Справа №461/187/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2016 року Галицький районний суд м. Львова

в складі :

головуючого - судді Радченко В.Є,

при секретарі - Домашовець М.Ф.

з участю:

представниці позивачки- ОСОБА_5

представника відповідачки - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення витрат на утримання спільного майна, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася в суд із позовом до ОСОБА_3 про стягнення витрат на утримання спільного майна.

В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що вона та ОСОБА_3 у рівних частках володіють на праві приватної спільної часткової власності квартирою за адресою: АДРЕСА_1 Починаючи з 2006 року вона самостійно несе всі витрати пов'язані з управлінням, утриманням та збереженням квартири. Вважає, що ОСОБА_4 повинна нести витрати пов'язані з управлінням, утриманням та збереженням спільного майна відповідно до своєї часки. У зв'язку з цим просить суд стягнути з відповідачки на її користь суму збитків, що складаються із ? витрат на управління, утримання та збереження квартири за адресою: АДРЕСА_2 в розмірі 17419,84 гривень та витрати по сплаті судового збору покласти на відповідачку.

Представниця позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та надала аналогічні пояснення викладені у позові. Просила позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідачки в судовому засіданні проти позову заперечив та пояснив, що відповідачка не мала можливості користуватися своїм майном (вищезазначеною квартирою) з 2005 року, це підтверджується рішенням суду про усунення перешкод в користуванні цією квартирою, яке набрало законної сили. ОСОБА_2 не мала права чинити перешкоди в користуванні цією квартирою і тому не має права стягувати зазначені в позові витрати на утримання будинку в якості майнової шкоди. Це не є майновою шкодою. Просив застосувати строки позовної давності.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по ? частці, згідно з договором дарування квартири (а.с. 6-7).

Згідно ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.4 ст.319 ЦК України власність зобов'язує.

Згідно ст.322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановленні договором або законом.

Згідно з п.2, п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №572 від 08 жовтня 1992 року «Про механізм впровадження Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власник квартири багатоквартирного будинків зобов'язанні вносити на відповідний рахунок власника будинку плату за обслуговування і ремонт будинку. Ці платежі і платежі за комунальні послуги власникам, наймачам і орендаторами вносяться щомісячно.

Відповідно до ст.360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

На управління, утримання будинку та збереження квартири за адресою: АДРЕСА_2 позивачкою були здійсненні витрати в період з 23.01.2014 року по 29.10.2015 року згідно з наданими суду квитанціями на рахунок отримувача ЛКП «Цитадель-Центр» ( за три останні роки до звернення до суду з цим позовом) 3753,09 гривень, які складаються з:

-132,66 грн. - 25.08.2015р.;

-150,48 грн. - 29.10.2015р.;

-153,45 грн. - 29.10.2015р.;

-148,50 грн. - 19.06.2015р.;

-137,61 грн. - 22.07.2015р.;

-137,61 грн. - 22.05.2015р.;

-138,60 грн. - 27.04.2015р.;

-134,64 грн. - 20.03.2015р.;

-134,64 грн. - 26.01.2015р.;

-147,51 грн. - 20.02.2015р.;

-264,24 грн. - 26.12.2014р.;

-246,60 грн. - 25.09.2014р.;

-118,80 грн. - 21.05.2014р.;

-107,91 грн. - 15.04.2014р.;

-114,84 грн. - 23.07.2014р.;

-116,82 грн. - 25.06.2014р.;

-114,84 грн. - 19.02.2014р.;

-114,84 грн. - 23.01.2014р.;

-107,91 грн. - 18.03.2013р.;

-111,87 грн. - 23.01.2013р.;

-107,91 грн. - 26.04.2013р.;

-114,84 грн. - 21.05.2013р.;

-111,93 грн. - 16.08.2013р.;

-112,80 грн. - 24.07.2013р.;

-120,78 грн. - 19.11.2013р.;

-117,81 грн. - 30.12.2013р.;

-114,84 грн. - 27.06.2013р.;

-117,81 грн. - 22.10.2013р.

Дана квартира належить в рівних частках позивачці та відповідачці, тому з відповідачки підлягає стягненню на користь позивачки 3753,09:2=1876,54 грн. Решта суми на управління, утримання будинку та збереження квартири за адресою: АДРЕСА_2 за період з 2006 року пл. 23.01.2013 року не підлягає стягненню через пропущення позивачкою строків позовної давності.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч.3 ст.267 ЦК України представник відповідачки заявив клопотання про застосування строків позовної давності, тому суд застосовує строки позовної давності і стягує вищезазначені суми за три останні роки до звернення позивачки до суду.

Розглядаючи вимоги позивачки про стягнення витрат за спожитий газ, суд виходить із наступного.

В судовому засіданні встановлено, що позивачка користується індивідуальним (автономним) опаленням. Представниця позивачки підтвердила ці обставини в судовому засіданні і вони не оспорюються сторонами. Використаний газ в даному випадку не відноситься до витрат на управління, утримання будинку та збереження спільного майна. Тому відповідно до ст.360 ЦК України відповідачка не повинна брати участі у цих витратах. Таким чином в цій частині позовні вимоги не підлягають до задоволення.

З тих самих підстав не підлягають задоволенню позовні вимоги, щодо витрат за спожиту електроенергію.

Доводи представника відповідачки про те, що відповідачці перешкоджали в користуванні майном і тому вона не повинна утримувати майно - є необґрунтованими. Законодавство України не пов?язує обов'язок власника утримувати майно з можливістю користуватися цим майном.

На підставі ст.88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідачки пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме: 61,73 грн.

Керуючись ст. ст. 209-215 ЦПК України, суд-,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення витрат на утримання спільного майна - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1876 грн. 54 коп. витрат на утримання спільного майна.

В решті позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3- відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 61 грн. 73 коп. витрат на оплату судового збору.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено сторонами, іншими особами, які беруть участь у справі, а також особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки до Апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: Радченко В.Є.