АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4532/16 Головуючий 1 інст. Шиянова Л.О.
Справа № 639/6528/15-ц Доповідач - Кругова С.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2016 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Пилипчук Н.П.,

ОСОБА_1

секретаря Прологаєвої А.Д.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 25 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визначення порядку користування земельною ділянкою,-

в с т а н о в и в :

У липні 2015 року позивачі звернулися з позовом, в якому просили провести виділ в натурі належної їм ідеальної частки будинку № 65 з господарськими будівлями, розташованого по вул. Лисенка в м. Харкові згідно долі визначеної у свідоцтві на право власності на житло № 6-03-222981 від 11.11.2003 року та з урахуванням фактичного користування приміщеннями (обєднавши їх ідеальні частки) та визначити порядок користування спільною земельною ділянкою між співвласниками.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Харкова від 19 квітня 2016 року позов ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3 в частині виділу в натурі належної їм ідеальної частки будинку № 65 з господарськими будівлями, розташованого по вул. Лисенка в місті Харкові з урахуванням фактичного користування приміщеннями (обєднавши їх ідеальні частки) залишено без розгляду.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Харкова від 25 квітня 2016 року позов задоволено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове рішення яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що рішення суду винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції вирішуючи питання про визначення порядку користування земельною ділянкою, не врахував того, що земельна ділянка по вул. Лисенка 65 у м. Харкові не є зареєстрованою відповідно до чинного законодавства.

Суд фактично встановив порядок користування речі, якої не існує в розумінні закону, визнавши користувачами осіб, які не мали на це достатніх правових підстав.

Постановляючи ухвалу про задоволення вимог позивачів про залишення без розгляду частки їх позовних вимог, суд припустився свавільного трактування чинного законодавства, що стало причиною винесення неправомірної ухвали та рішення.

Вважає безпідставним те, що суд взяв за основу висновок експертизи, що була проведена в іншій справі за 2 роки до ухвалення рішення по цій справі.

Позивачі надали заперечення на апеляційну скаргу в якій просили її відхилити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що зявилися, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судовим розглядом встановлено, що рішенням виконкому Жовтневої районної ради депутатів трудящих №32-37 від 09.03.1982 була анульована реєстрація домоволодіння №69 по вул. Лисенка на ім'я ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у зв'язку з відсутністю об'єкта власності, земельна ділянка по вул. Лисенка №69 площею 48,25х22 передана у користування Укрпивпрома та закріплена за будинком №65 по вул. Лисенка (а.с.10).

Відповідно Свідоцтва на право власності на житло, реєстраційний номер №6-03-222981 від 11 листопада 2003 року (а.с. 11), яке видано відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради ОСОБА_5 та ОСОБА_4, на праві власності належить 50/100 частин (25/100 частин кожній) будинку № 65, який розташований по вул. Лисенка м. Харкова з відповідною частиною господарських будівель.

Згідно Свідоцтва на право власності на житло, реєстраційний номер №6-03-222982 від 11 листопада 2003 року, 50/100 частин будинку № 65 (кв. 2), який розташований по вул. Лисенка у м. Харкові на праві власності належить співвласнику ОСОБА_3 (а.с.12).

Починаючи з 2004 року після приватизації житла, щороку ОСОБА_5 на підставі податкових повідомлення сплачувала до податкової інспекції в Жовтневому районі м. Харкова земельний податок на земельну ділянку №7928 АДРЕСА_1, площею 0.122200 га (50 відсотків від площі всієї земельної ділянки) (а.с. 27-30).

Згідно висновку будівельно - технічної експертизи № 6548/10582/10583 від 30.09.2014 року на розгляд суду запропоновано два варіанти порядку користування земельною ділянкою з максимальною ізоляцією сторін, а саме:

1 варіант - відповідно до фактичного користування з відступом від часток співвласників;

11 варіант - у відповідності до ідеальних часток співвласників.

Висновки експерта є обґрунтованими відповідями на запитання, які поставлені судом, зробленими на підставі досліджень з питань, які вимагають спеціальних знань.

Заперечуючи проти приєднання до справи висновків судової будівельно-технічної експертизи та оспорюючи її, відповідачем не надано доказів, які б могли спростувати висновки експертизи.

Також відповідачем не надано суду доказів того, що на змельній ділянці відбулися зміни або змінилися межі земельної ділянки з часу проведення експертизи № 6548/10582/10583 від 30.09.2014 року.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. ст. 58, 59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 64 ЦПК України передбачено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» передбачено, що при з'ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов'язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом, зокрема статтею 61 ЦПК. У деяких випадках тягар доказування регулюється нормами матеріального права.

Якщо представлені докази недостатньо підтверджують вимоги позивача чи заперечення відповідача або не містять в собі всіх необхідних даних і у сторін є обґрунтовані складнощі у наданні додаткових доказів, суд за їх клопотанням зобов'язаний сприяти їм в одержанні або витребуванні таких доказів (частина четверта статті 10, стаття 137 ЦПК.

Докази, які збираються або подаються сторонами (показання свідків, письмові чи речові докази), повинні стосуватися суті спору (предмета та підстави позову).

У разі коли висновок експертизи наданий стороною як додаток до позовної заяви, тобто проведений відповідною експертною установою за її клопотанням чи клопотанням її представника, то такий висновок може розцінюватися лише як письмовий доказ, який підлягає дослідженню в судовому засіданні та відповідній оцінці. Якщо стосовно цього письмового доказу в судовому засіданні виникнуть сумніви, то, виходячи з характеру матеріально-правового спору та залежно від того, яке значення має наявність у справі такої експертизи, суд повинен роз'яснити особам, які беруть участь у справі, про їх право заявити клопотання про її призначення.

Судова колегія вважає, що експертиза № 6548/10582/10583 від 30.09.2014 року може бути прийнята судом як письмовий доказ, на підставі якого суд встановив обставини, які мають значення для справи. Висновки вказаної експертизи безпосередньо стосуються предмета доказування. Представник відповідача з клопотанням про призначення експертизи не звертався під час розгляду цієї справи. Доказів на спростування висновків її не надав.

Суд першої інстанції правильно обрав другий варіант користування земельною ділянкою, який був запропонований експертом, оскільки саме він відповідає розміру ідеальних часток співвласників і забезпечує повну ізоляцію.

Доводи відповідача стосовно того, що в матеріалах справи відсутні докази реєстрації земельної ділянки, спростовуються рішеннями виконкому Жовтневої районної ради в м. Харкові № 45-19 від 19.02.1975 року, № 150-61 від 21.05.1975 року та № 32-37 від 09.03.1982 року, згідно яких було збільшено площуземельної ділянки по вулиці Лисенка 65 за рахунок вільної земельної ділянки по вул. Лисенка 69 до загальної площі 2443 м . і закріплено за будинком, який є власністю сторін у справі.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державний земельний кадастр» від 07.07.2011 року встановлено, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

Відповідно до ч.1 ст.90 ЗК УСРС 1970 року, який діяв на момент набуття права власності на жилий будинок, при переході права власності на будівлю переходить також право користування земельною ділянкою або її частиною.

Пункт 5 постанови Верховної ОСОБА_6 УРСР «Про порядок введення в дію Земельного кодексу УРСР» від 18 грудня 1990 року передбачав, що громадяни, які мають в користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію цього Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування.

Згідно із пунктом 7 Перехідних положень Земельного кодексу України 2001 року, громадяни, які одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Отже, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно дійшов висновку про задоволення позову.

Вважаючи, що подавши заяву про залишення без розгляду частки позовних вимог, позивачі вийшли за межі своєї процесуальної дієздатності, відповідачем не враховано, що пунктом 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України передбачено право позивача подати заяву про залишення позову без розгляду та процесуальні норми не містять норм, які б передбачали заборону такого права щодо частини позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не є суттєвими, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Будь яких доказів, які б спростовували висновки суду - відповідач не надав.

Відповідно до ст.ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 25 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий С.С. Кругова

Судді Н.П. Пилипчук

ОСОБА_1