Справа № 450/1736/14 Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А.
Провадження № 22-ц/783/277/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Богонюка М.Я., Бойко С.М.,

при секретарі: Жукровській Х.І.,

за участю: апелянта(позивача) ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 02 липня 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 02 липня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Пустомитівської державної нотаріальної контори про визнання заповіту недійсним відмовлено.

Рішення оскаржила позивач ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що оспорюване рішення вважає незаконним, необгрунтованим, ухваленим з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи. Судом не враховано, що недійсність оспорюваного заповіту вона обґрунтовувала невідповідністю вимогам закону та волі спадкодавця. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені законом. Недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону (ст. 48 ЦК України 1963 року). З висновку судово-почеркознавчої експертизи № 342 від 31.03.2015 року вбачається, що рукописний текст оспорюваного заповіту виконаний не заповідачем, а тому у відповідності до вимог діючої на той період Інструкції про вчинення нотаріальних дій, прямо вказано, що у випадку написання заповіту нотаріусом, заповіт повинен бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається перед його підписом. Однак при посвідченні оспорюваного заповіту вказані вимоги не були виконані, оскільки в заповіті міститься лише підпис заповідача. Крім того, нотаріусом зазначено в заповіті, що такий посвідчувався з виїздом додому заповідача у звязку з хворобою. ЇЇ батько на період складення заповіту був тяжко хворий, потребував постороннього догляду. Нотаріус був зобовязаний при такому тяжкому стані хвороби пересвідчитись у його дієздатності через лікаря. Обовязковими реквізитами заповіту є час, дата і місце його складання. Зазначені вимоги відносяться до форми заповіту, тому їх незазначення також тягне за собою його недійсність. В тексті заповіту вказано, що такий посвідчено з виїздом додому заповідача, тобто в с. Сокільники. Однак місце його складання вказано м. Пустомити, також відсутній час його складання. Вважає, що наведені нею доводи стверджують, що оспорюваний заповіт є таким, що не відповідає вимогам закону та волі спадкодавця, і дає підстави визнати його недійсним. За таких обставин, просить рішення суду першої інстанціїскасувати та ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача на підтримання доводів апеляційної скарги, представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 на її заперечення, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що дане рішення суду відповідає вказаним вимогам зважаючи на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом 24.09.1989 року помер, батько позивачки ОСОБА_5, який до дня смерті проживав та був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1.(а.с.41зв.)

Судом також встановлено, що 29.07.1989 року ОСОБА_5, склав заповіт, який посвідчений державним нотаріусом Пустомитівської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 2451. Згідно вказаного заповіту ОСОБА_6, все своє майно заповів своїй невістці ОСОБА_7 та зобовязав останню надати безплатне та довічне проживання в одній із кімнат житлового будинку в с. Сокільниках по вулиці Шевченка , 48 його дружині , ОСОБА_8.(а.с.42)

У позовній заяві ОСОБА_2 просила визнати заповіт недійсним, посилаючись на те, що оспорюваний заповіт є таким, що не відповідає вимогам закону та волі спадкодавця, оскільки заповіт не був прочитаний вголос заповідачем та нотаріус не пересвідчився у його дієздатності через лікаря. В тексті заповіту вказано, що такий посвідчено з виїздом додому заповідача, тобто в с. Сокільники, однак місце його складання вказано м. Пустомити. Також відсутній час його складання.

Оскільки позивачем визнається недійсність заповіту на момент його складання, тобто у 1989 році, відтак, до даних правовідносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до ст. 534 ЦК УРСР в ред. 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом.

Згідно із ст. 541 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений.

Статтею 48 ЦК УРСР в ред.1963 року було встановлено, що недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, у тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

Згідно пункту 15 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР від 31.10.1975 року за №45/5 чинній на час посвідчення оскаржуваного заповіту, нотаріально посвідчувані угоди, а також заяви та інші документи підписуються в присутності державного нотаріуса. Якщо громадянин внаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати угоду, заяву або інший документ, за його дорученням в його присутності і в присутності державного нотаріуса угоду, заяву або інший документ може підписати інший громадянин. Про причини, з яких громадянин, що звернувся за вчиненням нотаріальної дії, не міг підписати документ, зазначається у посвідчувальному написі. Заповіт не може підписувати особа, на користь якої його зроблено. Якщо громадянин, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії, неписьменний або сліпий, державний нотаріус, крім того, прочитує йому текст документа, про що на документі робиться відмітка. Якщо сліпий громадянин письменний, він сам підписує документ. Якщо глухий, німий або глухонімий громадянин, що звернувся за вчиненням нотаріальної дії, письменний, він сам прочитує документ і власноручно підписує його. Якщо такий громадянин неписьменний, то при вчиненні нотаріальної дії обов'язково повинна бути присутня письменна особа, яка може порозумітися з ним і посвідчити своїм підписом, що зміст угоди, заяви чи іншого документа відповідає волі глухого, німого, глухонімого громадянина, який бере участь у цій нотаріальній дії.

Згідно п. 97 згаданої інструкції Державний нотаріус посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог статей 541, 543 Цивільного кодексу УРСР ( 1540-06 ) і особисто подані ними державному нотаріусу. Посвідчення заповітів через представників, а також одного заповіту від імені кількох осіб не допускається. Заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем (стаття 541 Цивільного кодексу УРСР). Якщо заповідач внаслідок фізичних вад, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншим громадянином за правилами, викладеними в п. 15 цієї Інструкції.

Як вбачається із висновку №342 криміналістичної експертизи з дослідження почерку та підпису від 31.03.2015р., з метою встановлення належності підпису в заповіті від 29.07.1989 року, заповідачу ОСОБА_5, експертами Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз проведено експерте дослідження за результатами якого зроблено висновок, що „Підписи від імені ОСОБА_5, які розташовані в заповіті посвідченого 29.07.1989 року під текстом: «зміст ст.534, 535 ЦК УРСР мені роз'яснено» і в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за 1989 рік т.5 Пустомитівської держноткантори Львівської області зареєстрованого під №245, виконані однією і тою ж особою; „Рукописний текст заповіту посвідченого 29.07.1989 року державним нотаріусом Пустомитівської держнотконтори ОСОБА_9, від імені ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7, зареєстрованого в реєстрі за №2451 і в тексті реєстру за 29.07.1989р. зареєстрованого під №2451 і запис в алфавітному обліку заповітів в Пустомитівській державній нотаріальній конторі зареєстрованого під №2451 за липень місяць 1989 року, виконані однією і тою ж особою.(а.с.92-94)

Згідно оскаржуваного заповіту(а.с.8зв.), останній посвідчений нотаріусом з виїздом додому за місце проживання заповідача ОСОБА_5 із за його хвороби.

Факт встановлення особи заповідача відображений у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій. Зокрема, на стор. 4 Висновку № 342 від 31.03.2015 р. криміналістичної експертизи розміщені копії зображень досліджуваних записів. На верхньому зображенні чітко видно назву, серію, номер та інші реквізити документа, який посвідчує особу ОСОБА_5 : паспорт серії 1-СГ№730344, виданий 23.09.1976р.

Згідно правил, встановлених п. п. 15, 97 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР від 31.10.1975 р. за № 45/5 відмітка про читання заповідачу заповіту перед підписанням ставиться лише за умови, що громадянин, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії, неписьменний або сліпий. Доказів наявності даних обставин суду не представлено.

Перевіривши матеріали справи, докази, надані сторонами, з врахуванням презумпції правомірності правочину, за відсутності висновку експертизи про те, що підпис на заповіті не належить ОСОБА_5 та безспірних доказів того, що заповіт не відповідав волі спадкодавця, суд прийшов до вірного висновку про відсутність достатніх правових підстав для визнання заповіту недійсним.

Такий висновок суду відповідає вимогам ст. ст. 48, 541 ЦК УРСР в ред..1963 року, чинним на момент укладення заповіту.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам чинного законодавства, підстав для скасування такого колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303,304 п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 313, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, ст.317, ст.319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- відхилити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 02 липня 2015 року- залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : О.М. Ванівський

Судді: М.Я. Богонюк

ОСОБА_10