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів обсягу та вартості майна отриманого відповідачами у спадщину. Також суд посилався на те, що Банк пропустив строк звернення до суду з позовом до спадкоємців боржника, встановлений ч.2 ст. 1281 ЦК України.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна.

Судом встановлено, що 04 червня 2007 року між Банком та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір №0, відповідно до якого Банк надав шляхом зарахування на поточний рахунок позичальника, а позичальник отримав кредит у сумі 15 243 доларів США на придбання автомобіля, зобов'язався повернути кошти та сплатити плату за кредит на умовах, передбачених у договорі, але у будь-якому випадку повернути кредит та плату за кредит у повному обсязі не пізніше 4 квітня 2014 року.

04 червня 2007 року між Банком та ОСОБА_6 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до якого Банк надав шляхом зарахування на поточний рахунок позичальника, а позичальник отримав кредит у сумі 3 243 грн. 94 коп. та зобов'язався повернути кошти, сплатити плату за кредит на умовах, передбачених у договорі не пізніше 04 квітня 2014 року.

Цього ж дня з метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань за вказаними кредитними договорами між Банком та ОСОБА_6 було укладено договір застави, за яким останній передав у заставу автомобіль марки Daewoo, моделі Nexia, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, заставною вартістю 76980 грн. (а.с.23 -26).

Також в забезпечення виконання кредитних зобов'язань 04 червня 2007 року були укладені договори поруки з ОСОБА_3 (а.с.27-30).

Позичальник узятих на себе грошових зобовязань належним чином не виконав.

18 жовтня 2010 року ОСОБА_6 помер (а.с. 31).

Згідно наданого позивачем розрахунку, розмір заборгованості станом на день смерті ОСОБА_6 становила: за кредитним договором №0 заборгованість склала 12 801,98 дол.США, з яких 11 610,99 дол.США заборгованість за кредитом та 1 190,99 дол.США заборгованість за відсотками за користування кредитом; заборгованість за кредитним договором №0 склала 3 810 грн. 35 коп., з яких: 3 241 грн.49 коп. заборгованість за кредитом та 568 грн. 86 коп. заборгованість за відсотками.

Спадкоємцями майна померлого є його дружина ОСОБА_3 та неповнолітня дочка ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про одруження та копією свідоцтва про народження дитини (а.с. 41).

Із копій паспортів ОСОБА_6 та ОСОБА_3, копій кредитних договорів, договору застави, договору поруки вбачається, що останні були зареєстровані та проживали у ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 8 - 22, 37 - 40).

Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі інформації Другої Миколаївської державної нотаріальної контори за вказаною заявою Банку як кредитора була заведена спадкова справа, а спадкоємці із заявою про прийняття спадщини не звертались (а.с. 83, 139).

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідачка вважала, що не є спадкоємицею майна померлого, оскільки спадщину після смерті ОСОБА_6 не оформила, спадкове майно, не отримувала, а тому у Банка не виникло права вимоги.

Також зазначала, що транспортний засіб марки Daewoo, моделі Nexia, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, який є предметом застави не входить до складу спадкового майна, оскільки на підставі заяви ОСОБА_6 від 06 липня 2010 року до УДАІ УМВС України в Миколаївській області перебуває у розшуку і відомості про затримання цього транспортного засобу до цього часу відсутні. При цьому посилалася на лист УДАІ УМВС України в Миколаївській області від 02 лютого 2015 року та інформацію Регіонального сервісного центру в Миколаївській області від 24 грудня 2015 року.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Згідно з ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до частини 4 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою четвертою ст. 1273 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

За правилами ст.ст. 1216,1218,ч.2 ст.1220,ч.3 ст.1223 ЦК України з моменту смерті особи до спадкоємців переходять права та обовязки спадкодавця, які належали йому на час відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а тому зобовязання правонаступників спадкодавця боржника перед кредитором виникають з моменту його смерті.

Відповідачка не надала суду доказів на підтвердження того, що на день смерті спадкодавця ОСОБА_6 вона разом з ним не проживала.

Доказів про відмову відповідачки від спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_6, матеріали справи теж не містять.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що сам по собі факт неоформлення в нотаріальній конторі права власності на спадкове майно не позбавляє відповідачів права власності на їх частку у спадщині.

Тому відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України суд першої інстанції правильно вважав, що відповідачі прийняли спадщину.

31 жовтня 2012 року Банк направив на адресу Другої державної нотаріальної контори у м. Миколаєві заяву про наявність майнових вимог до спадкоємців та необхідність виконати кредитні зобовязання.

Відповідно до ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Отже, прийнявши спадщину, відповідачі набули й обов'язки кредитора, незалежно від отримання свідоцтв про право на спадщину і саме спадкоємці померлого відповідають за борговими зобов'язаннями, які виникли за життя останнього, а межі їх відповідальності визначаються вартістю майна, отриманого у спадщину.

Вирішуючи спір щодо визначення складу спадкової маси, колегія виходить з такого.

Із матеріалів справи вбачається, що обсяг спадкового майна обмежується автомобілем марки Daewoo, моделі Nexia, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, який згідно реєстраційного посвідчення зареєстрований на ім'я спадкодавця ОСОБА_6 (а.с.144)

Доказів про те, що спадкодавцю на праві власності належало інше майно, яке увійшло до складу спадщини, матеріали справи не містять.

За висновком експерта від 27 березня 2015 року №107 вартість спадкового майна станом на березень 2015 року складала 75711 грн. (а.с. 165).

Згідно ч.3 ст. 10, ст. 61 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідачка на спростування визначеної експертом вартості автомобіля, будь яких доказів не надала.

Як вбачається із матеріалів справи, вказаний транспортний засіб було придбано ОСОБА_6 під час перебування у шлюбі з ОСОБА_3

В свою чергу ОСОБА_3, дружина померлого ОСОБА_6, при укладенні ним кредитних договорів від 04 червня 2007 року, надала згоду на отримання ним кредиту та передачу в заставу рухомого майна, яке є їх спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до ст..60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Оскільки вказаний транспортний засіб був придбаний під час перебування у шлюбі ОСОБА_3 та померлого ОСОБА_6 то, з врахуванням положень ст. ст.60-71 СК України, це майно є спільним майном подружжя, частки у якому відповідачки та спадкодавця є рівними.

За такого, відповідно до наведених положень закону, після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на належну йому лише ? частину автомобіля марки Daewoo, моделі Nexia, 2007 року випуску , а не на весь транспортний засіб.

За висновком експерта від 27 березня 2015 року №107 вартість спадкового майна складала 75711 грн. Відтак, вартість успадкованих ОСОБА_3 та ОСОБА_5 ? частини цього майна становить 37 855 грн. 50 коп.

Оскільки частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом відповідно до ч.1 ст.1267 ЦК України є рівними, то кожен повинен відшкодувати на користь Банку по 18 927 грн. 75 коп.

В той же час, так як один із спадкоємців є неповнолітнім, тому обовязок по сплаті боргу слід покласти на ОСОБА_3, як законного представника.

Тому є підстави для задоволення позову Банку та стягнення з ОСОБА_3, яка діє від свого імені та від імені неповнолітньої ОСОБА_5 37 855 грн. 50 коп. заборгованості за кредитним договором №0 та №0 від 4 квітня 2014 року.

Що стосується вимог Банку про стягнення заборгованості за рахунок іншої ? частини вказаного транспортного засобу то вони не підлягають задоволенню з підстав передбачених ст. 1282 ЦК України.

Крім того, помилковим є висновок суду щодо пропуску Банком строку звернення до суду із даним позовом.

Згідно ч.2 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Частиною 3 цієї статті передбачено, що якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Із матеріалів справи вбачається, що Банк у жовтні 2012 року, тобто з дня, коли йому стало відомо про смерть боржника, звернувся до Другої Миколаївської державної нотаріальної контори з вимогою до спадкоємців щодо погашення боргу. Доказів на підтвердження того, що Банку було раніше відомо про смерть ОСОБА_6 відповідачка не надала.

Тому висновок суду щодо пропуску Банком, передбаченого ст.1281 ЦК України строку звернення до суду з даним позовом, є помилковим.

Із урахуванням наведених обставин, оскаржуване рішення відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України із відповідачки на користь позивача пропорційно задоволеним (в розмірі 12%) позовним вимогам та апеляційної скарги слід стягнути 220 грн. 21 коп. судових витрат (1061 грн. 36 коп. + 511 грн.63 коп. + 262 грн. 14 коп. = 1835 грн. 13 коп.)

Керуючись статтями 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 серпня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, яка діє від свого імені та від імені неповнолітньої ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, яка діє від свого імені та від імені неповнолітньої ОСОБА_5 на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» в межах вартості спадкового майна - автомобіля марки Daewoo, моделі Nexia, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , заборгованість за кредитним договором №0, укладеним 04 червня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_6, померлим 18 жовтня 2010 року в розмірі 37 855 грн. 50 коп.

Стягнути з ОСОБА_3, яка діє від свого імені та від імені неповнолітньої ОСОБА_5 на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» 220 грн.21 коп. судових витрат.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: