Справа № 307/1282/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

11 березня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої судді Кожух О.А.,

суддів Кондора Р.Ю., Леска В.В.,

при секретарі Волощук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду від 30 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Нересницької сільської ради, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про скасування рішення Нересницької сільської ради і стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд з указаним позовом, мотивуючи його тим, що протоколом № 32 від 19.02.2015 засідання постійної комісії з питань охорони навколишнього середовища, раціонального використання природних ресурсів та рекреації та з питань агропромислового комплексу, земельних ресурсів та розвитку села за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 про повне оформлення матеріалів по приватизації земельної ділянки ОСОБА_7 відмовлено у підписанні «Проекту землеустрою» щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_7. При вирішенні заяви комісією взято до уваги ту обставину, що сусід ОСОБА_7 ОСОБА_8 - відмовляється підписати акт межових знаків, оскільки дана земельна ділянка знаходиться в користуванні ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

Вказаний протокол затверджено рішенням Нересницької сільської ради від 06.03.2015 № 1165.

Позивач вказував, що при розгляді його заяви не надано жодних доказів, які б підтверджували законне право користування ділянкою третіми особами. Просив рішення Нересницької сільської ради від 06.03.2015 № 1165 скасувати, оскільки вважає незаконним, а також стягнути з відповідача 15000 грн. у відшкодування моральної шкоди, судові витрати та за проїзд до суду.

Рішенням Тячівського районного суду від 30 листопада 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

На це рішення подав апеляційну скаргу ОСОБА_1 Посилаючись на невідповідність висновків обставинам справи та неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення місцевого суду скасувати «та ухвалити нове рішення яким дозволено позивачеві дооформити документи на приватизацію земельної ділянки в ур. «Шеверівське» с. Нересниця».

У запереченнях на апеляційну скаргу відповідач просив рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції (ст. 303 ЦПК України).

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, протоколом № 32 від 19.02.2015 засідання постійної комісії з питань охорони навколишнього середовища, раціонального використання природних ресурсів та рекреації та з питань агропромислового комплексу, земельних ресурсів та розвитку села за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 про повне оформлення матеріалів по приватизації земельної ділянки ОСОБА_7 відмовлено у підписанні «Проекту землеустрою» щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_7.

При вирішенні заяви комісією взято до уваги ту обставину, що сусід ОСОБА_7 ОСОБА_8 відмовляється підписати акт межових знаків, оскільки дана земельна ділянка знаходиться в користуванні ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 (а.с.5).

Указаний протокол затверджено рішенням Нересницької сільської ради від 06.03.2015 № 1165 (а.с.4).

Так, згідно виписки з рішення восьмої сесії двадцять другого скликання Нересницької сільської ради від 21.04.1997 ОСОБА_2, жителю ІНФОРМАЦІЯ_1 було виділено земельну ділянку в користування розміром 0,04га в ур. «Шеверівське» (а.с. 48).

Згідно довідки № 2444 від 28.10.2015 виконавчого комітету Нересницької сільської ради, виданої ОСОБА_3, мешк. с.Нересниця, вул. Залізнична, 43, згідно запису в земельно-кадастровій книзі вона дійсно користує земельну ділянку площею 0,04 га в с.Нересниця, ур. «Шеверівське» з 1997 року (а.с. 50).

Згідно довідки № 1464 від 18.06.2015 виконавчого комітету Нересницької сільської ради, виданої ОСОБА_4, мешк.с.Нересниця, вул.Залізнична, 42, згідно запису в земельно-кадастровій книзі він дійсно користує земельну ділянку площею 0,04 га в с.Нересниця, ур. «Шеверівське» з 1997 року (а.с. 46, 54).

Довідкою виконавчого комітету Нересницької сільської ради №2445 від 28.10.2015, виданою ОСОБА_9, мешк.с.Нересниця, вул.Залізнична, 38, стверджено, що згідно запису в земельно-кадастровій книзі він дійсно користує земельну ділянку площею 0,04 га в с.Нересниця, ур. «Шеверівське» з 1997 року (а.с. 49).

Згідно довідки виконавчого комітету Нересницької сільської ради №1465 від 18.06.2015р. виданої ОСОБА_5, мешк.с.Нересниця, вул. Грушевського, 33, згідно запису в земельно-кадастровій книзі вона дійсно користує земельну ділянку площею 0,05 га в с.Нересниця, ур. «Шеверівське» з 1997 року (а.с.51, 53).

Відповідно до архівних витягів з рішення Нересницької сільської ради восьмої сесії двадцять другого скликання від 21.04.1997 було виділено земельні ділянки в користування та сінокіс ОСОБА_2, вул. Шкільна, 7 в ур. Шеверівське, ОСОБА_5, вул. Леніна, 120 в ур. Шеверівське, ОСОБА_6, вул. Залізнична, 16 в ур. Шеверівське (а.с. 23, 52, 56).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції правомірно виходив з того, що позивач належними та допустимими доказами не довів ту обставину, що спірну земельну ділянку було вилучено у третіх осіб, в яких вона перебуває в користуванні, у порядку передбаченому ЗК України.

Проте суд першої інстанції не звернув увагу на таке.

ОСОБА_1 звернувся до суду, зазначивши себе позивачем, хоча до позовної заяви додав довіреність, за якою ОСОБА_7 надала йому повноваження вести від її імені справи (а.с.6).

За приписами ст. 3, ч. 1 ст. 15 ЦПК України, ст. ст. 15,16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Позивач - це особа, на захист прав та інтересів якої відкрито провадження у справі. Як правило, саме позивач ініціює процес шляхом подання позовної заяви. Провадження відкривається також за заявою представника або осіб, яким за законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, проте у цьому випадку така особа є саме представником із відповідними правами, а не позивачем.

Вирішуючи справу суду належить зясовувати, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені. Підстави виникнення цивільних прав і цивільних обов'язків визначені статтею 11 ЦК України.

З урахуванням норм ч. 1 ст. 3 ЦПК України та ч. 1 ст. 15 ЦК України, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Така правова позиція висловлена у Постановах Верховного Суду України у справах № 6-84цс14 та 6-94цс14від 03.09.2014.

ОСОБА_1, що визначений позивачем у даній справі, не довів наявність порушеного, невизнаного чи оспореного права, за захистом якого він звернувся до суду. ОСОБА_7, на порушення права якої вказує ОСОБА_1, участі у справі не брала. Таким чином, суд першої інстанції не визначився із процесуальним статусом ОСОБА_1, та розглянув справу за його позовом.

В той же час, враховуючи, що таке порушення судом першої інстанції норм процесуального права не призвело до неправильного вирішення справи, а правильне по суті рішення не може бути скасоване з одних лише формальних міркувань, підстави для скасування такого рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314 ч. 1 п. 1, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Тячівського районного суду від 30 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуюча

Судді: