У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,

Наумчука М.І., Парінової І.К.,

розглянувши цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Південний» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_5, який діє від імені ОСОБА_3, на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 14 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ПАТ АБ «Південний» звернулося до суду з указаним позовом. Зазначало, що 1 грудня 2009 року між банком та ТОВ «АЛВОНА» (ТОВ "ВОЛОНТЕР 2014") укладено договір овердрафту № 570 2009 за умовами якого останньому надано кредит у розмірі 5 440 000 грн, зі сплатою 1,0 % річних за користування кредитом строком погашення до 10 вересня 2014 року. На забезпечення виконання зобов'язань 21 листопада 2013 року між ПАТ АБ «Південний» та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1. У зв'язку з невиконання ТОВ «АЛВОНА» (ТОВ «ВОЛОНТЕР 2014») своїх зобов'язань за договором утворилася заборгованість, яка станом на 10 липня 2014 року становить 5235528 грн 47 коп. Посилаючись на наведене, просило задовольнити позов.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 14 травня 2015 року, позов задоволено. В рахунок погашення частини заборгованості ТОВ «АЛВОНА» (ТОВ «ВОЛОНТЕР 2014») за договором овердрафту № 570 2009 від 1 грудня 2009 року в розмірі 1702532 грн 13 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ПАТ АБ «Південний» права власності на квартиру АДРЕСА_2, вартість якої становить 1702532 грн 13 коп. Виселено ОСОБА_3, ОСОБА_4 з вказаної квартири. Вирішено питання про стягнення судового збору.

ОСОБА_5, який діє від імені ОСОБА_3, звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 1 грудня 2009 року між банком та ТОВ «АЛВОНА» (ТОВ «ВОЛОНТЕР 2014») укладено договір овердрафту № 570 2009 за умовами якого останньому надано кредит у розмірі 5 440 000 грн, зі сплатою 1,0 % річних за користування кредитом строком погашення до 10 вересня 2014 року.

На забезпечення виконання зобов'язань 21 листопада 2013 року між ПАТ АБ «Південний» та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1.

У зв'язку з невиконання ТОВ «АЛВОНА» (ТОВ «ВОЛОНТЕР 2014») своїх зобов'язань за договором утворилася заборгованість, яка станом на 10 липня 2014 року становить 5235528 грн 47 коп.

Згідно зі статтею 526 ЦК Українизобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 2 статті 16 ЦК Українипередбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежне виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Сттатею 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати, в т. ч. і передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону.

Пунктом 3.4 іпотечного договору передбачено, що у разі виникнення передбачених законом/договором підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, іпотекодержатель має право звернутись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, не направляючи попереднє повідомлення іпотекодавцю.

Відповідно до п. 4.1 іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом, - переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку» за вартістю, яка визначається на підставі незалежної експертної оцінки. Згідно ст. 36 вказаного Закону це застереження вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя і є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Згідно із ст. 39 Закону України «Про іпотеку», в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Звертаючи стягнення на предмет іпотеки та визначаючи його вартість у розмірі 1702532 грн 13 коп., суди виходили із звіту про оцінку вартості майна, складеного 22 липня 2014 року ТОВ «Південно-Українське бюро консалтингу та оцінки».

Не погоджуючись із вартістю квартири, зазначеною у поданому позивачем звіті про оцінку, ОСОБА_4 заявляла клопотання про призначення експертизи в судах першої та апеляційної інстанцій.

Однак у задоволенні цих клопотань було відмовлено.

При цьому, як підставу для відмови у призначені експертизи апеляційний суд вказав на те, що квартира належить ОСОБА_3, ним її вартість не оспорювалась, клопотань про призначення експертизи ним не заявлялось.

З матеріалів справи вбачається, що квартира передавалась в іпотеку за згодою дружини ОСОБА_3 - ОСОБА_4, вона була придбана в період їх перебування у шлюбі (п. 1.10.14 іпотечного договору (а. с. 68, 69, 100, 104 т. 1)).

Отже, оскільки передана в іпотеку квартира згідно ст. 60 СК України є спільним майном подружжя, то ОСОБА_4, як суб'єкт права спільної сумісної власності та відповідач у справі, могла реалізувати надані їй ЦПК України права на подання доказів, в т. ч. щодо вартості квартири, а суд відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України сприяти їй у цьому.

З огляду на те, що при зверненні стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду в ньому має бути зазначена його вартість, то вказана обставина входить до предмета доказування.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про призначення експертизи апеляційний суд позбавив ОСОБА_4 можливості подати докази на підтвердження вартості предмета іпотеки.

З огляду на викладене, дійсна вартість предмета іпотеки та момент звернення стягнення на майно, виходячи із положень ст. 37 Закону України «Про іпотеку», згідно якої іптекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності, фактично не з'ясована, тому погодитись з висновком апеляційного суду про законність ухваленого судом першої інстанції рішення неможливо.

Вирішення вимог про виселення залежить від наявності підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Тому постановлена апеляційним судом ухвала за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції не може бути визнана законною та обґрунтованою, у зв'язку з чим підлягає скасуванню, а справа направленню на новий розгляд до цього суду, оскільки допущені при розгляді справи порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

При новому розгляді справи, у разі наявності підстав для виселення відповідачів, необхідно врахувати висновки, викладені у постановах Верховного Суду України, прийнятих за насідками розгляду заяв про перегляд судових рішень в порядку Глави 3 Розділу V ЦПК України у справах № 6-39цс15 від 18 березня 2015 року, № 6-447цс15 від 24 червня 2015 року.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5, який діє від імені ОСОБА_3, задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 14 травня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до цього суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова Г.І. Мостова М.І. Наумчук І.К. Парінова