Справа № 219/9668/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.02.2016 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Конопленко О.С.

за участю секретаря Азямової О.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання в місті Артемівську Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, мотивуючи заявлені вимоги тим, що з 08 серпня 1998 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем, під час шлюбу в подружжя народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 20 жовтня 2014 року шлюб розірвано, син залишився жити з батьком. З 01 серпня 2014 року з позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання дитини. 27 липня 2015 року син позивача та відповідача ОСОБА_4 був травмований внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у звязку з чим був госпіталізований до 4-ї Харківської міської лікарні. Під час перебування дитини в лікарні позивач постійно знаходилась разом з ним, при цьому відповідач не надавав ніякої матеріальної допомоги на лікування сина. Після виписки з лікарні 20 серпня 2015 року син виявив бажання проживати разом з позивачем. Відповідач ніякої матеріальної допомоги на утримання сина не надає, при цьому з позивача на підставі виконавчого листа, який відповідач не відкликав з виконавчої служби, стягуються аліменти на його користь на утримання сина. Просить позов задовольнити.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_3 позовні вимоги підтримала в повному обсязі та надала пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. У подальшому позивач в судове засідання не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, але в присутності її представника, позов просила задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні повністю підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, при цьому пояснила, що з 20 серпня 2015 року по 20 січня 2016 року неповнолітній син позивача та відповідача проживав з позивачем і перебував на повному її утриманні, відповідач при цьому ніякої допомоги на утримання дитини не надавав, разом з тим тривалий час отримував аліменти з позивача на утримання дитини, оскільки виконавчий лист за рішенням суду відкликав з виконавчої служби лише у грудні 2015 року. Під час лікування дитини в лікарні після травмування внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відповідач ніякої матеріальної допомоги на його лікування не надавав. Крім того, представник позивача пояснила, що неповнолітній ОСОБА_4 після 20 січня 2016 року повернувся жити до батька, але, враховуючи, що йому виповнилось 15 років, він має право самостійно вирішувати з ким з батьків він бажає жити, тому неможна виключити вірогідність, що в подальшому він забажає проживати разом з матірю.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав в повному обсязі, просив відмовити у їх задоволенні, оскільки вважає, що спір з приводу стягнення аліментів можливо вирішити в позасудовому порядку без ухвалення рішення суду. Крім того, відповідач підтвердив, що, дійсно, з 08 серпня 1998 року по 20 жовтня 2014 року він разом з позивачем перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого в них народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після розлучення залишився проживати з відповідачем. Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 21 жовтня 2014 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання їх неповнолітнього сина ОСОБА_5. В липні 2015 року син відповідача був травмований внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, під час його лікування в лікарні догляд за ним дійсно здійснювала позивач, при цьому відповідач не заперечував, що він матеріальної допомоги на лікування сина не надавав. Після виписки з лікарні син відповідача почав жити з позивачем, але після 20 січня 2016 року повернувся до відповідача і планує жити в подальшому з ним. Протягом того часу що син відповідача проживав з позивачем на виконанні у виконавчій службі перебував виконавчий лист, за яким позивач сплачувала на користь відповідача аліменти на утримання їх сина, але в грудні 2015 року відповідач відкликав виконавчий лист та повернув сплачені аліменти позивачу.

Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 20 жовтня 2014 року розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, зареєстрований 08 серпня 1998 року Новоадарським віділом реєстрації актів громадянського стану Луганської області за актовим записом № 27 (а.с. 5), крім того вказані обставини визнані сторонами та відповідно до ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають.

20 вересня 2000 року у сторін народився син ОСОБА_4 (а.с.7), батьком якого у свідоцтві про народження серії І-ЕД № 162718 записаний відповідач по справі, а матірю - позивач.

З копії довідки (а.с. 6) про склад сімї від 05 жовтня 2015 року вбачається, що в будинку № 8 п вул. Шкільній в м. Сіверську Артемівського району Донецької області, що належить відповідачу, зареєстровані також позивач та їх спільний син ОСОБА_4.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 21 жовтня 2014 року з ОСОБА_3 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).

Відповідно до інформації, наданої старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Артемівського міськрайонного управління юстиції від 21 січня 2016 року за № 251/04-27/1043 (а.с. 27), на примусовому виконанні у відділі ДВС Артемівського МРУЮ перебувало виконавче провадження за виконавчим листом № 2/219/2280/2014, виданим Артемівським міськрайонним судом Донецької області, про стягнення з 01 серпня 2014 року аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення повноліття останнім. 10 грудня 2015 року державним виконавцем винесено постанову «Про закінчення виконавчого провадження» на підставі п. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», а саме, за письмовою заявою стягувача від 02 грудня 2015 року, як вбачається з тексту самої постанови (а.с. 28).

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання ОСОБА_3, складений 04 лютого 2016 року головним спеціалістом-юрисконсультом управління молодіжної політики та у справах дітей Артемівської міської ради ОСОБА_6, син ОСОБА_3 проживав з серпня 2015 року по 20 січня 2016 року разом з матірю, при цьому для дитини створені належні побутові умови, в наявності окреме ліжко, робочий стіл, телевізор, проте на час проведення обстеження дитина зі слів матері мешкає з батьком.

Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом № 475/97-ВР (475/97-ВР) від 17 липня 1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини, дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Це положення відбите і в національному законодавстві. Так, відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов'язані неухильно дотримуватися свого обов'язку щодо утримання та виховання дитини. Відповідно, невиконання зазначеного обов'язку тягне за собою встановлену законом відповідальність.

Обов'язок з утримання дітей покладається законом рівною мірою на обох батьків. Аліменти на утримання дітей стягуються, як правило, з того з батьків, який проживає окремо від дітей. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним. Закон не передбачає яких-небудь спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей. Безумовний характер батьківського обов'язку має різні аспекти свого прояву.

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 Сімейного кодексу України.

Згідно зі ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, в праві звернутися до суду з відповідним позовом.

Судом встановлено, що станом на момент звернення позивача з даним позовом до суду і до 20 січня 2016 року неповнолітня дитина позивача та відповідача ОСОБА_4 проживав разом з матірю ОСОБА_3, на утриманні якої і перебував впродовж вказаного часу, при цьому відповідач ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав, що підтвердили сторони під час розгляду справи, та цей факт підтверджується дослідженими судом доказами, тому суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають частковому задоволенню, а саме, стягненню з відповідача на користь позивача аліментів за той період, коли їх дитина проживала разом з позивачем, тобто з 12 жовтня 2015 року по 20 січня 2016 року.

Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи, сторонам, під час розгляду справи було роз'яснено їх права та обов'язки, зокрема положення щодо змагальності процесу та необхідності надання доказів на підтвердження своїх доводів, сторонам було надано всі можливості для заявлення необхідних клопотань та надання доказів, що підтверджується матеріалами справи та журналом судового засідання.

Суд, відповідно до положень п. 1 ч.1 ст. 367 ЦПК України, допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 551 (пятсот пятдесят однієї) гривні 20 копійок.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 180, 182, 191 Сімейного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 174, 209, 212, 214, 215, 367 ЦПК України, п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, положень Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_2, аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 всіх видів його заробітку щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 жовтня 2015 року до 20 січня 2016 року.

Допустити негайне виконання рішення у справі в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, на користь держави судовий збір в розмірі 551 (пятсот пятдесят одну) гривню 20 копійок.

Повний текст рішення виготовлено 09 лютого 2016 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів після його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.С.Конопленко