ухвала

іменем україни

23 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Мартинюка В.І., Іваненко Ю.Г., Парінової І.К., Завгородньої І.М., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за поданням Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про затвердження мирової угоди, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2015 року,

вс т а н о в и л а:

У січні 2015 року Ленінський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції звернувся до суду із вказаним поданням, посилаючись на те, що у них на виконанні перебуває виконавчий лист від 05 січня 2015 року № 201/13712/14-ц, виданий Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 заборгованості у розмірі 2 590 000 грн.

22 січня 2015 року від сторін виконавчого провадження надійшла мирова угода, згідно з якою боржник визнає всю заборгованість перед стягувачем у розмірі, встановленому рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська. Сторони домовились про визнання права власності на квартиру НОМЕР_1, загальною площею 187,5 кв. м, житловою площею 182,8 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_6 За даною мировою угодою стягувач ОСОБА_7 підтверджує отримання від боржника у власність вказану квартиру з подальшою реєстрацією у відповідних органах.

Просив визнати мирову угоду, укладену між ОСОБА_7, що є позивачем у справі № 201/13712/14-ц, та ОСОБА_6, що є відповідачем у вказаній справі та стороною виконавчого провадження № 46034558, відкритого державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції з примусового виконання виконавчого листа № 201/13712/14-ц від 05 січня 2015 року, виданого Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 заборгованості в розмірі 2 590 000 грн; визнати за ОСОБА_7 право власності на квартиру НОМЕР_1, загальною площею 187,5 кв. м, житловою площею 182,8 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, з правом подальшої її реєстрації.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 квітня 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2015 року, у задоволенні подання відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2015 року, постановити нову ухвалу про задоволення подання, посилаючись на порушення судами норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню на таких підставах.

Відмовляючи у задоволенні подання, суди попередніх інстанцій виходили з того, що згідно з судовим рішенням від 18 грудня 2014 року, з примусового виконання якого відкрито виконавче провадження, права та обов'язки сторін випливають з договору позики, а предмет мирової угоди, за умовами якої передається у власність стягувача об'єкт нерухомого майна, знаходиться за межами виконавчого провадження і не стосуються прав та обов'язків сторін з повернення боргу за договором позики.

При цьому право власності на нерухоме майно, яке належить боржникові, може бути переоформлене на стягувача на підставі цивільно-правової угоди, оформленої у передбаченому законом порядку, чи в порядку виконання судового рішення відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження». Таким чином, суди дійшли висновку, що умови мирової угоди не пов'язані із правовідносинами, які склались між сторонами, та мирова угода містить умови, які суперечать положенням ст. 175 ЦПК України

Доводи касаційної скарги щодо того, що мирова угода не повинна стосуватися предмета позову, а передача майна в рахунок грошової заборгованості не є принципово новим способом виконання зобов'язання, адже відповідно до ст. 177 ЦК України як майно, так і гроші є речами, не спростовують висновків судів попередніх інстанції та не свідчать про порушення судами норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про залишення без змін ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 квітня 2015 року та ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2015 року, оскільки судові рішення законні та обґрунтовані, а доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0Головуючий0 Головуючий В.І. Мартинюк
Судді: І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко І.К. Парінова О.В. Ступак