Справа № 185/834/16-ц
Провадження 2/185/1080/16
У Х В А Л А

04 лютого 2016 року м. Павлоград

Суддя Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області Бабій С.О., вирішуючи питання про відкриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, перевіривши виконання вимог ст.ст.118-120 ЦПК України,

В С Т А Н О В И В :

01.02.2016 р. до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Суддя, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовну заяву слід залишити без руху з наступних підстав.

Згідно з п.4 ч.2, ч.5 ст.119 ЦПК України позовна заява повинна містити, зокрема, ціну позову щодо вимог майнового характеру; до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Відповідно до п.9 ч.1 ст. 80 ЦПК України у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, ціна позову визначається дійсною вартістю нерухомого майна.

В розумінні ст. 80 ЦПК України зазначаючи ціну позову, позивач повинен обґрунтувати у позовній заяві наведену ним оцінку, якщо точну ціну позову на момент його предявлення встановити неможливо, позивач у позовній заяві повинен обґрунтувати причини, внаслідок яких він не може визначити ціну позову.

З матеріалів позову вбачається, що позивачем не було надано суду належних документів, підтверджуючих дійсну вартість спірного нерухомого майна на момент подання позову, причини, внаслідок яких позивач не може визначити ціну позову відповідно до дійсної вартості спірного нерухомого майна на момент його предявлення, не вказано.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач вірно визначився щодо 2/3 вартості індивідуального (садибного) житлового будинку №12 по вул. Жуковського м. Павлоград Дніпропетровської області разом з господарсько-побутовими спорудами (в сумі 641886 грн.), надавши на підтвердження вказаної оцінки звіт про оцінку майна від 01.12.2015 року, складений субєктом оціночної діяльності (додаток № 27 до позовної заяви), при тому відповідно до договору дарування частини будинку від 25.10.2008 року (додаток № 23 до позовної заяви) вартість його оцінки сторонами правочину, на той час, складала 17 972грн.

Натомість, позивач безпідставно визначив вартість іншого спірного нерухомого майна, а саме 1/3 вартості індивідуального (садибного) житлового будинку № 141 по вул. Дніпровська м. Павлоград Дніпропетровської області разом з господарсько-побутовими спорудами (в сумі 31327 грн.) та 1/3 вартості приватизованої земельної ділянки, загальною площею 0,0787 га, кадастровий номер :02:040:0116, розташованої за адресою: 51400, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Дніпровська, 141 (в сумі 7110 грн.), виходячи із ціни продажу житлового будинку № 141 по вул. Дніпровська м. Павлоград Дніпропетровської області разом з господарсько-побутовими спорудами, визначеної договором Договором купівлі-продажу житлового будинку від 11.05.2013 року, (додаток № 19 до позовної заяви), а саме 93 982, 00 грн., та договором купівлі-продажу приватизованої земельної ділянки від 11.05.2013 року , (додаток № 21 до позовної заяви), а саме 21 330,00 грн. З огляду на дату вчинення даних правочинів, вказана у них ціна нерухомого майна вочевидь не відповідає дійсної вартості спірного нерухомого майна на момент подання позову.

Згідно з ч. 3 ст. 2 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до абз.1, 2 п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції Закону України від 22 травня 2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору», який набрав чинності 01 вересня 2015 року, ставка судового збору за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Позивачем одночасно заявлено декілька вимог про визнання права власності на спірне майно та його поділ (майнові вимоги).

Позивачем при зверненні до суду надано квитанцію від 01.02.2016 р. про сплату судового збору у сумі 3445, 00 грн., що відповідає 50 % судового збору за вимогами майнового характеру. Документів, про сплату судового збору щодо решти немайнових вимог суду не надано.

Таким чином, всупереч вимогам частини 5 статті 119 ЦПК України та частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» позивачем не сплачено судовий збір у сумі 3445, 00 грн., як і не надано доказів звільнення від його сплати.

Разом із тим, позивачем було надано клопотання про розстрочення сплати судового збору. В обґрунтування клопотання позивач послався на те, що є непрацевлаштованою, має на утриманні малолітню дитину, отримує місячний дохід 1500 грн.

Як вимогами ст. 82 ЦПК України, так і положеннями ст. 8 Закону України "Про судовий збір" визначено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати.

Наведені в заяві підстави для відстрочення сплати судового збору, за відсутності доказів майнового стану позивача, не можна визнати такими, що унеможливлюють чи утруднюють сплату судового збору, а тому клопотання про звільнення від сплати судового збору задоволенню не підлягає. Крім того, дана процесуальна дія є правом суду і застосовується у виключних випадках за наявності лише вагомих для цього підстав.

За ст.129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя №R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та прецедентна практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Так, практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності до правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Так, у рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

З урахуванням наведених норм права єдиною підставою для звільнення особи або від сплати судового збору, його розстрочення є врахування судом майнового стану сторони, який має підтверджуватися належними доказами. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі ст.82 ЦПК України, ст.8 Закону України «Про судовий збір» повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджає сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Враховуючи вищевикладене, позивачу необхідно усунути недоліки позовної заяви, а саме визначити та вказати ціну позову, із урахуванням дійсної вартості спірного нерухомого майна а саме 1/3 вартості індивідуального (садибного) житлового будинку № 141 по вул. Дніпровська м. Павлоград Дніпропетровської області разом з господарсько-побутовими спорудами та 1/3 вартості приватизованої земельної ділянки, загальною площею 0,0787 га, кадастровий номер :02:040:0116, розташованої за адресою: 51400, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Дніпровська, 141, на момент подання позову, та сплатити недоплачену суму судового збору за вимогами майнового характеру в розмірі 3445, 00 грн. за вимогами майнового характеру, надавши суду документ, що підтверджує сплату судового збору.

Банківські реквізити для зарахування судового збору: рахунок: 0032, ЄДРПОУ суду: 26509623, отримувач: УДКСУ у м. Павлограді 22030001, код отримувача: 37936856, Банк: ГУДКСУ у Дніпропетровській області, МФО: 805012.

Суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 ЦПК України, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

За таких обставин вважаю необхідним залишити позовну заяву без руху та надати позивачу строк для виправлення вказаних недоліків.

Одночасно роз'яснити позивачу, що в разі не усунення недоліків позову, він буде вважатись неподаним та повернутий.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 119,121 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про розстрочення сплати судового збору відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя - залишити без руху та надати позивачу строк на усунення недоліків не пізніше двох днів з дня отримання ним даної ухвали.

Роз'яснити позивачу, що у разі не усунення зазначених недоліків позовної заяви у встановлений термін, остання буде вважатися неподаною та повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С.О. Бабій