АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: № 22-ц-/790/300/16 Головуючий: 1 інстанції
Справа: № 622/37/15-ц Шабас О.С.
Категорія: земельні Доповідач: Даниленко В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2016 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: судді - Даниленка В.М.,

Суддів: Малінської С.М., Піддубного Р.М.,

за участю секретаря: Лотох І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Відродження» на рішення Золочівського районного суду Харківської області від 18 вересня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Відродження» про розірвання договорів оренди землі, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2015 року позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ще 119 фізичних осіб - землевласників в особі свого вповноваженого представника звернулись до суду з позовом, в подальшому уточненим, у якому вказували на те, що всі вони на підставі відповідних Державних актів на право власності на землю є власниками земельних ділянок сільськогосподарського призначення, розташованих на території Удянської сільської ради Золочівського району Харківської області.

У грудні 2012 року між кожним із позивачів, окремо, та відповідачем - Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Відродження» (далі: СТОВ «Відродження») були укладені договори оренди землі, які за змістом їх умов, окрім розміру орендної плати, по своїй суті є ідентичними.

Так, 18 грудня 2012 року між позивачкою ОСОБА_2, як орендодавцем, та СТОВ «Відродження», як орендарем, було укладено договір оренди землі строком на 10 років, згідно якого вона передала, а орендар прийняв в платне користування належну їй земельну ділянку площею 2,56 га., кадастровий номер: НОМЕР_1 нормативна грошова оцінка якої станом на 01.01.2012 року з урахуванням коефіцієнту індексації 3,200 складала 68 975,68 грн., для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з виплатою орендної плати в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а саме - 2 069,27 грн.

Зазначений договір оренди землі зареєстровано у Відділі Держкомзему у Золочівському районі Харківської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено відповідний запис від 18.12.2012 року за № 001057.

Того ж дня, тобто 18 грудня 2012 року, між позивачкою ОСОБА_3, як орендодавцем, та СТОВ «Відродження», як орендарем, було укладено договір оренди землі строком на 10 років, згідно якого вона передала, а орендар прийняв у платне користування належну їй земельну ділянку площею 5,650 га., кадастровий номер: НОМЕР_2, нормативна грошова оцінка якої станом на 01.01.2012 року з урахуванням коефіцієнту індексації 3,2 складала 137 951,36 грн., для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з виплатою орендної плати в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а саме - 4 138,54 грн.

Зазначений договір оренди землі зареєстровано у Відділі Держкомзему у Золочівському районі Харківської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено відповідний запис від 18.12.2012 року за № 001107.

За умовами вказаних договорів оренди землі орендна плата за користування належними позивачам земельними ділянками повинна була сплачуватися орендарем до 30 грудня щорічно в грошовій або натуральній формі та розмірі, що, як вже зазначалось, становить 3 відсотки від нормативної грошової оцінки земельних ділянок, з урахуванням коефіцієнту індексації 3,2 з правом її перегляду один раз на два роки за умов, передбачених договорами.

При цьому в п. 38 укладених між сторонами договорів, вони домовилися, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною узятих на себе обов'язків.

Позивачі належним чином виконали всі умови укладених ними зі СТОВ «Відродження» договорів, передавши належні їм земельні ділянки у користування відповідача для ведення товарного сільськогосподарського виробництва шляхом підписання відповідних Актів прийому-передачі.

Однак, орендар - відповідач СТОВ «Відродження» узяті на себе зобов'язання за укладеними між сторонами договорами оренди землі належним чином не виконує, зокрема, своєчасно не сплатив їм орендну плату за користування належними їм земельними ділянками за 2013-2014 роки.

Посилаючись на вказані обставини, позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та інші орендодавці в особі свого вповноваженого представника ОСОБА_9 просили суд на підставі ст.ст. 651, 785, 792 ЦК України, ст. 32 Закону України «Про оренду землі» достроково розірвати укладені між ними та відповідачем - СТОВ «Відродження» договори оренди належних їм земельних ділянок сільськогосподарського призначення та стягнути з відповідача на їх користь судові витрати, понесені кожним із них по справі.

У процесі розгляду справи судом по суті заявлених позовних вимог позивачі (всього 119 осіб), окрім ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, в особі свого вповноваженого представника - адвоката ОСОБА_10 подали до суду першої інстанції письмове клопотання про залишення їх позовних вимог до СТОВ «Відродження» без розгляду, про що Золочівським районним судом Харківської області було постановлено відповідну ухвалу від 07 вересня 2015 року.

Рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 18 вересня 2015 року позовні вимоги позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було задоволено в повному обсязі.

Розірвано укладений між позивачкою ОСОБА_2 та відповідачем СТОВ «Відродження» Договір оренди землі, зареєстрований у Відділі Держкомзему у Золочівському районі Харківської області 18.12.2012 року за № 001057, кадастровий номер ділянки: НОМЕР_1.

Розірвано укладений між позивачкою ОСОБА_3 та відповідачем СТОВ «Відродження» Договір оренди землі, зареєстрований у Відділі Держкомзему у Золочівському районі Харківської області 18.12.2012 року за № 001107, кадастровий номер ділянки: НОМЕР_2.

Розірвано укладені між позивачами ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та СТОВ «Відродження», кожним окремо, договори оренди землі (належних позивачам земельних ділянок).

При цьому судом першої інстанції вирішено й питання щодо розподілу судових витрат по справі.

Стягнуто з відповідача - СТОВ «Відродження» на користь кожного з позивачів, окремо, по 243,60 грн. сплаченого ними судового збору.

Не погодившись із таким рішенням районного суду, відповідач - СТОВ «Відродження» в апеляційній скарзі просив скасувати це судове рішення та ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити в задоволенні заявлених позивачами ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вимог за їх безпідставністю.

В обґрунтування своєї скарги відповідач - СТОВ «Відродження» посилався на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, та порушення судом норм матеріального й процесуального права, що призвело до неправильного вирішення цивільно-правового спору по суті заявлених позивачами вимог.

Зокрема, апелянт вказував на те, що суд першої інстанції приймаючи рішення у справі, послався на те, що орендар - СТОВ «Відродження» протягом 2012-2014 років не в повному обсязі сплачував позивачам орендну плату за користування належними їм земельними ділянками, що є підставою для розірвання укладених між ними договорів оренди землі.

Однак, при цьому суд першої інстанції не врахував тієї обставини, що на момент прийняття рішення по суті справі, СТОВ «Відродження», як орендар, повністю розрахувалося з усіма позивачами - орендодавцями по орендній платі за укладеними між ними договорами оренди землі за всі роки, тобто порушені права останніх були відновлені відповідачем самостійно на добровільних засадах, а відтак у позивачів вже не було підстав вимагати розірвання цих договорів, а у суду першої інстанції, відповідно, законних підстав для задоволення цих позовних вимог останніх.

У процесі апеляційного розгляду справи позивачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, кожний окремо, подали до апеляційного суду письмові заяви, підтримані їхнім вповноваженим представником, про відмову останніх від заявлених ними вимог та закриття провадження у справі в цій частині позовних вимог, оскільки відповідач - СТОВ «Відродження» добровільно виконав свої договірні зобов'язання за укладеними договорами оренди належних їм земельних ділянок, а відтак будь-яких претензій з цього приводу вони до нього не мають.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 02 лютого 2016 року заяви позивачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про відмову від заявленого ними позову до СТОВ «Відродження» були прийняті судом, у зв'язку з чим рішення суду першої інстанції, ухвалене по справі в частині, що стосувалось задоволення вимог указаних позивачів, було скасовано та провадження у цивільній справі в зазначеній частині позовних вимог було закрито на підставі ч. 1 ст. 310 ЦПК України.

У судовому засіданні представник відповідача - СТОВ «Відродження» підтримав свою апеляційну скаргу щодо незаконності рішення Золочівського районного суду Харківської області від 18 вересня 2015 року відносно задоволення вимог інших позивачів, що залишилися в судовому процесі, посилаючись на обставини, викладені в цій апеляційній скарзі, та на офіційні довідки Товариства щодо повного розрахунку з позивачами - орендодавцями по орендній платі до ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення у справі.

Представник позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, не заперечуючи самого факту повного розрахунку орендаря з останніми по орендній платі, між тим вказував на те, що ці розрахунки проведені відповідачем несвоєчасно, з запізненням, тобто з порушенням умов укладених між сторонами договорів оренди землі, а відтак рішення районного суду, ухвалене по справі, на його думку, є законним і обґрунтованим.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга відповідача - СТОВ «Відродження» підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущений строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте, в даному випадку ухвалене судом першої інстанції у справі рішення не відповідає зазначеним вимогам процесуального закону.

Задовольняючи заявлені позивачками ОСОБА_2 і ОСОБА_3 вимоги та розриваючи укладені між ними та відповідачем - СТОВ «Відродження» договори оренди землі, суд першої інстанції виходив із того, що орендар порушував свої зобов'язання щодо своєчасної виплати орендодавцям орендної плати за землю протягом 2012-2014 років, що є підставою для припинення цих договорів шляхом їх розірвання.

Однак, із такими висновками районного суду судова колегія погодитися не може, оскільки ці висновки в даному випадку є помилковими і такими, що не ґрунтується на законі.

За приписами ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. ст. 59, 60 того ж Кодексу доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

За приписами ст. 15 ЦК України, яка також кореспондується зі ст. 55 Конституції України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового інтересу.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути: припинення правовідношення.

При цьому слід зазначити, що в порядку цивільного судочинства підлягають захисту лише порушені, невизнані або оспорювані права.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Підстави для зміни або розірвання договору визначені законодавцем у ст. 651 ЦК України.

Відповідно до вказаної правової норми зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац другий частини другої статті 651 ЦК України).

Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Згідно ст. 653 ЦК України у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

У разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі» від 6 жовтня 1998 року № 161-XIV (далі: Закон № 161-XIV).

За змістом ст. 1 вказаного Закону оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Об'єктами оренди землі є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності (ст. 3 Закону № 161-XIV).

Відповідно до ст. 6 Закону № 161-XIV орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Згідно ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону № 161-XIV строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років.

За змістом ст.ст. 21, 22 Закону № 161-XIV, в редакції, що діяла на час виникнення між сторонами спірних правовідносин, орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди землі.

Орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах.

Сторони можуть передбачити в договорі оренди поєднання різних форм орендної плати.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Підстави для припинення права користування земельною ділянкою визначені законодавцем у ст. 141 Земельного кодексу України.

Зокрема, однією із підстав для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати (п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України).

При цьому зміст терміну "систематична несплата орендної плати", тобто надання чіткого та логічно аргументованого визначення цього поняття як однієї із суб'єктивних умов для розірвання договору оренди землі та припинення права землекористування, ані Земельний кодекс України, а ні Закон України «Про оренду землі» не містять, а тому виходячи з тлумачного словника О. Даля щодо визначення терміну «систематичність», слід дійти висновку, що цей термін означає регулярний, постійний, тобто такий, який увесь час повторюється процес, причому частота його повторення правового значення не має.

Як встановлено по справі, позивачка ОСОБА_2 на підставі відповідного Державного акту на право власності на землю серії Р2 № 782409 є власницею земельної ділянки сільськогосподарського призначення, площею 2,5600 га., кадастровий номер: НОМЕР_1 розташованої на території Удянської сільської ради Золочівського району Харківської області.

Інша позивачка - ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право власності на землю серії НОМЕР_3 є власницею земельної ділянки сільськогосподарського призначення, площею 5,6500 га., кадастровий номер: НОМЕР_2 09, розташованої на території тієї ж сільської ради.

Наведені обставини сторонами цивільно-правового спору визнаються й не заперечуються.

18 грудня 2012 року між позивачкою ОСОБА_2, як орендодавцем, та відповідачем СТОВ «Відродження», як орендарем, було укладено договір оренди землі строком на 10 років, згідно якого вона передала, а орендар прийняв в платне користування належну їй земельну ділянку площею 2,5600 га., кадастровий номер: НОМЕР_1 нормативна грошова оцінка якої станом на 01.01.2012 року з урахуванням коефіцієнту індексації 3,2 складала 68 975,68 грн., для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з виплатою орендної плати в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а саме - 2 069,27 грн.

Зазначений договір оренди землі зареєстровано у Відділі Держкомзему у Золочівському районі Харківської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено відповідний запис від 18.12.2012 року за № 001057 (т. 4 а.с. 1-2, 3, 4, 5).

18 грудня 2012 року між позивачкою ОСОБА_3, як орендодавцем, та відповідачем СТОВ «Відродження», як орендарем, також було укладено договір оренди землі строком на 10 років, згідно якого вона передала, а орендар прийняв у платне користування належну їй земельну ділянку площею 5,6500 га., кадастровий номер: НОМЕР_2, нормативна грошова оцінка якої станом на 01.01.2012 року з урахуванням коефіцієнту індексації 3,2 складала 137 951,36 грн., для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з виплатою орендної плати в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а саме - 4 138,54 грн.

Вказаний договір оренди землі зареєстровано у Відділі Держкомзему у Золочівському районі Харківської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено відповідний запис від 18.12.2012 року за № 001107 (т. 5 а.с. 48-49, 50, 51).

За умовами п.п. 9, 11 зазначених договорів оренди землі орендна плата за користування належними позивачам земельними ділянками повинна була сплачуватися орендарем у натуральній та/або грошовій формі до 30 грудня щорічно.

При цьому в п. 38 укладених між сторонами договорів оренди землі, останні домовилися, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором, а також з інших підстав, визначених законом, тобто й у разі систематичної несплати орендної плати.

Як убачається з узагальненої картки розрахунків по орендній платі з позивачкою - орендодавцем ОСОБА_3, наданих відповідачем - СТОВ «Відродження» до суду апеляційної інстанції, орендна плата за користування відповідачем належною їй земельною ділянкою сільськогосподарського призначення за 2013, 2014 роки була виплачена останній у межах передбаченого умовами укладеного між сторонами договору оренди землі строку, тобто не пізніше 30 грудня кожного поточного року в повному обсязі в натуральній формі - зерновими культурами (пшениця, ячмінь, кукурудза), розмір якої з урахуванням відповідних податків, які підлягали обов'язковому утриманню з отриманого доходу, та існуючого дебетового сальдо склав: за 2013 рік - 4 138 грн. 28 коп., за 2014 рік - 4 138 грн. 78 коп.

Наведена в зазначеній картці розрахунків по орендній платі з позивачкою ОСОБА_3 інформація відповідає наявним у матеріалах цивільної справи письмовим доказам: видатковим накладним на отримання позивачкою ОСОБА_11 від орендаря - СТОВ «Відродження» сільськогосподарської продукції у рахунок орендної плати за землю, які були предметом дослідження районним судом при розгляді справи по суті (т. 9 а.с. 91, 92, 93, т. 10 а.с. 5, 6).

Згідно узагальненої картки розрахунків по орендній платі з позивачкою - орендодавцем ОСОБА_2, орендна плата за користування відповідачем належною їй земельною ділянкою сільськогосподарського призначення за 2013 рік була виплачена останній протягом цього року в натуральній формі - зерновими культурами (пшениця, ячмінь, кукурудза) та склала 1 957 грн. 39 коп., тобто дійсно мала місце її часткова недоплата в сумі 111 грн. 88 коп. (т. 8 а.с. 160, 161, 162, 163).

За 2014 рік з боку відповідача СТОВ «Відродження» також мала місце недоплата позивачці ОСОБА_2 відповідної суми орендної плати за користування належною їй земельною ділянкою сільськогосподарського призначення (т. 9 а.с. 239), проте вся заборгованість з виплати належної останній орендної плати була погашена орендарем 17 вересня 2015 року, тобто порушені права позивачки щодо отримання в повному обсязі орендної плати за користування належною їй земельною ділянкою, яка знаходиться в межах цілісного земельного масиву, що використовується орендарем для здійснення раціональної господарської діяльності - ведення сільськогосподарського товарного виробництва, та фактично не може бути відокремлена на місцевості для самостійного використання її власницею чи передачі в оренду іншій особі, були добровільно відновлені відповідачем до прийняття судом першої інстанції оскаржуваного рішення у справі, та станом на 30.12.2015 року має місце навіть позитивне дебетове сальдо (переплата) з виплати позивачці ОСОБА_2 орендної плати в розмірі 184 грн. 20 коп.

Таким чином, доводи позивачки ОСОБА_3 та її вповноваженого представника щодо невиконання орендарем - СТОВ «Відродження» узятих на себе договірних зобов'язань стосовно своєчасної виплати останній орендної плати за користування належною тій земельною ділянкою сільськогосподарського призначення за 2013 - 2014 роки не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи, а порушення відповідачем своїх договірних зобов'язань щодо своєчасної та в повному обсязі виплати орендної плати позивачці ОСОБА_2 за своїм правовим значенням не є істотними в розумінні ч. 2 ст. 651 ЦК України та не свідчать про наявність передбачених п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підстав (систематична несплата орендної плати) для дострокового розірвання укладеного між сторонами договору оренди землі, тим більше, що вказані незначні порушення прав позивачки ОСОБА_2 - недоплата орендної плати, були усунуті відповідачем самостійно та добровільно без судового втручання.

Однак, суд першої інстанції, приймаючи рішення у справі, на зазначене належної уваги не звернув, а вдавшись до оцінки виконання відповідачем - СТОВ «Відродження» узятих на себе договірних зобов'язань щодо виплати позивачкам ОСОБА_3 та ОСОБА_2 орендної плати ще й за 2012 рік, що взагалі виходить за межі заявленого ними позову, безпідставно задовольнив позовні вимоги останніх, достроково розірвавши укладені між сторонами договори оренди землі.

За таких обставин, враховуючи наведене вище, рішення Золочівського районного суду Харківської області від 18 вересня 2015 року, ухвалене по справі, не може бути визнане законним, обґрунтованим, а тим паче справедливим, у зв'язку з чим судова колегія вважає за необхідне на підставі п.п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України скасувати це судове рішення та ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити в задоволенні заявлених позивачами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вимог за їх безпідставністю.

Таким чином, з огляду на викладене та керуючись ст. ст. 11, 15, 16, 626, 627, 628, 651 ЦК України, ст. 141 ЗК України, ст.ст. 1, 3, 6, 13, 19, 21, 22, 24, 25, 32 Закону України «Про оренду землі», ст.ст. 1, 3, 4, 10, 11, 58, 59, 60, 213, 214, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Відродження» - задовольнити.

Рішення Золочівського районного суду Харківської області від 18 вересня 2015 року - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Відродження» про дострокове розірвання укладених між ними договорів оренди землі, - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає чинності негайно, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня його проголошення.

Головуючий:

Судді: