Ухвала

іменем україни

4 лютого 2016 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ДьомінаО.О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Херсонської області від 4 грудня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Голопристанська районна державна адміністрація як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини,

в с т а н о в и в :

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визначення місця проживання дитини.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 25 вересня 2015 року позов задоволено.

Визначено місце проживання дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з його батьком - ОСОБА_2

Вирішено питання про стягнення судового збору та 2 500 грн витрат на правову допомогу з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 4 грудня

2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким в позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення апеляційного суду, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У відкритті касаційного провадження у справі потрібно відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що батько ОСОБА_4 має самостійний заробіток, житло, створює належні матеріально-побутові умови для проживання, розвитку та навчання дитини, відповідально ставиться до виконання батьківських обов'язків, виявляє більшу, ніж мати, турботу про сина та увагу до нього, позитивно характеризується та створив нову повноцінну сім'ю, та вважав, що відповідач, через відсутність у неї фізичної та фінансової можливості, не зможе повноцінно та регулярно продовжувати лікування сина, забезпечувати його навчання у спеціалізованих навчальних закладах, розвивати його здібності.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд правомірно посилався на ст. ст. 160-161 СК України, Декларацію прав дитини, прийняту Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, у принципі 6 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Апеляційний суд вірно зазначив, що судом першої інстанції не було встановлено виняткових обставин для розлучення малолітнього ОСОБА_4 з матір'ю, помилково вважаючи, що визначення місця проживання дитини з батьком не є розлученням з матір'ю, яка батьківських прав, можливості приймати участь у вихованні сина, спілкуванні з ним не позбавлена.

Крім того, апеляційний суд достовірно дослідив висновок органу опіки та піклування про встановлення місця проживання малолітньої дитини з батьком від 18 вересня 2015 року та вірно вважав його суперечливим доказом, оскільки рішення комісії з питань захисту прав дитини Голопристанської райдержадміністрації, яка розглядала заяву позивача та досліджувала викладені в ній обставини з цього приводу, прийнято з перевагою всього в один голос на користь останнього (а.с. 167-171).

Отже, апеляційний суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову, оскільки факти щодо зловживання відповідачем спиртними напоями та вживання наркотичних засобів, перебування у скрутному матеріальному становищі і причетність останньої до психічного розладу дитини з діагнозом: затримка формування когнітивної і мовленевої функції, позивачем не доведено, як і наявність інших виняткових обставин, через які малолітній ОСОБА_4, 2011 року народження, може бути розлучений зі своєю матір'ю.

Із поданої касаційної скарги та змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи скарги висновки суду не спростовують та не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, крім того, зводяться до оцінки доказів, їх належності та допустимості, проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Голопристанська районна державна адміністрація як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Херсонської області від 4 грудня 2015 року.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ О.О. Дьоміна