Справа № 541/3455/14-ц
Номер провадження 2/541/27/2016
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

02 лютого 2016 року

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Гриб М.В.,

при секретарі - Непокупній Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миргороді справу за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд

Встановив:

В грудні 2014 року позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В своїй позовній заяві він зазначав, що відповідно до укладеного 01.03.2007 року кредитного договору відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 34,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідачка не виконала своїх зобовязань за кредитною угодою, в звязку з чим у неї утворилася заборгованість, яка станом на 30.11.2014 року становить 23793 грн. 61 коп. та складається з наступного: 13572 грн 16 коп.- заборгованості за кредитом, 8037 грн 52 коп.- заборгованості по процентам за користування кредитом, 547 грн 71 коп - заборгованість з комісії за користування кредитом, а також штрафи відповідно до умов договору, 500 грн 00 коп. штрафу (фіксована складова) та 1109 грн 22 коп. штрафу (процента складова).

На підставі зазначеного позивач просив стягнути з відповідачки ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 23793 грн. 61 коп за кредитним договором без номера від 01.03.2007 року, а також у відшкодування понесених судових витрат 243 грн 60 коп.

Представник позивача, ОСОБА_3, в судовому засіданні позов підтримала і просила задовольнити його в повному обємі.

Відповідачка ОСОБА_2 позов не визнала і просила відмовити у його задоволенні. При цьому вона пояснювала, що 01.03.2007 року нею з позивачем було дійсно укладено кредитний договір, за яким вона отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 34,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Станом на 30.11.2014 року у неї дійсно була незначна заборгованість по кредиту, яку вона не погасила до дня вирішення справи судом. Однак 21.01.2014 року вона не знімала кошти із своєї кредитної карти «Універсальна» №315376 в загальній сумі 8150 грн, а вказані кошти були зняті з її рахунку без її відому і згоди. Про незаконне проведення операцій по її рахунку вона в січні 2014 року повідомила банк та правоохоронні органи. Зарахування вказаної суми та нарахованих на неї відповідних відсотків у загальну суму заборгованості, обчислену станом на 30.11.2014 року, вважає незаконною, а тому просила повністю відмовити у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк».

Заслухавши сторін, вивчивчи матеріали справи та дослідивши надані сторонами на засадах змагальності і диспозитивності докази, суд вважає позов підлягаючим до задоволення із наступних обґрунтувань.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 01.03.2007 року між ПАТ КБ « Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № б/н . За умовами вказаного договору позивач зобовязувався надати відповідачці кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 34,8% % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та « Тарифами Банку», складає між відповідачем та банком договір, що підтверджується підписом у заяві ( а.с. 17).

Відповідно до п.3.2, п. 3.3 умов та правил надання банківських послуг щодо кредитного ліміту клієнт дає згоду що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Пунктом 5.3 умов та правил надання банківських послуг передбачено право банку проводити зміну Тарифів та інших умов обслуговування рахунків.

За змістом п.6.5 умов та правил надання банківських послуг клієнт зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, процентами за його користування, за перевищення платіжного ліміту, а також сплачувати комісію на умовах, передбачених цим договором.

При порушенні клієнтом строків платежу за будь-яким з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більше ніж на 30 днів, позичальник згідно п.8.6 Умов зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 гривень + 5 % від суми заборгованості.

Як вбачається з умов та правил надання банківських послуг, зокрема, п. 9.3, картрахунки відкриті на невизначений строк за виключенням умов, передбачених в п.п. 9.6, 9.7 даних умов.

Пунктом 9.12 Умов передбачено, що договір дії 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же строк.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання не допускається .

Також, згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідачка, отримавши за кредитним договором кошти від позивача, не виконувала свого зобов'язання, щодо виплати заборгованості за кредитним договором, внаслідок чого склалась заборгованість, яка станом на 30.11.2014 року складає 23793 гривені 60 копійок, з яких: 13572 грн 16 коп.- заборгованості за кредитом; 8037 грн 52 коп.- заборгованості по процентам за користування кредитом; 547 грн 71 коп - заборгованість з комісії за користування кредитом; а також штрафи відповідно до умов договору; 500 грн 00 коп. штрафу (фіксована складова) та 1 109 грн 22 коп. штрафу (процента складова), що підтверджується розрахунком на а.с.6-15.

Оскільки порушення умов договору відповідачкою призвели до порушення майнових прав позивача, то суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь позивача 23793 грн 60 коп заборгованості за згаданим кредитним договором, захистивши таким чином його порушене право.

Посилання відповідачки на те, що з її карткового рахунку 21.01. 2014 року без її відому та згоди були викрадені кошти в загальній сумі 8150 грн і вказана обставина повинна бути підставою для відмови у позові, суд не може прийняти до уваги, виходячи із наступного.

Відповідно п.п.8.4, 6.5 Умов та правил надання банківських послуг, які є невідємною частиною кредитного договору, держатель (клієнт) несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви Держателя про блокування коштів на картрахунку і за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до момента постановки Карти в Стоп-Лист Платіжної системи. Відповідальність за всі операції, проведені в мережі Інтернет по Картах, привязаних до карткового рахунку Клієнта , покладається на Клієнта.

Висновком Служби безпеки банку (на а.с.108) підтверджується, що 21.01.2014 року кошти в загальній сумі 8150 грн 00 коп з кредитної картки «Універсальна» №315376, держателем якої є відповідачка, через послугу Mobail Banking були переведені на її ж платіжну картку №118604, а потім вони були зняті в банкоматі, розташованому в м. Києві.

Вказані обставини підтверджувала і відповідачка в судовому засіданні, а відтак ці обставини згідно ст. 61 ч.2 ЦПК України доказуванню не підлягають.

В судовому засіданні відповідачка також підтвердила, що платіжну карту №118604, держателем якої вона являється, вона передала разом із повідомленням ПІН-Коду своїй хрещениці ОСОБА_4 ще до 2014 року і остання з її (відповідачки) згоди користувалася нею

Отже відповідачкою були порушені вимоги п.п. 6.1, 8.1,8.3 Умов і правил надання банківських послуг, за змістом яких кліент зобовязаний не передавати Карти, ПІНи третім особам, не використовувати Карти або нанесені на них дані в цілях, не передбачених цим договором або таких, що суперечать діючому законодавству. Держатель несе відповідальність за операції, здійснені з Картами , в тому числі наданими Банком його Довіреним особам. У випадку, якщо Держатель дає згоду на проведення операцій з Картами або нанесенеми на них даними поза полем його зору, він несе повну відповідальність за їх можливе шахрайське використання в майбутньому. Банк не несе відповідальності за операції, що супроводжувалися правильним введенням ПІНа.

Оскільки трансакція грошових коштів із кредитної картки на платіжну картку відповідачки була здійснена до повідомлення нею ПриватБанку про блокування коштів на рахунку, така трансакція можлива тільки шляхом авторизації, трансакція була проведена через мережу Інтернет по Картах, привязаних до карткового рахунку Клієнта, грошові кошти вийшли із володіння відповідачки тільки внаслідок порушення нею зобовязань, згаданих вище положень Умов і правил надання банківських послуг, то її заперечення проти позову суд вважає неспроможними.

Суд також вважає незаслуговуючими на увагу посилання відповідачки на наявність кримінального провадження по факту протиправного заволодіння коштами з її карткового рахунку, так як наявність такого провадження не є достатньою підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки станом на момент розгляду справи не встановлена особа, яка має статус підозрюваної у вчиненні злочину та вказана особа до кримінальної відповідальності не притягнута. В разі встановлення органом досудового розслідування обставин, які будуть новими для цієї справи, ОСОБА_2 матиме право на звернення із заявою про перегляд рішення у справі за ново виявленими обставинами.

Судом також не може бути прийнятою до уваги заява відповідачки про застосування строків позовної давності в звязку із спливом трьохрічного строку з часу закінчення дії кредитної картки до дня звернення позивача до суду, оскільки будь-яких доказів, які б підтверджували строк її дії вона суду не надала. До того ж за змістом п.п.9.3, 9.12 Умов та правил надання банківських послуг картрахунки відкриті на невизначений строк. Договір діє 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же строк.

Отже строк позовної давності, встановлений ст.ст. 257,258 ЦК України, позивачем на час звернення ним до суду із цим позовом пропущено не було.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Тому суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь позивача 243 грн 60 коп у відшкодування понесених позивачем судових витрат.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 213-215,218, 294 ЦПК України , ст. ст. 526, 527, 530, 554, 610, 623, 651,1049 ЦК України, суд-

вирішив :

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (р/р 3111, МФО 305299, ідентифікаційний код за ) заборгованість по кредитному договору без номера від 01.03.2007 року в розмірі 23793 (двадцять три тисячі сімсот девяносто три) грн. 61 коп та 243 (двісті сорок три ) грн. 60 коп в рахунок відшкодування судових витрат.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області, через Миргородський міськрайонний суд, шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з часу його проголошення.

Суддя: ОСОБА_5