Провадження № 2/161/723/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

09 лютого 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого - судді Рудської С.М.

при секретарі Марчак Е.Є.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловимприміщенням.

Свій позов мотивує тим, що вона, ОСОБА_1 є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1.

Вказує, що в даній квартирі також зареєстрований відповідач ОСОБА_3, який являється колишнім чоловіком позивачки, однак фактично останній там не проживає з 2013 року і по даний час.

Враховуючи наведене, просить визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування житлом за адресою: АДРЕСА_2.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що відповідач фактично з 2013 року в даній квартирі не проживає, не приймає участі у сплаті комунальних послуг на утримання квартири. На сьогоднішній день відповідач має вільний доступ до квартири, в нього є ключи від вхідних дверей, ніяких перешкод у проживанні йому не чинились. На підставі викладеного, позов підтримує, просить його задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 заявлений нею позов, з підстав в ньому викладених, підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих на те суду причин, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

За погодженням з представником позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, позивача, допитаних в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1, а її неповнолітня дочка ОСОБА_6 володіє 2/3 частинами даної квартири (а.с.8).

У вказаній квартирі зареєстрований відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, колишній чоловік позивачки (а.с. 6, 12).

З довідки № 3/15507 від 19.08.2015 року виданою заступником начальника Луцького МВ УМВС України у Волинській області ОСОБА_7 вбачається, що ОСОБА_3 з 2013 року не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2 по даний час (а.с. 5).

Крім того свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судовому засіданні показали, що ОСОБА_3 дійсно за адресою: АДРЕСА_3 не проживає.

Відповідно до ч.1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р. відповідно до Закону від 17 липня 1997 p. № 475/97-ВР «Про ратифікацію конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950p., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до Закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб .

Судом встановлено, що позивач набула на законних підставах право власності на 1/3 квартири АДРЕСА_4, а тому, як власник вищевказаного житла, має право вимагати усунення будь-яких порушень її прав.

З врахуванням вищенаведеної норми закону та аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що слід усунути перешкоди в користуванні житлом квартирою №38 по вул. Шептицького, 32 в м. Луцьку, визнавши відповідача таким, що втратив право користування даним житловим приміщенням.

На підставі ст. 405 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 88, 212-215, 224 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою № 38 в будинку № 32 по вул. А. Шептицького в м. Луцьку.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте Луцьким міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області ОСОБА_8