АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2016 р. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Усика Г.І.

суддів - Барановської Л.В., Гаращенка Д.Р.

при секретарі - Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги ОСОБА_1, фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 липня 2015 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, треті особи: фізична особа-підприємець ОСОБА_3, Дочірнє підприємство «Самміт Книга», журнал «Chercher la femme», продюсерське агенство «La femme» про захист авторських прав,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 р. ОСОБА_1 звернулася з позовом до ФОП ОСОБА_2, треті особи: ФОП ОСОБА_3 про захист авторських прав, стягнення грошової компенсації.

Зазначала, що протягом 2008-2010 вона своєю творчою працею створила картини під назвами: «Желудевая принцеса…», «Огуречная маска», «Утренняя гимнастика…», «Ну и что, что шапка дурацкая, зато шоколадка вкусная!», «Я сегодня королева!», «Прийди со мной под радугой…», що підтверджується свідоцтвами про реєстрацію авторського права.

23.03.2015 р. в інтернет - магазині «Yakaboo», в якому свою господарську діяльність здійснює ФОП ОСОБА_2, здійснено публічний показ та розповсюдження (реалізацію) щоденника під назвою «Naturel» у структурі якого незаконно, без дозволу автора, відтворено зазначені твори образотворчого мистецтва.

Посилаючись на те, що відповідач порушив її авторські права, просила стягнути з ФОП ОСОБА_2 компенсацію у розмірі 73 080,00 грн.

За клопотанням представника ФОП ОСОБА_2 судом до участі у справі, як третіх осібзалучено: ФОП ОСОБА_3, Дочірнє підприємство «Самміт Книга» (далі - ДП «Самміт Книга»), журнал «Chercher la femme», продюсерське агенство «La femme».

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20.07.2015 р. позов задоволено частково.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в розмірі 14 616,00 грн. та судові витрати в розмірі 243,60 грн., а всього 14 859,60 грн.

Справа №753/6526/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/9197/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Трусова Т.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Усик Г.І.
Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 04.11.2015 р. апеляційну скаргу ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_1 відхилено, апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2 задоволено.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20.07.2015 р. скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Ухвалою Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.04.2016 р. рішення Апеляційного суду м. Києва від 04.11.2015 р. скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та правильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Зазначав, що вирішуючи питання про визначення розміру компенсації, що підлягає стягненню з відповідача, суд не урахував роз'яснення, викладені у п. 42 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 04.06.2010 р. «Про застосування судами законодавства у справах про захист авторських і суміжних прав», відповідно до якого розмір компенсації визначається за кожне окреме неправомірне використання об'єкта авторського права, однак не може бути меншим від 10 і не може перевищувати 50 000 мінімальних заробітних плат, які встановлені законом на час ухвалення рішення у справі, а тому дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача компенсації у розмірі двох мінімальних заробітних плат за кожний із шести незаконно використаних творів позивача.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, посилаючись на те, що суд не взяв до уваги, що вона не розповсюджували твори образотворчого мистецтва, автором яких є ОСОБА_1, а реалізовувала щоденник, який є цілісним оригінальним твором, що був створений іншими особами.

Вказувала на те, що суд не надав належної оцінки наданим нею доказам та показам свідків про те, що позивачка знала і сама передала для розміщення у щоденнику «Naturеl» своїх картин з метою реклами, та проігнорував той факт, що з моменту випуску щоденника «Naturеl» та вільного його продажу з 2010 р. по 2015 р. ОСОБА_1 не заявляла претензій до видавця та розповсюджувачів щоденника з приводу порушення її авторських прав.

Крім того зазначала, що суд не звернув увагу на розЧяснення, викладені у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 04.06.2010 р. «Про застосування судами законодавства у справах про захист авторських і суміжних прав», відповідно до якого майнова відповідальність за порушення авторських і (або) суміжних прав настає за наявності факту протиправної поведінки особи, шкоди, завданої суб'єкту авторського права, причинно-наслідкового зв'язку між завданою шкодою та протиправною поведінкою особи, та вини особи, яка завдала шкоду. Стверджувала, що оскільки вона не продавала твори образотворчого мистецтва (картини) ОСОБА_1, а здійснювала реалізацію іншого об'єкту інтелектуальної власності (щоденника, як складеного твору), тому в її діях відсутня протиправна поведінка, а відтак відсутні і правові підстави для покладення на неї майнової відповідальності за порушення авторських прав ОСОБА_1

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 просив задовольнити його апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, а апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2 відхилити у зв'язку з безпідставністю наведених у ній доводів.

Представник ФОП ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, задовольнити апеляційну скаргу відповідача з наведених у ній підстав.

Треті особи ФОП ОСОБА_3,ДП «Самміт Книга», журнал «Chercher la femme», продюсерське агенство «La femme» в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлені за останніми відомими суду адресами їх місцезнаходження.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1, суд виходив з того, що ФОП ОСОБА_2 здійснила публічний показ та розповсюдження (реалізацію) щоденника під назвою «Naturеl», який є складеним твором, у структурі якого відтворено твори образотворчого мистецтва, автором яких є ОСОБА_1, без її дозволу, чим порушив авторські права позивачки.

Вирішуючи питання щодо розміру грошової компенсації за порушення авторських прав - 14 616,00 грн., суд першої інстанції керувався тим, що реалізуючи щоденник «Naturеl» ФОП ОСОБА_2С не мала наміру порушувати авторські права ОСОБА_1, урахував кількість реалізованих нею щоденників - два екземпляри, розмір отриманого від реалізації доходу - 36,00 грн., та з застосуванням принципу розумності і справедливості вважав необхідними визначити його у розмірі двох мінімальних заробітних плат (одна мінімальна заробітна плата - 1218,00 грн.) за один реалізований об'єкт авторського права, що загалом становить 14 616,00 грн.

Повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є автором творів образотворчого мистецтва - картин під назвами «Желудевая принцеса…», «Огуречная маска», «Утренняягимнастика…», «Ну и что, что шапка дурацкая, зато шоколадка вкусная», «Я сегодня королева!», «Пройди со мной под радугой…!», що не заперечується відповідачем і підтверджується сертифікатами на картини, свідоцтвами про реєстрацію авторського права на збірки творів образотворчого мистецтва та рішеннями Державної служби інтелектуальної власності України про реєстрацію авторського права на твір.

Копії зазначених картин були включені в щоденник «Naturеl», який є складеним твором та книжковим продуктом, в якому поєднано щоденник та збірник даних на тематику краси і здорового способу життя, що є самостійним об'єктом авторського права.

Складеним твором є об'єкт авторського права, охороняється законом, за умови дотримання упорядника збірника прав авторів кожного з творів, включеного до складеного твору. Включення твору як складової частини складеного твору можливе лише з дозволу автора та інших осіб, які володіють авторськими правами на цей твір (ст.19 Закону України «Про авторське право і суміжні права»).

ОСОБА_1 не надавала дозволу на включення до щоденника «Naturеl» копій своїх картин.

Видавцем цього щоденника є ТОВ «ЛЯ ФАММ», засновник журналу «Chercher la femme» та продюсерського центру «La femme». Щоденник «Naturеl» був поставлений відповідачці за договором поставки, укладеним з ФОП ОСОБА_3 від 29.11.2014 р.

20.03.2015 р. ФОП ОСОБА_8 придбала у відповідача в інтернет - магазині «Yakaboo» два примірники щоденника «Naturеl» за 206,00 грн.

Відповідно до ст.ст. 435, 437 ЦК України, ст.11 Закону України «Про авторське право і суміжні права» первинним суб'єктом авторського права є автор твору. Авторське право виникає з моменту створення твору. Автору твору належать особисті немайнові права, а також майнові права, визначені ст.440 ЦК України та ст.15 Закону України «Про авторське право і суміжні права», зокрема виключне право дозволяти використання твору та виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами.

Згідно ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» контрафактний примірник твору, фонограми, відеограми - примірник твору, фонограми чи відеограми, відтворений, опублікований і (або) розповсюджуваний з порушенням авторського права і (або) суміжних прав, у тому числі примірники захищених в Україні творів, фонограм і відеограм, що ввозяться на митну територію України без згоди автора чи іншого суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, зокрема з країн, в яких ці твори, фонограми і відеограми ніколи не охоронялися або перестали охоронятися;

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України «Про авторське право і суміжні права» автор (чи інша особа, яка має авторське право) може передати свої майнові права, зазначені у статті 15 цього Закону, будь-якій іншій особі повністю чи частково. Передача майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) оформляється авторським договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1107 ЦК України договір щодо розпорядження майновими правами інтелектуальної власності укладається у письмовій формі. У разі недодержання письмової форми договору що розпорядження майновими правами інтелектуальної власності такий договір є нікчемним.

За змістом ч.3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги ФОП ОСОБА_2, про те, що суд не надав належної оцінки наданим нею доказам та показанням свідків про те, що ОСОБА_1 знала і сама передала для розміщення у щоденнику «Naturеl» свої картини з метою реклами про, що може свідчити як співробітництво ОСОБА_1 з журналом «Chercher la femme», так і не пред'явлення нею з 2010 р. до засновника журналу позову про порушення її авторських прав, який є видавцем щоденника, колегія суддів вважає такі твердження відповідача не підтверджуються допустимими доказами.

Представник ОСОБА_1 не заперечував, що у 2010 році позивачка на підставі усної домовленості співпрацювала з журналом «Chercher la femme», який є періодичним виданням, і таке співробітництво з журналом не потребувало укладення договору на використання її творів. Разом з тим, вказував на те, що відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження надання ОСОБА_1 дозволу на створення, виготовлення та розповсюдження щоденника «Naturеl» з використанням її творів. Оскільки щоденник не є періодичним виданням, а відноситься до книжкової продукції, про що свідчить Міжнародний стандартний номер книги (ISBN), то в такому випадку договір про передачі прав на використання творів мав бути укладений обовЧязково у письмовій формі (п.1 ч.2 ст.208, ч.2 ст. 1107 ЦК України).

Частиною 2 ст.33 Закону України «Про авторське право і суміжні права» передбачено, що договір про передачу прав на використання творів вважається укладеним, якщо між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов (строку дії договору, способу використання твору, території, на яку поширюється передаване право, розміру і порядку виплати авторської винагороди, а також інших умов, щодо яких за вимогою однієї із сторін повинно бути досягнено згоди).

У матеріалах справи відсутній договір на передачу прав на використання творів ОСОБА_1 при виготовленні щоденника «Naturеl».

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 04.06.2010 р. «Про застосування судами законодавства у справах про захист авторських і суміжних прав» позивач повинен довести факт наявності в нього авторського права і (або) суміжних прав, факт порушення його відповідачем або загрозу такого порушення, розмір шкоди (за винятком вимоги виплати компенсації), якщо вона завдана, та причинно-наслідковий зв'язок між завданою шкодою і діями відповідача.

Відповідач, який заперечує проти позову, зобов'язаний довести виконання вимог Закону N 3792-XII при використанні ним об'єкту авторського права і (або) суміжних прав, а також спростувати передбачену цивільним законодавством презумпцію винного завдання шкоди (статті 614 та 1166 ЦК).

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 довів наявність у позивача авторського права на твори «Желудевая принцеса…», «Огуречная маска», «Утренняя гимнастика…», «Ну и что, что шапка дурацкая, зато шоколадка вкусная», «Я сегодня королева!», «Пройди со мной под радугой…!» та факт його порушення, оскільки вона не надавала згоди на розповсюдження (реалізацію) та публічний показ цих творів у щоденнику «Naturеl», та використання цих творів у щоденника «Naturеl» без згоди автора.

Відповідач ФОП ОСОБА_2 не довела дотримання нею авторських прав ОСОБА_1

Як убачається із роз'яснень, викладених у абз.2 п.44 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 04.06.2010 р. «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» особа, яка розповсюджує об'єкти авторського права і (або) суміжних прав без дозволу суб'єкта такого права, несе відповідальність за порушення виключних прав на цей твір і в тому випадку, коли контрафактну продукцію нею отримано за договорами з третіми особами.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку про порушення відповідачем ФОП ОСОБА_2 авторських прав позивачки, та покладення на нього майнової відповідальності за порушення авторських прав у виді компенсації.

Разом з тим, вирішуючи питання про розмір компенсації, суд першої інстанції допустився помилки в застосуванні норм матеріального права.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 42 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 04.06.2010 р. «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав»відповідно до пункту "г" частини першої статті 52 Закону N 3792-XII (3792-12) суб'єкт авторського права і (або) суміжних прав має право вимагати виплату компенсації замість відшкодування збитків або стягнення доходу.

При вирішенні відповідних спорів судам слід мати на увазі, що компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права і (або) суміжних прав. Для визначення суми такої компенсації, яка є адекватною порушенню, суд має дослідити: факт порушення майнових прав та яке саме порушення допущено; об'єктивні критерії, що можуть свідчити про орієнтовний розмір шкоди, завданої неправомірним кожним окремим використанням об'єкта авторського права і (або) суміжних прав; тривалість та обсяг порушень (одноразове чи багаторазове використання спірних об'єктів); розмір доходу, отриманий унаслідок правопорушення; кількість осіб, право яких порушено; наміри відповідача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо.

При цьому слід враховувати загальні засади цивільного законодавства, встановлені статтею 3 ЦК ( 435-15), зокрема справедливість, добросовісність та розумність. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації повинні бути наведені в судовому рішенні.

Розмір компенсації визначається судом виходячи з позовних вимог, однак не може бути меншим від 10 і не може перевищувати 50000 мінімальних заробітних плат (пункт "г" частини другої статті 52 Закону N 3792-XII) (3792-12), які встановлені законом на час ухвалення рішення у справі.

Зазначеного суд першої інстанції не урахував, а тому прийшов помилкового висноку про визначення розміру компенсації з розрахунку двох мінімальних заробітних плат (1218,00 грн.) за один реалізований контрафактний примірник твору, що загалом становить 14 616,00 грн.

Об'єктивними критеріями, що впливають на визначення розміру компенсації, що підлягає стягненню з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 є нетривалість порушення нею авторських прав позивачки, реалізація відповідачем всього двох примірників щоденника та отримання незначного доходу. Крім того, на думку колегії, порушення ФОП ОСОБА_2 авторських прав позивачки є разовим, оскільки вона реалізовувала товар, що є складеним твором., а включені до нього об'єкти авторського права, автором яких є ОСОБА_1 є наповненням цього твору, а не є окремими його елементами та предметами реалізації від яких відповідач мав на меті отримання прибутку.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що об'єктивною і справедливою буде сума компенсації у розмірі десяти мінімальних заробітних плат, що станом на час розгляду справи в суді першої інстанції становила 1218,00 грн., тобто 12 180,00 грн.

У звЧязку з наведеним рішення суду першої інстанції в частині визначеного судом розміру компенсації в сумі 14 616,00 грн. підлягає зміні, а саме: зменшенню до суми 12 180,00 грн.

В іншій частині рішення суду необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 липня 2015 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення компенсації за порушення авторських прав у розмірі 14 616,00 грн., змінити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1. ІПН НОМЕР_1) грошову компенсацію у розмірі 12 180,00 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: Судді