Провадження № 2/537/40/2016
Справа № 537/3595/15-ц
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.02.2016 року Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:

Головуючого судді Фадєєвої С. О.,

при секретарі Герасименко Л. М., Головньовій Л.М.,

за участю позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири спільною сумісною власністю, визнання права власності, усунення перешкод у користуванні нерухомим майном,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, де просила суд винести рішення, яким визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 і ОСОБА_2; в порядку поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності визнати за кожним право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2; усунути перешкоди у здійсненні нею права користування вказаною квартирою шляхом зобов»язання ОСОБА_2 передати їй ключі від вхідних дверей та зобов»язання ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у користуванні квартирою № 55 в будинку 29 по вулиці Цюрупи в м. Кременчуці.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтувала тим, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 09.10.1992 року по 21.06.2012 року. Під час перебування у шлюбі ними спільно було придбано квартиру АДРЕСА_3, право власності на яку було оформлено на ім»я відповідача. Оскільки майно, а саме квартира, набуте подружжям за час шлюбу за спільні кошти, вважає, що воно є спільною сумісною власністю подружжя. Домовленості про поділ квартири між нею та відповідачем не досягнуто, тому, з врахуванням того, що частки у спільному сумісному майні дружини та чоловіка є рівними, просить визнати за кожним з них по 1/2 частині квартири АДРЕСА_3. Вказала, що відповідач створює їй перешкоди у користуванні власністю, без її згоди змінив замки на вхідних дверях та не допускає до квартири, що порушує її право власності.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 позовну заяву підтримали. Додатково вказали, що оскільки квартира АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1, то кожному з них належить по 1/2 частині вказаної квартири.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 позовні вимоги не визнали, вказали, що квартира дійсно була придбана під час перебування сторін у шлюбі, однак за власні кошти відповідача, тому вона не є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Жодних перешкод у користуванні квартирою відповідач позивачці не створює, вона самостійно зібрала речі та пішла проживати в інше місце. Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження своїх вимог щодо права власності на нерухоме майно, перебування його у безпосередньому користуванні ОСОБА_2 та наявність перешкод з боку відповідача щодо його користування.

Свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в судовому засіданні показали, що подружжя ОСОБА_2 проживали разом у спірній квартирі до березня 2015 року, після сварки з чоловіком ОСОБА_1 покинула місце проживання.

Свідок ОСОБА_8 в суді показала, що вона товаришувала з сім»єю ОСОБА_1 тривалий час, близько 13 років, та проживала з ними в одному будинку. Позивачка ОСОБА_1 в квартирі проживала приблизно до травня 2015 року, після сварки з чоловіком змушена була покинути місце проживання. Вона особисто була присутня під час того, як ОСОБА_1 намагалася потрапити до квартири АДРЕСА_1, але ключ від вхідних дверей не підійшов до замка. Ключ їй добре знайомий, оскільки позивачка та відповідач неодноразово залишали його у неї вдома, коли від»їздили.

Вислухавши сторони та їх представників, свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7, вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

В силу ст.. 10,60 ЦК кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків. встановлених законом.

Як встановлено судом, рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 21.06.2012 року, що набрало законної сили, шлюб, зареєстрований 9 жовтня 1992 року Кременчуцьким палацом шлюбів міста Кременчука Полдтавської області (актовий запис № 1444) між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, розірвано.

В період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, а саме 23.02.2001 року, відповідачем ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Договір нотаріально посвідчений та зареєстрований в реєстрі за № 1453, право власності належним чином зареєстровано в КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації».

Зміст та умови договору купівлі-продажу не суперечать вимогам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам та відповідають загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно п.23 постанови пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Відповідно до ст.. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, в силу ст..61 СК України, може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що оскільки квартира АДРЕСА_1 придбана під час перебування позивача з відповідачем у шлюбі, за спільні кошти подружжя, що не спростовано представником відповідача в суді, вона є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, протилежного суду не доведено.

Згідно ст.. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Так як суду не надано доказів, що шлюбним договором або домовленістю встановлений інший розмір часток у праві власності на вказане нерухоме майно, суд приходить до висновку, що частки ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у майні є рівними, тобто, кожному з нах належить по 1/2 частині спільного майна.

Оскільки жоден із подружжя не вчинив дій, передбачених положеннями ч. 4,5 ст.71 СК, а квартира, як неподільна річ, не може бути реально поділена між ними відповідно до їх часток, слід визнати ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишити майно у їх

спільній частковій власності, що відповідатиме п. 25 постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя».

В силу ст.ст.316, 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, які він здійснює відповідно до закону, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно ч. 1ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Показами свідка ОСОБА_8 підтверджені обставини, викладені позивачем, щодо наявності перешкод ОСОБА_1 з бору ОСОБА_2 у користуванні квартирою, оскільки вона особисто засвідчила факт неможливості потрапляння позивачки до спірної квартири через зміну замків.

Згідно з вимогами ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, тому суд приходить до висновку, що вимоги щодо зобов»язання ОСОБА_2 передати позивачці ключі від вхідних дверей квартири АДРЕСА_4 та зобов»язання відповідача не чинити перешкод ОСОБА_1 у користуванні квартирою також підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 88, 212, 213, 215, 218 ЦПК України, 316, 317, 319, 321, 328, 355, 368, 391 ЦК України, 60, 61, 63,СК України, постановою пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири спільною сумісною власністю, визнання права власності, усунення перешкод у користуванні нерухомим майном - задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за кожним право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2.

Зобов»язати ОСОБА_2 передати ОСОБА_1 ключі від вхідних дверей квартири АДРЕСА_4.

Зобов»язати ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у користуванні квартирою № 55 в будинку 29 по вулиці Цюрупи в м. Кременчуці.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Полтавської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: С.О.Фадєєва

Повний текст рішення виготовлено 08.02.2016 року.