У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до товариства з обмеженою відповідальністю «Верховина-1030», третя особа: реєстраційна служба Воловецького районного управління юстиції Закарпатської області про повернення безпідставно набутого майна, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 24 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь суму у розмірі 934 224,22 грн, з яких: 391 500 грн безпідставно отриманих коштів, 451 436,93 грн інфляційних витрат та 91287,29 грн три відсотки річних.

Позов мотивовано тим, що позивачем, як фізичною особою та одним із засновників товариства з обмеженою відповідальністю «Верховина-1030» (далі ТОВ «Верховина-1030») за період 2006-2008 років декількома платежами було перераховано на користь ТОВ «Верховина-1030» 391 500 грн для поповнення статутного фонду товариства. Разом з тим, учасниками товариства належним чином не оформлено збільшення розміру статутного фонду та перерозподіл часток між учасниками товариства відповідно до внесених коштів. Позивач вважає, що оскільки його частка в статному фонді залишилася незмінною, перераховані ним кошти не збільшили обсяг його прав засновника та учасника товариства і не увійшли до статутного фонду, та з огляду на те, що на його вимоги кошти товариством не повернуто, внесена сума коштів підлягає стягненню примусово, як безпідставно перераховані кошти у розмірі 391 500 грн, а також інфляційні втрати та 3 відсотки річних на загальну суму 451 436,93 грн.

Рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від 13 травня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Верховина-1030» на користь ОСОБА_5 391500 грн безпідставно внесених коштів. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмолено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 24 червня 2015 року рішення районного суду скасовано з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Позивач, не погоджуючись з даним рішенням суду апеляційної інстанції подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати із залишенням в силі рішення місцевого суду.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов в частині повернення безпідставно набутого майна, виходив із того, що судовими рішеннями господарських судів, які набрали законної сили, встановлено, що дані правовідносин не є корпоративними і у ОСОБА_5 були відсутні правові підстави сплачувати свій внесок у більшому розмірі, ніж той, що передбачений статутом. А оскільки, ним здійснено внесення коштів на рахунок ТОВ «Верховина-1030» на поповнення статутного фонду, то вказані кошти на загальну суму 391 500 грн є майном, яке товариство набуло без достатньої правової підстави.

Скасовуючи рішення місцевого суду з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову суд апеляційної інстанції виходив з того, що право позивача порушено, але судом першої інстанції при задоволенні позовних вимог допущено порушення вимоги ст.214 ЦПК України та не вирішено всіх питань які суд зобов'язаний вирішити під час ухвалення судового рішення, зокрема п.2 ч.1 вказаної статті, а саме чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо) які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження. Відповідач, заперечуючи проти позову в судді першої інстанції, два рази письмово звертався до суду із заявою про застосування наслідків пропуску позовної давності до даних правовідносин.

Згідно висновків апеляційного суду у ОСОБА_5, як у кредитора у зобов'язанні щодо внесення коштів в більшій сумі у якості внеску у статутний фонд, право вимоги до ТОВ «Верховина-1030» виникло у будь-якому випадку з часу ухвалення Львівським апеляційним господарським судом постанови від 15 серпня 2011 року, що набрала законної сили з часу її прийняття і якою залишено в силі рішення господарського суду Закарпатської області від 27 травня 2011 року про відмову в позові ОСОБА_5 до ТОВ «Верховина-1030», третьої особи ОСОБА_6 про визнання недійсним п.п.7.1.1 та п.7.1.2 статуту; про визнання права позивача на 100 відсотків статутного фонду та зобов'язання внести зміни до статуту. З даним позовом до Воловецького районного суду позивач звернувся 11 лютого 2015 року, тобто поза межами строку загальної позовної давності яка встановлена тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК).

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про пропуску позивачем строку позовної давності та наявність правових підстав для відмови у задоволенні позову з цих підстав.

З такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна, оскільки вони зроблені судом без належного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, оцінки наданих ними доказів та з порушенням норм процесуального права, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що установчими зборами засновників ТОВ «Верховина-1030» прийнято рішення, оформлене протоколом зборів учасників №1 від 10 лютого 2006 року про заснування ТОВ «Верховина-1030» та створення статутного фонду товариства у розмірі 35 000 гривень з розподілом часток: ОСОБА_6 - 98%, ОСОБА_5 - 2%.

Наступними зборами учасників товариства (протокол №2 від 8 травня 2006 року) прийнято рішення про збільшення статутного фонду товариства до 500000 грн із збереженням часток засновників: ОСОБА_6 -98%, що відповідає 490000 грн; ОСОБА_5 - 2 %, що відповідає 10000 грн.

Згідно квитанцій №20 від 15 лютого 2006 року, №16 від 23 жовтня 2006 року, №1 від 16 листопада 2006 року, №16 від 29 травня 2007 року, №1 від 25 червня 2007 року, №16 від 30 липня 2007 року, №16 від 29 серпня 2007 року, №16 від 6 листопада 2007 року, №16 від 17 листопада 2007 року, №16 від 27 листопада 2007 року, №1 від 8 січня 2008 року, №16 від 29 лютого 2008 року, №16 від 12 березня 2008 року, №16 від 18 березня 2008 року, №19 від 18 серпня 2008 року, ОСОБА_5 здійснив перерахування на рахунок ТОВ «Верховина-1030» на загальну суму 391 500 грн.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 29 липня 2014 року, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 18 вересня 2014 року встановлено, що вказані кошти позивачем було перераховано з призначенням платежу «поповнення статутного фонду», разом з тим, згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців розмір внеску ОСОБА_5 до статутного фонду не збільшився. Судами зроблено висновок, що зобов"язання, які виникли внаслідок перерахування вказаних грошових коштів не пов"язані з корпоративними відносинами, а мають цивільно-правовий характер.

Встановивши вказані обставини суд першої інстанції дійшов висновку, що внесені позивачем кошти в сумі 391 500 грн на рахунок ТОВ «Верховина-1030» набуті відповідачем без достатньої правової підстави, тому підлягають поверненню ОСОБА_5

Погоджуючись з тим, що права позивача порушені, суд апеляційної інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог про повернення цих коштів, посилаючись на те, що право вимоги у ОСОБА_5, як у кредитора у зобов'язанні, щодо внесення коштів в більшій сумі, як внесок у статутний фонд, до ТОВ «Верховина-1030» виникло з часу ухвалення Львівським апеляційним господарським судом постанови від 15 серпня 2011 року, якою залишено в силі рішення господарського суду Закарпатської області від 27 травня 2011 року про відмову в позові ОСОБА_5 до ТОВ «Верховина-1030», третьої особи ОСОБА_6 про визнання недійсним п.п.7.1.1 та п.7.1.2 статуту; про визнання права позивача на 100 відсотків статутного фонду та зобов'язання внести зміни до статуту.

Разом з тим, дійшовши висновку про початок перебігу строку позовної давності саме з 15 серпня 2011 року, апеляційний суд не надав належної оцінки обставинам, встановленим ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 29 липня 2014 року, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 18 вересня 2014 року, якими зокрема і було встановлено, що зобов`язання, які виникли внаслідок перерахування вищевказаних грошових коштів не пов`язані з корпоративними відносинами, а мають цивільно-правовий характер.

Посилаючись на те, що претензія від 23 квітня 2012 року яка пред'явлена позивачем до ТОВ «Верховина-1030» про повернення суми 710360,53 грн, не має правового значення для вирішення даної справи, суд апеляційної інстанції належної оцінки її змісту не надав, та не перевірив доводів позивача, що з урахуванням положень ст. 530 ЦК України, перебіг строку прострочення сплати відповідачем спірної суми має відраховуватися з моменту пред'явлення цієї вимоги, у зв'язку із чим, строк позовної давності ним не пропущено.

Відмовляючи у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, суд має встановити обґрунтованість чи безпідставність позовних вимог, належним чином мотивувати свої висновки. Так, у випадку обґрунтованості позовних вимог суд може відмовити у їх задоволенні у зв'язку з пропуском строку позовної давності. У випадку недоведеності позову суд відмовляє у його задоволенні саме з цих підстав, а не застосовує наслідки пропуску позовної давності.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позову з підстав пропуску позивачем строку позовної давності, суд апеляційної інстанції, в порушення ст. ст. 214, 316 ЦПК України застосував строк позовної давності, не навівши при цьому правових висновків щодо обґрунтованості позову.

Вирішуючи даний спір суд апеляційної інстанції не виконав вимог ст.10 ЦПК України щодо обов'язку сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не надав мотивування усім доводам сторін у справі, що є обов'язковим елементом справедливого судового розгляду (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Вказане вище свідчить про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, що в свою чергу призвело до передчасних висновків у справі.

Крім того, розглядаючи справу за апеляційною скаргою ТОВ «Верховина-1030» суд апеляційної інстанції не врахував наступного.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 158 ЦПК України розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні з обов'язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 74 ЦПК України судові повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам, а судові повістки-повідомлення - особам, які беруть участь у справі з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов'язковою.

Згідно із ч. 4 вказаної статті судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Згідно із ч. 1 ст. 305 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання особи, яка бере участь у справі, якщо немає відомостей про вручення їй судової повістки.

З матеріалів справи вбачається, що справа в суді апеляційної інстанції була розглянута за відсутності позивача, з ухваленням по справі рішення про відмову у задоволенні позову.

При цьому, у справі наявне зворотне повідомлення про отримання позивачем копії апеляційної скарги (т.2 а.с.113). Зворотне повідомлення про отримання ним судової повістки про виклик в судове засідання, призначене на 24 червня 2015 року в матеріалах відсутнє.

За таких обставин, позивач не може вважатися таким, що належним чином повідомлений про день, час та місце апеляційного розгляду справи.

У касаційній скарзі позивач вказував на неналежне повідомлення про розгляд справи апеляційним судом, що позбавило його права на участь у судовому засіданні, надання пояснень з приводу вищенаведених обставин.

Зважаючи на це, доводи касаційної скарги про неналежне повідомлення позивача про розгляд справи є обґрунтованими.

За таких обставин, ухвалене судом апеляційної інстанції рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим, відповідно до ст.338 ЦПК України його слід скасувати з передачею справи до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 24 червня 2015 рокускасувати.

Справу передати до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
Судді В.С. Висоцька
О.В. Кафідова
О.В. Умнова
І.М. Фаловська