Справа № 454/2839/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Струс-Духнич Т.В.
Провадження № 22-ц/773/491/16 Категорія: 30 Доповідач: Завидовська-Марчук О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Завидовської - Марчук О.Г.,

суддів - Федонюк С.Ю., Грушицького А.І.,

при секретарі Кирилюку О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Апеляційного суду Львівської області та Держави Україна в особі Державної казначейської служби про стягнення моральної шкоди за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 04 грудня 2015 року,

встановила:

В грудні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулась з позовом до Апеляційного суду Львівської області та Держави Україна в особі Державної казначейської служби про стягнення моральної шкоди, завданої їй внаслідок неправомірних дій Апеляційного суду Львівської області щодо винесення незаконного рішення, незаконність якого встановлена судом касаційної інстанції. В зв'язку з цим вона має право на відшкодування за рахунок держави завданої їй моральної шкоди.

Ухвалою судді Сокальського районного суду Львівської області від 04.12.2015 року відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Апеляційного суду Львівської області та Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на цю ухвалу, в якій, покликаючись на її незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування судом обставин справи, їх недоведеність, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення при її постановленні судом норм матеріального та процесуального права, просила її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції

Сторони в судове засідання не з'явились, тому за їх відсутності, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи із наступного.

Відмовляючи у відкритті провадження по справі, суд першої інстанції виходив з того, що предметом поданого ОСОБА_1 позову до обох відповідачів є оскарження виключно процесуальних дій Апеляційного суду Львівської області пов'язаних з розглядом справи позивачки, а чинним законодавством України не передбачено право особи на відшкодування за рахунок держави шкоди, завданої внаслідок вчинення процесуальних дій у зв'язку з розглядом справи та при ухваленні судових рішень у справах цивільної, адміністративної юрисдикції.

Однак, погодитись з таким висновком суду першої інстанції не можна з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 3, 4 ЦПК України та ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених прав у визначений законом спосіб.

Згідно із ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Підставою позову є конкретні обставини, якими позивач обгрунтовує свої вимоги, які викладені у поданих нею заяві та доказах.

Як вбачається із змісту позовної заяви, позивач звернулась з позовом до Апеляційного суду Львівської області та держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті неправомірних, на думку позивача, дій щодо винесення 27.05.2014 року Апеляційним судом Львівської області незаконного рішення. Незаконність цього рішення встановлена ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.02.2015 року, якою вказане процесуальне рішення Апеляційного суду Львівської області скасоване, а тому, на її думку, вона набула право на відшкодування моральної шкоди, завданої ухваленням такого рішення. Просила цю шкоду стягнути в сумі 100 000грн. з Держави Україна в особі Державної казначейської служби.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових, відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

В свою чергу, згідно із ст.ст. 126, 129 Конституції України, судді при здійсненні правосуддя незалежні й підкоряються лише закону, вплив на них у будь-який спосіб забороняється, а також однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, установлених законом.

Відповідно до зазначених положень Конституції, судові рішення і, відповідно, дії або бездіяльність судів (суддів) з питань здійснення правосуддя (пов'язаних з підготовкою й розглядом справ у судових інстанціях) можуть оскаржуватись у визначеному порядку до суду вищої інстанції, а не в інший суд першої інстанції.

Останнє порушувало б і принцип незалежності суддів, і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

Суд є органом, який розглядає справи на рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади, посадових і службових осіб, а його рішення (дії, бездіяльність) оскаржуються лише в порядку, визначеному ст. 129 Конституції та законодавством про судочинство.

Таким чином, суд (суддя) як орган (особа), що здійснює правосуддя, не може бути відповідачем у цивільній справі. Винятками є лише випадки, коли суд (суддя) виступає не як орган (особа), що здійснює правосуддя, а як будь-яка інша установа (особа). Заяви, скарги, спрямовані на дії судді при здійсненні правосуддя, не підлягають розгляду в суді першої інстанції, оскільки відповідно до закону є інший механізм усунення помилок і недоліків, допущених при здійсненні правосуддя.

Як роз'яснив Пленум Верховного суду України в п. 10 своєї постанови №8 від 13.06.2007 року «Про незалежність судової влади» виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно із процесуальним законодавством. Оскарження в будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що відмовляючи у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Апеляційного суду Львівської області на підставі п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України, районний суд прийшов до правильного висновку, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У цій частині оскаржувана ухвала постановлена з дотриманням норм процесуального права.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що позивач звернулась до суду з позовом і до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, зазначивши останню як відповідача, про відшкодування моральної шкоди, вважаючи, що протиправними діями Апеляційного суду Львівської області їй завдано шкоду, просила задовольнити позов, стягнувши таку з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, матеріальна і моральна шкода, заподіяна при здійсненні правосуддя, відшкодовується державою лише безпідставно засудженій особі в разі скасування вироку як неправосудного.

Згідно із ч. 5 ст. 1176 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення у цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції взагалі не містить рішення та мотивів відмови у відкритті провадження у справі в частині вимог до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, крім вказівки на те, що позивачем оскаржуються виключно процесуальні дії суду. Однак, при цьому, враховуючи, що держава є спеціальним суб'єктом цивільного права і може бути відповідачем у справі про відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням суду, а питання підставності чи безпідставності поданого позову може бути вирішено лише шляхом належного з'ясування обставин справи і дослідження поданих доказів, то відмова у відкритті провадження в такому випадку суперечить ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про право особи на справедливий судовий розгляд.

З цих підстав, ухвала суду в частині відмови у відкритті провадження до Держави Україна в особі Державної казначейської служби не може залишатись в силі і підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 311 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 04 грудня 2015 року в частині відмови у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди - скасувати, а питання щодо відкриття провадження у справі в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В решті ухвалу залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: