Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 336/421/15-цГоловуючий у 1-й інстанції Зарютін П.В.
№22-ц/778/126/16Суддя-доповідач Гончар М.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Стрелець Л.Г.,Савченко О.В.

при секретарі Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 звернулась до суду із вищезазначеним позовом, в якому просила ухвалити рішення про розірвання шлюбу, укладеного між нею та відповідачем 18 серпня 2007 року.

В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що з відповідачем знаходиться у шлюбі з 18.08.2007 року. Сторони від шлюбу мають неповнолітню дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 На протязі останніх двох років сімейне життя погіршувалось, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин через непорозуміння та сварки. Подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам дитини.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 квітня 2015 року позов задоволено.

Розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, зареєстрований 18.08.2007 року Запорізьким міським відділом РАЦС Головного управління юстиції у Запорізькій області, про що зроблено запис № 708.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 243,60 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції в частині, посилаючись на порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 у своїй апеляційній скарзі просив рішення суду першої інстанції змінити, виключити з мотивувальної частини рішення:

- речення: «отже, з'ясувавши фактичні взаємовідносини сторін, перераховані обставини їх життя, дійсні причини заявленого позову»;

-слово «як» в наступному реченні: «суд дійшов до висновку про те, що подальше спільне життя сторін та збереження їх шлюбу суперечить як інтересам позивача»;

-речення: «так і інтересам дитини сторін, що має суттєве значення для вирішення спору, зважаючи на повідомлені позивачем факти та на те, що відповідач не несе з позивачем подружнього життя вже тривалий час, відновити яке не має ніякого бажання».

В іншій частині рішення залишити без змін.

Позивач ОСОБА_4 подала апеляційному суду письмові заперечення на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 (а.с.145-148).

Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 10 грудня 2015 року, був відкладений через неявку відповідача ОСОБА_2, який з 18 лютого 2015 року постійно з перебуває на лікуванні у Королівстві Іспанії, та відсутність даних про належне повідомлення апеляційним судом останнього про час та місце розгляду цієї справи через його представника - адвоката Білоконеву А.В. за договором від 19 вересня 2015 року (а.с.154-155), оскільки, в останньої у зв'язку із цим, відсутні оформлені з додержанням вимог ст. 42 ЦПК України повноваження представника.

25 січня 2016 року Білоконева А.В., як представник відповідача ОСОБА_2 на підставі довіреності від 24 грудня 2015 року, посвідченої Потаповою Л.Г., третім секретарем з консульських питань Посольства України в Королівстві Іспанія, р. № 570/4-4691-15 (а.с.169), подала апеляційному суду клопотання (а.с.166-168), яким просила долучити до матеріалів цієї справи заяву ОСОБА_2, підпис якого на який також посвідчений у Посольстві України в Королівстві Іспанії, та в якій ОСОБА_2 зазначав, що підтримує свою апеляційну скаргу, подану через представника ОСОБА_3, та викладене у ній у цій справі у повному обсязі та не заперечує проти розгляду цієї справи апеляційним судом без його участі за участю його представника - Білоконевої А.В.

У судове засідання 04 лютого 2016 року належним чином повідомлені про час та місце розгляду цієї справи апеляційним судом сторони - позивач ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_2 не з'явились, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

Позивач ОСОБА_4 про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістила.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів апеляційного суду визнала неповажною причину неявки у дане судове засідання позивача ОСОБА_4 та ухвалила розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю сторін у цій справі - ОСОБА_4 та ОСОБА_2 - за присутністю представників останніх - ОСОБА_8 (а.с.153) та Білоконевої А.В. (а.с.169).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань (ст. 308 ч. 2 ЦПК України).

Згідно із ст. 307 ч. 1 п. 3 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення.

Апеляційний суд ухвалює рішення про зміну рішення суду першої інстанції у випадку, якщо помилки у неправильно прийнятому рішенні можливо усунути без його скасування, не змінюючи суть рішення і вони стосуються окремих його частин.

В силу вимог ст. 215 ч. 1 п. 3 ЦПК України рішення суду складається у тому числі з мотивувальної частини із зазначенням:

- встановлених судом обставин і визначених відповідно до них правовідносин;

- мотивів, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, бере до уваги або відхиляє докази, застосовує зазначені в рішенні нормативно-правові акти;

- чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду, а якщо були, то ким;

- назви, статті, її частини, абзацу, пункту, підпункту закону, на підставі якого вирішено справу, а також процесуального закону, яким суд керувався;

Так, колегією суддів апеляційного суду встановлено, що задовольняючи позов позивача про розірвання шлюбу сторін у цій справі, суд першої інстанції керувався ст. ст. 110-112 СК України, ст. ст. 3,10, 57-60, 208, 212-215 ЦПК України, та з'ясувавши фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, взявши до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя, виходив із того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та інтересам дитини, що має істотне значення.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку у цій справі, що шлюб, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, зареєстрований 18.08.2007 року Запорізьким міським відділом РАЦС Головного управління юстиції у Запорізькій області, про що зроблено запис № 708 (свідоцтво про шлюб, копія а.с.6), слід розірвати.

Оскільки, суд першої інстанції правильно встановив, що шлюбні відносини сторін, як подружжя, припинені; позивач ОСОБА_4 на розірванні шлюбу із відповідачем ОСОБА_2 наполягала у суді першої інстанції.

В силу вимог ст. 11 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Проте, відповідач ОСОБА_2 не просив суд першої інстанції у цій справі надати сторонам, як подружжю, будь-якого строку для примирення.

Тому, у суду першої інстанції не було підстав вважати та встановити у цій справі, що відповідач ОСОБА_2 бажає відновити подружнє життя із позивачем ОСОБА_4

При ухваленні рішення, що є предметом апеляційного перегляду у цій справі в оскаржуємій частині, суд першої інстанції виконував та виконав усі вимоги ст. 112 СК України.

Так, за змістом ст. 112 СК України:

- суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини - інваліда та інші обставини життя подружжя (ч.1);

- суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч.2).

Звідси, правові підстави для зміни рішення суду першої інстанції в оскаржуємій частині та виключення із мотивувальної частини рішення суду першої інстанції речень: «отже, з'ясувавши фактичні взаємовідносини сторін, перераховані обставини їх життя, дійсні причини заявленого позову» та «зважаючи на повідомлені позивачем факти та на те, що відповідач не несе з позивачем подружнього життя вже тривалий час, відновити яке не має ніякого бажання» відсутні.

Крім того, судом першої інстанції було правильно встановлено, що сторони у цій справі мають дитину - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження, копія а.с.5).

Разом із тим, доводи ОСОБА_2, як особи, яка подала апеляційну скаргу, в частині безпідставності зазначення судом першої інстанції у рішенні суду в оскаржуємій частині, зокрема у мотивувальній його частині підстав для розірвання шлюбу також того, що «збереження шлюбу сторін у цій справі суперечить інтересам цієї дитини сторін», ґрунтується на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 60 ч. 4 ЦПК України, оскільки належні, допустимі докази цього у матеріалах цієї справи відсутні, а тому вказані слова підлягають виключенню із мотивувальної частини рішення.

Однак, ці порушення норм процесуального права суду першої інстанції при ухваленні рішення суду першої інстанції про розірвання шлюбу не призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

При вищевикладених обставинах, рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 квітня 2015 року у цій справі в оскаржуємій частині слід змінити, виключити із мотивувальної частини останнього слова, що «збереження шлюбу сторін у цій справі суперечить інтересам дитини сторін»; в решті рішення суду в оскаржуємій частині залишити без змін.

В решті рішення суду першої інстанції сторонами у цій справі не оскаржено в апеляційному порядку та апеляційним судом не переглядалось.

Крім того, в силу вимог ст. 88 ч. ч. 1, 5 ЦПК України відповідач ОСОБА_2 у разі задоволення його апеляційної скарги лише частково при вищевикладених обставинах, не має права на компенсацію за рахунок позивача ОСОБА_4 судових витрат у вигляді судового збору 267,96 грн. (а.с.92), понесених ним при подачі цієї скарги до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 - 317 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 квітня 2015 року у цій справі в оскаржуємій частині змінити, виключити із мотивувальної частини останнього слова, що «збереження шлюбу сторін у цій справі суперечить інтересам дитини сторін».

В решті рішення суду в оскаржуємій частині залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Стрелець Л.Г.Савченко О.В.