Провадження № 2/161/4313/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

31 жовтня 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого-судді Крупінської С.С.

при секретарі Ярмолюк І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позовні вимоги мотивує тим, що 20 березня 2015 року наказом ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» № 114-04-кф його звільнено з роботи з посади начальника відділу правового забезпечення та претензійно-позовної роботи Волинської філії на підставі ст. 40 п. 1 КЗпП України у звязку з скороченням зазначеної посади.

У день звільнення відповідач не провів остаточний розрахунок, не виплатив йому всієї належної від підприємства суми заборгованості по заробітній платі. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 25.11.2015 року з відповідача в його користь стягнуто кошти за час затримки проведення розрахунку при звільненні за період з 20.03.2015 року по 30.09. 2015 рок в розмірі 31 847 грн. 04 коп. та судовим наказом заробітну плату в сумі 8449 грн. 67 коп. Вказані рішення суду на даний час не виконані. Тому просить суд стягнути з відповідача в його користь середній заробіток в сумі 57 620 грн. 16 коп.

Позивач в судове засідання не зявився, а подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, а тому згідно вимог ст. 224 ЦПК України судом ухвалено заочне рішення.

Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як передбачено ст.ст. 94, 115 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 25 постанови № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку.

Судом встановлено, що 20 березня 2015 року наказом ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» № 114-04-кф його звільнено з роботи з посади начальника відділу правового забезпечення та претензійно-позовної роботи Волинської філії на підставі ст. 40 п. 1 КЗпП України у звязку з скороченням зазначеної посади.

При звільненні з роботи ОСОБА_1 не було виплачено розрахунок, а саме не було виплачено заробітну плату в розмірі 8449 грн. 67 коп., а тому дана сума заробітної плати стягнута судовим наказом Луцького міськрайонного суду та 25.11.015 року рішенням Луцького міськрайонного суду стягнуто кошти за затримку проведення розрахунку при звільненні в розмірі 31 847 грн. 04 коп.

Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після сплати боргу по заробітній платі в рамках виконавчого провадження з примусового виконання судового наказу роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні визначається у відповідності з вимогами абзацу 3 п. 2 та п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно з якими середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів.

Відповідно до рішення Луцького міськрайонного суду середньомісячний заробіток позивача складає 164 грн. 16 коп. Розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 57 620 грн. 16 коп. за період з 13 жовтня 2015 року по 27 вересня 2016 року.

З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що з відповідача в користь позивача слід стягнути середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 57 620 грн. 16 коп.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 3, 8, 10, 14, 15, 30, 60, 61, 62, 88, 213-215, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 47, 116, 117 КЗпП України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» в користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 57 620 (пятдесят сім тисяч шістсот двадцять) грн. 16 коп.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» в дохід держави судовий збір в розмірі 576 (пятсот сімдесят шість) грн. 20 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте Луцьким міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана через Луцький міськрайонний суд до апеляційного суду у Волинській області протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб які були відсутні під час проголошення рішення, з дня отримання його копії .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду С.С.Крупінська