АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2301/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 56 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційні скарги прокурора Катеринопільського району Черкаської області та Комунального підприємства «Катеринопільське селищне житлово-комунальне господарство» Катеринопільської селищної ради на рішення Катеринопільського районного суду Черкаської області від 4 березня 2015 року у справі за позовом прокурора Катеринопільського району Черкаської області в інтересах держави в особі Комунального підприємства (КП) «Катеринопільське селищне житлово-комунальне господарство» Катеринопільської селищної ради» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівниками під час виконання трудових обовязків, -

в с т а н о в и л а :

30 жовтня 2016 року прокурор Катеринопільського району Черкаської області звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідачів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що за результатами перевірки фінансово-господарської діяльності КП «Катеринопільське селищне житлово-комунальне господарство» Катеринопільської селищної ради, виявлено порушення вимог ст. 1 ЗУ «Про оплату праці» та ст. 94 КЗпП України. Було встановлено, що в період з 01.06.2010 року по 30.04.2013 року начальник вказаного підприємства ОСОБА_6 видавав накази, згідно з якими проводились безпідставні нарахування та виплати щомісячних доплат за виконання обовязків економіста працівникам підприємства: головному бухгалтеру ОСОБА_7, бухгалтеру ОСОБА_8 та бухгалтеру ОСОБА_9 В результаті було виплачено зайву заробітну плату, чим підприємству було заподіяно матеріальну шкоду у розмірі 54 999 грн. 38 коп.

З урахуванням положень ст. 133 КЗпП України на підставі вищевикладеного до суду звернувся прокурор Катеринопільського району Черкаської області та просив в рахунок відшкодування заподіяної шкоди стягнути з відповідальних посадових осіб ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь підприємства середньомісячний заробіток вказаних осіб, а саме: з ОСОБА_6 в розмірі 4499 грн.12 коп.; з ОСОБА_7 в розмірі 3260 грн. 24 коп.

Також прокурор звернув увагу на можливість суду поновити пропущений строк позовної давності, зважаючи на поважність його пропуску. Зокрема, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були подані копії прибуткових касових ордерів про погашення заподіяної шкоди, які створили помилкове уявлення про погашення ними заборгованості перед підприємством, в той час, як заподіяна шкода фактично ними не відшкодовувалась. Тому, факт порушення норм трудового законодавства та неповернення коштів директором та бухгалтером КП «Катеринопільське селищне житлово-комунальне господарство» Катеринопільської селищної ради ОСОБА_6 та ОСОБА_7 став відомий лише 07.07.2014 року.

Рішенням Катеринопільського районного суду Черкаської області від 4 березня 2015 року в задоволення позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, прокурор Катеринопільського району Черкаської області та Комунальне підприємство «Катеринопільське селищне житлово-комунальне господарство» Катеринопільської селищної ради, кожний окремо, звернулись з апеляційною скаргою, посилаючись на його невідповідність нормам матеріального та процесуального права, просили рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Зазначене рішення не відповідає у повній мірі вказаним вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі контракту від 10 червня 2010 року на посаду начальника КП «Катеринопільке селищне житлово-комунальне господарство» Катеринопільської селищної ради призначено ОСОБА_6 (а.с. 72 75). Головним бухгалтером призначено ОСОБА_7, який відповідно до контракту та посадової інструкції головного бухгалтера (а.с. 77-78) несе відповідальність за свою діяльність та за завдання матеріальної шкоди згідно законів та нормативно-правових актів України.

За результатами ревізії фінансово-господарської діяльності КП «Катеринопільське селищне житлово-комунальне господарство» Катеринопільської селищної ради за період з 01.06.2010 року по 30.04.2013 року , проведеної Звенигородською міжрайонною державною фінансовою інспекцією, встановлено зайве нарахування та виплата щомісячної доплати за виконання обовязків економіста бухгалтерам підприємства, які фактично не виконувались, що завдало підприємству матеріальної шкоди на загальну суму 54 999 грн. 38 коп.

Акт підписано 29.07.2013 року начальником та головним бухгалтером підприємства (а.с. 7- 43).

З гідно з п. 2, ч. 1 ст. 133 КЗпП України у відповідності з законодавством обмежену матеріальну відповідальність несуть керівники підприємств, установ, організацій та їх заступники, а також керівники структурних підрозділів на підприємствах, в установах, організаціях та їх заступники - у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, якщо шкоду підприємству, установі, організації заподіяно зайвими грошовими виплатами працівникам, неправильною постановкою обліку і зберігання матеріальних, грошових чи культурних цінностей, невжиттям необхідних заходів до запобігання простоям.

Відповідно до ч. 4 ст. 136 КЗпП України (в редакції на час виникнення даних правовідносин) стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу або за заявою прокурора.

Пленум Верховного Суду України у п. 6 Постанови від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівникам» роз'яснив, що на підставі п. 2 ст. 133 КЗпП за шкоду, заподіяну зайвими грошовими виплатами, матеріальну відповідальність у межах прямої дійсної шкоди, але не більше від середнього місячного заробітку, несуть винні в цьому директори, начальники й інші керівники підприємств, установ, організацій та їх заступники, керівники (їх заступники) будь-яких структурних підрозділів, передбачених статусом підприємства, установи, організації чи іншим відповідним положенням.

До зайвих грошових виплат відносяться зокрема, суми стягнення штрафів, заробітної плати, виплачені звільненому працівникові у зв'язку із затримкою з вини службової особи видачі трудової книжки, розрахунку, неправильним формулюванням причини звільнення тощо.

З огляду на приведені вище доводи, колегія суддів вважає, що є всі підстави для задоволення позовних вимог прокурора.

Що стосується позиції районного суду про закінчення передбаченого ч. 3 ст. 233 КЗпП України річного строку для звернення з позовом про стягнення, то суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Частинами 3, 4 статті 233 КЗпП України передбачено, що для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Встановлений частиною третьою цієї статті строк застосовується і при зверненні до суду вищестоящого органу або прокурора.

Як зазначено у п. 20 вказаної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 року № 14, судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений ст. 233 КЗпП річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Цей строк застосовується і при зверненні із заявою прокурора.

Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Днем виявлення шкоди, встановленої в результаті інвентаризації матеріальних цінностей, при ревізії або перевірці фінансово-господарської діяльності підприємства, установи, організації, слід вважати день підписання відповідного акта або висновку.

Як вбачається з матеріалів справи 07.08.2014 року Звенигородською міжрайонною державною фінансовою інспекцією за результатами ревізії направлено лист-вимогу начальнику КП «Катеринопільке селищне житлово-комунальне господарство» Катеринопільської селищної ради щодо усунення порушення фінансової дисципліни. (а.с. 47-51)

На виконання вищевказаного листа, начальником та головним бухгалтером КП «Катеринопільке селищне житлово-комунальне господарство» Катеринопільської селищної ради, відповідно ОСОБА_6 та ОСОБА_7, 19.09.2013 року представлено копії прибуткових касових ордерів про сплату фінансових порушень виявлених в результаті ревізії. (а.с. 52-60)

Катеринопільською районною державною адміністрацією на виконання доручення голови Катеринопільської районної державної адміністрації № 23-Д від 16.06.2014 року проведено перевірку фінансово-господарської діяльності КП «Катеринопільське селищне житлово-комунальне господарство» Катеринопільської селищної ради. За результатами перевірки складено довідку від 07.07.2014 року в якій зазначено, що шкода, завдана підприємству на суму 54 999 грн. 38 коп. фактично не відшкодована, тому що начальником та головним бухгалтером підприємства, відповідно ОСОБА_6 та ОСОБА_7, умисно виготовлено завідомо неправдиві офіційні документи щодо надходження до каси підприємства грошових коштів (а.с. 79-87).

Дана довідка Катеринопільською районною державною адміністрацією Черкаської області 09.07.2014 року направлена прокурору Катеринопільського району Черкаської області, який її отримав 10.07.2014 року. (а.с.79)

За даним фактом прокуратурою Катеринопільського району до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за № 80000010 від 04.08.2014 року за ознаками злочину, передбаченого ст. 366 ч. 1 КК України. (а.с. 101)

З даним позовом прокурор звернувся до суду 30.10.2014 року.

Дослідивши всі наявні у справі докази в сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду касаційної інстанції про те, що за змістом ч. 3 ст. 233 КЗпП України день прийняття постанови про порушення кримінальної справи відносно особи, яка є відповідачем у цивільній справі про відшкодування шкоди, завданої підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на працівника трудових обовязків, не слід вважати днем виявлення шкоди, заподіяної цим працівником, у разі наявності акта або висновку, складених при ревізії або перевірці фінансово-господарської діяльності підприємства, установи, організації.

Така правова позиція міститься і в Постанові Верховного Суду України від 02.03.2016 року (справа № 6-1263цс15).

Разом з тим, суд апеляційної інстанції враховує, що згідно зі ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний суд може поновити ці строки.

При цьому встановлені статтею 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Така правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду України від 06.04.2016 року (справа № 6-409цс16).

З метою відшкодування спричиненої державі шкоди, приймаючи до уваги встановлені судом протиправні дії відповідачів, які злочинним шляхом намагалися уникнути відшкодування ними заподіяної шкоди, вводили в оману державні органи, колегія суддів ці обставини вважає поважною причиною пропуску вказаного строку і вважає за необхідне його поновити і задовольнити позов прокурора.

Оскільки прокурор при подачі позовної заяви звільнений від сплати судового збору, то він стягується з відповідачів в дохід держави у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме з ОСОБА_6 у розмірі 153 грн. 47 коп., з ОСОБА_7 у розмірі 211 грн. 93 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги прокурора Катеринопільського району Черкаської області та Комунального підприємства «Катеринопільське селищне житлово-комунальне господарство» Катеринопільської селищної ради задовольнити.

Рішення Катеринопільського районного суду Черкаської області від 4 березня 2015 року у даній справі скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Поновити Прокурору Катеринопільського району Черкаської області строк для звернення до суду в питанні стягнення з працівників матеріальної шкоди.

Позов Прокурора Катеринопільського району Черкаської області задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь Комунального підприємства «Катеринопільське селищне житлово-комунальне господарство» Катеринопільської селищної ради шкоду, заподіяну при виконанні трудових обовязків в розмірі 3260 грн. 24 коп. та в дохід держави судовий збір у розмірі 153 грн. 47 коп.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь Комунального підприємства «Катеринопільське селищне житлово-комунальне господарство» Катеринопільської селищної ради шкоду, заподіяну при виконанні трудових обовязків в розмірі 4499 грн. 12 коп. та в дохід держави судовий збір у розмірі 211 грн. 93 коп.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :