АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1][2]

27 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Рейнарт І.М., Музичко С.Г.,

при секретарі Ігнатьєву Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до прокуратури міста Києва, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та представника Державної казначейської служби України - Мельниченко Корнелії Григорівни на рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 квітня 2016 року,

встановила:

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просила стягнути з Державного казначейства України на відшкодування матеріальної шкоди в розмірі середньомісячної заробітної плати на посаді заступника голови Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, яка була б нарахована у разі виконання нею обов'язків заступника голови з 22 серпня 2006 року по 18 травня 2010 р. в сумі 129 353 грн. 40 коп. та 1000 000 грн. на відшкодування моральної шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 19 серпня 2006 року старшим ОВС прокуратури м. Києва Білим О.В. стосовно неї було порушено кримінальну справу за ч.2 ст.368 КК України. на підставі постанови слідчого прокуратури м. Києва від 22 серпня 2006 року наказом від 29 серпня 2006 року її відсторонено від посади заступника голови Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації.

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 19 грудня 2014 року її визнано невинуватою у пред'явленому обвинуваченні за ч.2 ст.368 КК України та виправдано за відсутністю в діянні складу злочину.

Більше 8 років вона знаходилась в постійних стресах, оскільки справу неодноразово направляли на додаткове розслідування. Всі слідчі дії проводились з грубим порушенням кримінально-процесуального законодавства, фальсифікацією процесуальних документів. Вона переживала за своє життя та життя своєї малолітньої доньки ОСОБА_8, яку вона виховує одна та якій станом на 2006 рік було лише 14 років. Батьки, вчителі та учні її доньки знали, що її матір звинувачують у вчиненні злочину, дитина від цього страждала. Внаслідок переживань позивач неодноразово потрапляла до лікарні з підвищеним тиском, що загрожувало її здоров'ю, постійно втрачала свідомість, лікувалась від інших хвороб, які були спричинені незаконними діями та тиском зі сторони органів дізнання , досудового слідства, прокуратури. Внаслідок відсторонення від займаної посади вона втратила єдиний заробіток, у неї не було коштів, щоб купити продукти та нагодувати дитину.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 16 лютого 2016 року провадження в справі в частині вимог про відшкодування матеріальної шкоди закрито.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 22 квітня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 141 934 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1- ОСОБА_2, посилаючись на необґрунтованість судового рішення в частині визначення розміру моральної шкоди, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 квітня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Свої доводи обґрунтовує тим, що позивач перебувала під слідством з 19.08.2006 року по 08.04.2015 року, тобто повних 8 років та 7 місяців, за цей період часу позивача було відсторонено від посади заступника голови Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації без збереження заробітної плати на тривалий час, яка була єдиним джерелом доходу сім`ї позивача, що одна виховувала доньку. Відсторонивши позивача від займаної посади було кинуто тінь на порядність та добре ім`я ОСОБА_1, що потребувало зусиль та тривалого часу для відновлення репутації та чесного ім`я позивача. Позивач була вимушена докладати додаткових зусиль для підтвердження та доведеності своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого їй злочину. З наданих позивачем суду медичних документів вбачається, що позивач тривалий час хворіла та проходила лікування, тому враховуючи тривалість та глибину моральних страждань просив задовольнити позов у повному обсязі.

В поданій апеляційній скарзі представник Державної казначейської служби України - Мельниченко К.Г., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить змінити рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 квітня 2016 року та стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 141 934 грн. В іншій частині рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 квітня 2016 року залишити без змін.

Зазначила, що судом першої інстанції необґрунтовано стягнуто заподіяну шкоду саме з Державної казначейської служби України, оскільки згідно вимог ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Позивач та її представник апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити. Рішення за наслідками розгляду апеляційної скарги Державної казначейської служби України просили ухвалити у відповідності до вимог чинного законодавства.

Представник прокуратури м. Києва Горіна Р.М. просила задовольнити апеляційну Державної казначейської служби України та відхилити апеляційну скаргу позивача.

Інші особи, що беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення осіб, що беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до розпорядження Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації №245-к від 08 серпня 2006 року ОСОБА_1 призначено на посаду заступника голови Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації.

22.08.2006 року старшим слідчим прокуратури м. Києва Білим О.В. винесено постанову про відсторонення позивача від займаної посади.

18.05.2010 р. ОСОБА_1 була звільнена з займаної посади за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України та 19.05.2010 р. прийнята на роботу вчителем математики (а.с.41).

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 19 грудня 2014 року, який залишено без змін колегією суддів Апеляційного суду м. Києва від 08 квітня 2015 року, ОСОБА_1 в пред'явленому обвинуваченні за ч. 2 ст.368 КК України визнано невинною та виправдано за відсутністю в її діянні складу злочину.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з його доведеності та права позивача на отримання відшкодування моральної шкоди шляхом стягнення з державного бюджету України. При цьому в резолютивній частині рішення суд зазначив про стягнення коштів з Державної казначейської служби України.

При визначенні розміру такого відшкодування в сумі 141 934 грн. суд першої інстанції виходив з того, що позивач перебувала під слідством з 19.08.2006 р. по 08.04.2015 р., тобто повних 8 років 7 місяців.

Правильність висновку суду першої інстанції в тій частині, що позивач має право на відшкодування завданої їй моральної шкоди незаконним притягненням до кримінальної відповідальності та відстороненням від роботи сторони не оскаржують.

Разом з тим, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги позивача щодо помилковості визначення розміру такого відшкодування виходячи з мінімального розміру, визначеного відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до ст. 4 вказаного закону відшкодування моральної шкоди провадиться в разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особа, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Врахувавши час перебування позивача під слідством з 19.08.2006 р. по 08.04.2015 р., тобто повних 8 років 7 місяців, суд першої інстанції не врахував інші обставини, що мають істотне значення для вирішення розміру грошового відшкодування моральної шкоди.

Судом встановлено, що позивач тривалий час була відсторонена від посади заступника голови Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації без збереження заробітної плати, була позбавлена засобів для існування та утримання своєї малолітньої дитини, змушена була докладати додаткових зусиль для організації свого життя, підтвердження своєї невинуватості у вчиненні злочину та відновлення ділової репутації.

Відповідно до наданих суду медичних документів встановлено, що позивач тривалий час хворіла та перебувала на стаціонарному лікуванні (а.с.10-11).

Враховуючи характер правопорушення, тривалість та глибину моральних страждань, які зазнала позивач, колегія суддів дійшла висновку, що з урахуванням принципу розумності та справедливості розмір моральної шкоди потрібно визначити в сумі 500 000 грн.

Крім цього, правильно встановивши фактичні обставини справи, при яких позивачу завдано моральної шкоди, суд першої інстанції помилково визначив порядок її відшкодування шляхом стягнення з Державної казначейської служби України, що підлягає відповідній зміні шляхом стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

В решті рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 303, 307, 309, 313, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу представника Державної казначейської служби України - МельниченкоКорнелії Григорівни та апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 квітня 2016 року змінити, виклавши резолютивну частину в наступній редакції.

Стягнути на користь ОСОБА_1 500 000 ( п'ятсот тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Справа № 22-ц/796/12510/2016

Головуючий у суді першої інстанції:Новак Р.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.