Справа № 536/2455/15-ц
03 лютого 2016 року Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі: головуючого судді Клименко С.М.
за участю секретаря Кірікової В.С.
позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Похилого М.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в залі судових засідань в місті Кременчуці справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Кам'янопотоківська сільська рада Кременчуцького району Полтавської області про набуття права власності на нерухоме майно за набувальною давністю
ОСОБА_1 17 листопада 2015 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про набуття права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.
Просив суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на незакінчений будівництвом будинок АДРЕСА_1 та прилеглу земельну ділянку площею 0,17 га, на якій він розташований, ринкова вартість якого становить 166248 грн.
В судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали повністю, просили позов задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та не заперечували проти ухвалення рішення при заочному розгляді справи.
Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується розпискою від 20 січня 2016 року ОСОБА_4, яка діє у власних інтересах та в інтересах ОСОБА_3 за довіреністю, про явку в судове засідання.
Третя особа: Представник Кам'янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області в судове засідання не з'явився, надали до суду заяву, де просили розглянути справу без їх участі, позов визнали та просили прийняти рішення на власний розсуд.
Заслухавши доводи позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ст.1 ЦПК України).
Згідно зі ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних с або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України ( ст.4 ЦПК України).
За змістом ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Відповідно до рішення Кременчуцького районного суду від 07 липня 2006 року, яке вступило в законну силу, за ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 визнано право власності на незавершений будівництвом житловий будинок з господарчими будівлями готовністю 90% розташований в АДРЕСА_1 по 1/3ч., в якому з 2004 року проживає позивач ОСОБА_1 з дозволу відповідачів і ОСОБА_6, який, зі слів останнього, помер, до теперішнього часу. В рахунок укладеного в майбутньому договору купівлі-продажу зазначеного житлового будинку позивач передав відповідачам і ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 40 794 грн., що вбачається із рішення Кременчуцького районного суду від 15 червня 2010 року та яким вони були стягнуті з відповідачів і ОСОБА_6 на користь позивача, але гроші, з його слів, йому не повернуто.
Ухвалою Верховного суду України від 17 вересня 2008 року було скасовано рішення Кременчуцького районного суду від 01 листопада 2007 року, залишене без зміни ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 21 січня 2008 року, яким було задоволено позов ОСОБА_1, визнано договір купівлі-продажу будинку та земельної ділянки площею 0,17 га, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4 дійсним та визнано за ОСОБА_1 право власності на незакінчений будівництвом будинок готовністю 90% та земельну ділянку площею 0,17 га за адресою: АДРЕСА_1 та направлено справу до суду першої інстанції на новий розгляд.
При повному розгляді справи рішенням Кременчуцького районного суду від 27 травня 2009 року було задоволено позов ОСОБА_1, визнано договір купівлі-продажу будинку та земельної ділянки площею 0,17 га, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4 дійсним та визнано за ОСОБА_1 право власності на незакінчений будівництвом будинок готовністю 90% та земельну ділянку площею 0,17 га за адресою: АДРЕСА_1, яке скасував ухвалою від 29 жовтня 2009 року апеляційний суд Полтавської області та постановив нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
Як слідує із пояснень позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні, на підставі рішення суду від 01 листопада 2007 року він отримав свідоцтво про право власності на спірне домоволодіння, але йому було відмовлено в реєстрації права власності на земельну ділянку в зв'язку з накладенням на неї судом арешту в забезпечення доказів при розгляді справи за його позовом по якій було ухвалено рішення судом 01 листопада 2007 року.
Зазначені позивачем обставини були предметом дослідження в судовому засіданні та встановлено, що згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно незакінчений будівництвом житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований за ОСОБА_1 28 березня 2008 року на підставі рішення Кременчуцького районного суду від 01 листопада 2007 року, яке набрало законної сили 21 січня 2008 року та було скасовано ухвалою Верховного суду України від 17 вересня 2008 року, але державна реєстрація права власності скасована не була. Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, наданого на запит ОСОБА_1 19 квітня 2013 року, відомості про державну реєстрацію земельної ділянки розташованої в АДРЕСА_1, цільове призначення якої будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0, 1129 га, відсутні.
Частиною 1 статті 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Згідно ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
В пункті 9 Постанови №5 Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року визначено, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.
При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:
- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;
- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;
- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.
Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що застосування до спірних правовідносин норми Цивільного Кодексу України щодо визнання за позивачем права власності на спірний житловий будинок не підлягають застосуванню, оскільки позивач є власником зазначеного об'єкта нерухомого майна, відомості про що зареєстровані в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 28 березня 2008 року та чинні до теперішнього часу, тому визнання за ним такого права у судовому порядку є безпідставним.
Правоустановчі документи на прилеглу земельну ділянку площею 0,17 га, на якій розташований спірний будинок та на яку позивачем заявлені позовні вимоги про визнання права власності, позивачем не подані та не досліджувались судом, не зважаючи, що останньому роз'яснювалось право на їх подання, як і докази про накладення на неї арешту судом. Відомості по правове положення спірної земельної ділянки містяться в ухвалі Верховного суду України від 17 вересня 2008 року, яка є чинною на час розгляду справи в суді в мотивувальній його частині, що земельна ділянка, на якій розташований спірний будинок приватизована на ім'я спадкодавця на ім'я ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.
У такому випадку позивач має право при наявності обтяжень на спірну земельну ділянку, що не було предметом досліджень в судовому засіданні з зазначених вище підстав, звернутися до суду з заявою про їх скасування.
Зважаючи на викладене суд не вбачає порушень прав, свобод та інтересів позивача ОСОБА_1, які потребують захисту саме вибраним ним способом, тому в задоволенні позову відмовляє.
Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 не скористалися правом на участь в судовому засіданні та не надали суду доказів, які б могли спростувати зазначені висновки суду.
Оскільки в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, то відповідності до ст.88 ЦПК України не підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати по справі.
Керуючись ст.ст.10,11,60,88, 209, 212- 215,218 ЦПК України, суд
ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про набуття права власності на нерухоме майно за набувальною давністю відмовити.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області через Кременчуцький районний суд всіма учасниками процесу на протязі 10 днів з дня після його проголошення або отримання копії рішення особами, які не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення.

У разі застосування ст.218 ЦПК України скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії повного рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом десяти днів з дня отримання ним його копії.

Суддя С. М. Клименко