Єдиний унікальний номер 243/8433/15-ц Номер провадження 22-ц/775/346/2016
Єдиний унікальний номер 243/8433/15-ц Головуючий у 1 інстанції Хаустова Т.А.
Номер провадження 22-ц/775/346/2016 Доповідач Агєєв О.В
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів Гапонова А.В., Краснощокової Н.С.,

за участю секретаря Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бахмуті апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 17 грудня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунальної лікувально-профілактичної установи «Обласна психіатрична лікарня м.Словянськ», ОСОБА_2, треті особи Словянський міськрайонний суд Донецької області, Станція швидкої допомоги м.Словянськ, ОСОБА_3, про визнання недостовірної інформації, визнання незаконним повідомлення Комунальної лікувально-профілактичної установи «Обласна психіатрична лікарня м.Словянськ» № 962 від 18 серпня 2008 року, зобовязання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулась з вказаним позовом до суду. В обґрунтування позову посилалася на те, що вона працювала лікарем станції швидкої допомоги м.Словянська з 22 вересня 2003 року по 09 вересня 2008 року. За наказом головного лікаря вона пройшла обслідування з метою наявності чи відсутності психічного розладу та можливість виконання своїх обовязків лікаря. За результатами обстеження їй було видано Довідку №1975 від 18 жовтня 2007 року, в якій у графі «по стану здоровя» відповідач не вказав результати обстеження. 09 вересня 2008 року вона була звільнена з роботи за станом здоровя, підставою для звільнення став висновок №962 від 18 жовтня 2008 року головного лікаря психіатричної лікарні ОСОБА_2, наданий за місцем її роботи. Рішенням Слов»янського міськрайонного суду від 7 травня 2015 року їй було відмовлено в поновленні на роботі. Підставою для відмови було повідомлення №962 від 18 серпня 2008 року головного лікаря ОСОБА_2, а не висновок, як зазначено в наказі про звільнення. Вважала інформацію про стан її психічного здоровя, викладену в повідомленні головного лікаря психіатричної лікарні недостовірною. Оскільки 16 квітня 2015 року із своєї медичної карти стаціонарного хворого із історії хвороби за 2007 рік вона дізналася, що лікарем-психіатром ОСОБА_3Г, яка проводила її огляд, за результатами обслідування у неї не було виявлено втрати працездатності і вона повинна була приступити до роботи, однак була звільнена з роботи за станом здоровя на підставі повідомлення головного лікаря психіатричної лікарні про неможливість нею виконувати свої функціональні обовязки. Таким чином, відповідачі фактично скривали від неї та судової інстанції достовірну інформацію про стан її психічного здоровя. Просила визнати недостовірною інформацію про стан її психічного здоровя, викладену головним лікарем психіатричної лікарні в довідці повідомленні №962 від 18 серпня 2008 року, визнати це повідомлення незаконним та зобовязати відповідача відкликати вказану довідку із лікарні швидкої допомоги та суду.

Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 17 грудня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що судом першої інстанції не надано правої оцінки наданим ним доказам, висновок суду зроблений на підставі пояснень відповідача та обставин, які викладені в запереченнях відповідача; не прийняв до уваги пояснення представника відповідача ОСОБА_4 про те, що головний лікар ОСОБА_2 не мав повноважень викладати інформацію про стан її здоровя у звязку з тим, що він не є експертом, не приймав участі в її обстеженні, а повідомлення №962 від 18 серпня 2008 року не є документом, так як його форма не відповідає вимогам закону.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник відповідача КЛПУ «Обласна психіатрична лікарня м.Словянська» в судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти доводів апеляції, просив її відхилити.

Інші сторони та їх представники в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що у відповіді головного лікаря психіатричної лікарні містяться свідчення, які складені на підставі медичних документів про стан здоровя позивача та з урахуванням вимог законодавства України; позивачем та її представником не надано належних доказів, які б свідчили про наявність підстав для визнання недійсною інформацію про стан її психічного здоровя.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 22 вересня 2003 року по 09 вересня 2008 року перебувала у трудових правовідносинах з комунальним лікувально-профілактичним закладом «Станція швидкої медичної допомоги» на посаді лікаря загально-профільної виїзної бригади.

Наказом головного лікаря комунального лікувально-профілактичного закладу «Станція швидкої медичної допомоги» ОСОБА_5 №105 від 10 вересня 2007 року зобовязано усіх співробітників Станції швидкої медичної допомоги пройти щорічний медичний огляд в період до 30 вересня 2007 року. На що позивач дала свою згоду.

З 08 жовтня 2007 року по 18 жовтня 2007 року ОСОБА_1 знаходилась на обстеженні в комунальному лікувально-профілактичному закладі «Обласна психіатрична лікарня м. Словянська» (довідка № 1975 від 18.10.2007 р.).

В подальшому, на звернення головного лікаря КЛПЗ «Станція медичної допомоги м.Словянська» ОСОБА_5 адміністрація КЛПЗ «Обласна психіатрична лікарня м.Словянськ» надала повідомлення №962 від 18 серпня 2008 року про те, що в результаті обстеження ОСОБА_1 в їх закладі з 08 жовтня 2007 року по 18 жовтня 2007 року у неї встановлено психічний розлад, який відповідно до Наказу МОЗ України №209 від 25 грудня 1990 року, п.1 Постанови КМУ №827 від 11 липня 2001 року, п.9 постанови КМУ № 1465 від 27 вересня 2000 року, п.11 є протипоказанням для виконування обовязків лікаря станції швидкої допомоги виїзної бригади.

Наказом головного лікаря від 09.09.2008р. позивача звільнено за п.2 ст.40 КЗпП України, у звязку невідповідності працівника займаній посаді внаслідок стану здоровя.

Відповідно до положень частини 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім*ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації.

Згідно з п.1 ч.1 ст.3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини.

Відповідно до вимог частин 1, 5 ст.277 Цивільного кодексу України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Якщо недостовірна інформація міститься у документі, який прийняла (видала) юридична особа, цей документ має бути відкликаний.

Відповідно до розяснень, які містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Згідно ст.286 Цивільного кодексу України фізична особа має право на таємницю про стан свого здоров'я, факт звернення за медичною допомогою, діагноз, а також про відомості, одержані при її медичному обстеженні. Забороняється вимагати та подавати за місцем роботи або навчання інформацію про діагноз та методи лікування фізичної особи. Фізична особа зобов'язана утримуватися від поширення інформації, зазначеної у частині першій цієї статті, яка стала їй відома у зв'язку з виконанням службових обов'язків або з інших джерел.

Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила.

Згідно зі статтею 9 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа може бути визнана тимчасово (на строк до п'яти років) або постійно непридатною внаслідок психічного розладу до виконання окремих видів діяльності (робіт, професій, служби), що можуть становити безпосередню небезпеку для неї або оточуючих. З метою встановлення придатності особи до виконання окремих видів діяльності (робіт, професій, служби) з особливими вимогами до стану її психічного здоров'я вона підлягає обов'язковому попередньому (перед початком діяльності) та періодичним (у процесі діяльності) психіатричним оглядам. Порядок проведення попередніх і періодичних психіатричних оглядів затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я. Рішення про визнання особи внаслідок психічного розладу тимчасово або постійно непридатною до виконання окремих видів діяльності (робіт, професій, служби), що можуть становити безпосередню небезпеку для неї або оточуючих, приймається відповідною лікарською комісією за участю лікаря-психіатра на підставі оцінки стану психічного здоров'я особи відповідно до переліку медичних психіатричних протипоказань і може бути оскаржено до суду. Перелік медичних психіатричних протипоказань щодо виконання окремих видів діяльності (робіт, професій, служби), що можуть становити безпосередню небезпеку для особи або оточуючих, затверджується Кабінетом Міністрів України і підлягає періодичному (не рідше одного разу на п'ять років) перегляду.

Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Як розяснюється у п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Проте судам необхідно враховувати, що повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Як вірно зазначив суд першої інстанції ухвалюючи рішення, що постановою Кабінету Міністрів України №1465 від 27 вересня 2000 року «Про затвердження Порядку проведення обовязкових попередніх та періодичних оглядів і переліку медичних психіатричних протипоказань щодо виконання окремих видів діяльності (робіт, професій, служби), що можуть становити безпосередню небезпеку для особи, яка провадить цю діяльність, або оточуючих» медичні огляди повинні проводитись щорічно (п.11).

Згідно ст.9 ч.2 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000 року (з наступними змінами та доповненнями), з метою встановлення придатності особи до виконання окремих видів діяльності і особливими вимогами до стану її психічного здоровя вона підлягає обовязковому попередньому (перед початком діяльності) та періодичним ( у процесі діяльності) психіатричним оглядам. Порядок проведення попередніх і періодичних психіатричних оглядів встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Як встановлено судом, позивач по справі добровільно, з 08.10.2007 року по 18.102007 року проходила саме періодичне обстеження в КЛПЗ «Обласна психіатрична лікарня м.Слов»янська» (а.с.5 зв. бік), що відповідає вимогам ст.9 Закону України «Про психіатричну допомогу», п.6 Постанови Кабінету Міністрів України №1465 від 27 вересня 2000 року, згідно яких у разі виявлення у особи ознак психічного захворювання (розладу), або якщо вона страждала на тяжкий психічний розлад в минулому, вона повинна пройти додаткове психіатричне обстеження амбулаторне або в умовах стаціонару.

За результатами обстеження позивачу було встановлено остаточний діагноз: інфантильний розлад особистості, що згідно з МКХ-10 відноситься до психічних розладів. Це не заперечується сторонами.

У відповідності до вимог ч.3 ст.61 ЦПК України «Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці факти.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 09 грудня 2010 року (залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 16 травня 2011 року) в задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунальної лікувально-профілактичної установи «Обласна психіатрична лікарня м.Словянська», «КЛПЗ «Станція швидкої допомоги м.Словянська», виконкому Словянської міської ради, профспілкового комітету «КЛПЗ «Станція швидкої допомоги», третя особа головний лікар «КЛПЗ «СШМД м.Словянська» ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування висновку №962 від 18.08.2008р. «КЛПЗ «Обласна клінічна лікарня м.Словянська», визнання незаконним та скасування наказу №109-к/18 від 09.09.2008р. «КЛПЗ «СШМД м.Словянська», про стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу, визнання незаконним та скасування протоколу засідання профспілкового комітету «КЛПЗ «СШМД м.Словянська» №9 від 09.09.2008р., поновленні на роботі відмовлено.

Даним судовим рішенням встановлено законність звільнення позивача на підставі інформації викладеній саме у висновку №962 від 18.08.2008р. який був предметом дослідження в ході розгляду вказаної цивільної справи (а.с.15, 16).

В ході розгляду справи, суд першої інстанції також встановив, що саме на офіційний інформаційний запит адміністрації КЛПЗ «Станція швидкої медичної допомоги» від 12 серпня 2008 року №320, де працювала ОСОБА_1, зробленого з метою додержання вимог відповідних нормативних актів, щодо можливості за станом здоровя здійснювати свої функціональні обовязки лікарем станції швидкої медичної допомоги, 18 серпня 2008 року було отримано відповідь №962 (ст.ст.23, 27 Закону України «Про інформацію») за підписом головного лікаря КЛПЗ « Обласна психіатрична лікарі їй м.Слов'янська» ОСОБА_2, яка містить інформацію про стан здоровя ОСОБА_1 А саме: - внаслідок обстеження ОСОБА_1 в умовах КЛПЗ «Обласна психіатрична лікарня м.Слов»янська» «у неї встановлено психічний розлад, який згідно з Наказом МОЗ України №209 від 25 грудня 1990 року, п.1 Постанови КМУ №827 від 11 липня 2001 року, п.9 постанови КМУ №1465 від 27 вересня 2000 року, п.11 є протипоказанням для виконування обовязків лікаря станції швидкої допомоги виїзної бригади.

Згідно ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертиз.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, про те, що в даному випадку відсутні підстави для визнання недостовірною інформації зазначеної в повідомлені №962 від 18.08.2008р., оскільки вона надана на відповідний запит, на підставі медичних документів, тобто відповідає дійсності, її надання не суперечить вимогам ч.2ст.11 Закону України «Про інформацію». Крім того, наданими позивачем доказами, а саме: наказом КЛПЗ «Станція швидкої медичної допомоги» №105 від 10.09.2007р., довідкою КЛПЗ «Обласна психіатрична лікарня м.Словянська», медичною картою №467/07 стаціонарного хворого ОСОБА_1 та поясненнями, не доведено недостовірності наданої в повідомленні інформації.

Оскільки в судовому засіданні не встановлено сукупність обставин, які б дозволяли зробити висновок про наявність в даному випадку юридичного складу правопорушення, що в свою чергу є підставою для задоволення позову, то суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не надано правої оцінки наданим доказам, висновок суду зроблений на підставі пояснень відповідача та обставин, які викладені в запереченнях відповідача; не прийняв до уваги пояснення представника відповідача ОСОБА_4 про те, що головний лікар ОСОБА_2 не мав повноважень викладати інформацію про стан її здоровя у звязку з тим, що він не є експертом, не приймав участі в її обстеженні, а повідомлення №962 від 18 серпня 2008 року не є документом, так як його форма не відповідає вимогам закону, не впливають на правильність рішення суду першої інстанції виходячи з наступного.

З метою виконання Закону України «Про психіатричну допомогу», постанови Кабінету Міністрів України від 27 вересня 2000 року №1465 «Про затвердження Порядку проведення обов'язкових попередніх та періодичних психіатричних оглядів і переліку медичних психіатричних протипоказань щодо виконання окремих видів діяльності (робіт, професій, служби), що можуть становити безпосередню небезпеку для особи, яка провадить цю діяльність, або оточуючих» затверджено Інструкцію «Про проведення обов'язкових попередніх та періодичних психіатричних оглядів» від 17 січня 2002 року №12.

Згідно п.п.9-10 зазначеної Інструкції обов'язкові попередній та періодичний психіатричні огляди проводяться за програмою Всесвітньої організації охорони здоров'я (ВООЗ) «Оцінний перелік симптомів і глосарій для психічних розладів згідно з Міжнародною класифікацією хвороб». Обов'язкові попередній та періодичний психіатричні огляди передбачають обов'язкові обсяги обстеження: анкетування щодо можливих скарг та анамнезу психічних розладів, клінічне обстеження (скринер), яке є складовою частиною зазначеної програми, і, у разі потреби, додаткові обстеження згідно з Протоколом обов'язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів (далі - Протокол).

Висновок про відсутність медичних психіатричних протипоказань щодо виконання окремих видів діяльності (робіт, професій, служби), зазначених у переліку протипоказань, за результатами обов'язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів, надається на підставі обстежень згідно з Протоколом.

У випадках, коли особа раніше страждала на тяжкий психічний розлад (не менше як 5 років тому), зверталася по психіатричну допомогу з приводу інших психічних розладів або результати обов'язкових обстежень дають підстави підозрювати наявність психічного розладу, а також у разі незгоди особи з результатами психіатричного огляду лікар-психіатр може:

- зробити висновок про відсутність в особи психіатричних протипоказань для проведення видів діяльності, якщо наявні в неї психічні розлади не є протипоказанням для виконання видів діяльності, у зв'язку з якими особа проходить обов'язкові попередній та періодичний психіатричні огляди;

- зробити висновок про нездатність виконувати види діяльності у випадку, коли психічні розлади є протипоказанням для їх виконання;

- призначити додаткове психіатричне обстеження і визначити його обсяги (огляд або обстеження лікарем іншого фаху, психологічне тестування, методи діагностики тощо) та після обстеження направити особу для огляду ЛКК.

Після додаткового психіатричного обстеження особи амбулаторно або в умовах стаціонару рішення про наявність або відсутність психіатричних протипоказань для виконання окремих видів діяльності приймає ЛКК психоневрологічного закладу з відповідним письмовим висновком у медичній документації та подальшим заповненням Протоколу.

Після проведення обов'язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів, а при потребі - додаткового амбулаторного чи стаціонарного обстежень та огляду ЛКК, особі видається медична довідка про проходження обов'язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів (додаток 3), засвідчена круглою печаткою психоневрологічного закладу, в якій зазначається наявність чи відсутність у неї психіатричних протипоказань для виконання окремих видів діяльності (робіт, професій, служби), згідно з переліком протипоказань (п.11-13 Інструкції про проведення обов'язкових попередніх та періодичних психіатричних оглядів).

З матеріалів справи медичної карти стаціонарного хворого №467/07 вбачається, що позивач проходила медичне обстеження з 08.10.2007 року по 18.10.2007 року в умовах стаціонару в Комунальній лікувально-профілактичній установі «Обласна психіатрична лікарня м.Слов'янська» (а.с.17) .

Відповідно до медичної картки після стаціонарного обстеження висновків комісії та уточненого професором Абрамовим діагноз позивача інфантильний розлад особистості, що згідно з МКХ-10 відноситься до психічних розладів.

Оскільки позивач не зверталась за отриманням та не надала відповідну довідку ЛКК до установи де вона працювала, то за запитом адміністрації головним лікарем Комунальної лікувально-профілактичної установи «Обласна психіатрична лікарня м.Слов'янська» було надано оскаржувана відповідь в тексті якої не зазначено конкретного діагнозу ОСОБА_1.

Доводи скарги про те, що діагноз позивача - інфантильний розлад особистості не є протипоказанням для роботи лікарем станції швидкої допомоги, не впливає на правильність рішення суду по суті спору.

Крім того, колегія звертає увагу, що при періодичному психіатричному огляді позивача в КЛПУ «ОПЛ м. Слов'янська» непрацездатність не встановлювалась.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що встановлення позивачу діагнозу - інфантильний розлад особистості не є обов'язковою підставою для встановлення у неї втрати працездатності.

Згідно зі ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 307 ч.1 п. 1, ст. ст. 308, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 17 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді: