АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Міхеєвої В.Ю.

суддів Свистунової О.В., Ремеза В.А.

за участю секретаря Синенка Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу Павлоградського медичного училища, заснованого на спільній власності територіальних громад, сіл, селищ, міст Дніпропетровської області

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2016 року по справі

за позовом ОСОБА_2 до Павлоградського медичного училища, заснованого на спільній власності територіальних громад, сіл, селищ, міст Дніпропетровської області про стягнення заборгованості з виплати соціальної стипендії,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до Павлоградського медичного училища, заснованого на спільній власності територіальних громад, сіл, селищ, міст Дніпропетровської області про стягнення заборгованості з виплати соціальної стипендії (далі - Павлоградське медичне училище, навчальний заклад).

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що він є студентом Павлоградського медичного училища та як син шахтаря зі стажем підземних робіт більше 15 років має право на отримання стипендії у розмірі прожиткового мінімуму, встановленому для працездатних осіб, але фактично з вересня 2014 року по листопад 2015 року навчальний заклад виплатив лише академічну стипендію за успішне навчання, значно меншу за прожитковий мінімум, встановлений для працездатних осіб.

Вважаючи такі дії відповідача неправомірними, ОСОБА_2 просив стягнути з відповідача недоплачену соціальну стипендію за період з вересня 2014 року по листопад 2015 року, зобов'язати відповідача виплачувати йому стипендію у розмірі прожиткового мінімуму, встановленому законом для працездатних осіб, починаючи з грудня 2015 року і до закінчення ним навчання, тобто до 30 червня 2017 року, покласти на відповідача судові витрати.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволені.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що наказом № 91-с від 11 серпня 2014 року ОСОБА_2 зарахований поза конкурсом до складу учнів Павлоградського медичного училища, заснованого на спільній власності територіальних громад, сіл, селищ, міст Дніпропетровської області як особа, батько якої мав стаж підземної роботи не менше 15 років, з терміном навчання з 01 вересня 2014 року по 30 червня 2018 року з денною бюджетною формою навчання (а.с. 10, 11).

З довідок про доходи ОСОБА_2 за період з вересня 2014 року по листопад 2015 року убачається, що йому нарахована стипендія у загальному розмірі 8471 грн. (а.с.12-13).

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованість відповідача перед ОСОБА_2 по виплаті стипендії за період з вересня 2014 року по листопад 2015 року включно становить 10279 грн.

Зазначений розрахунок відповідачем не спростований та не суперечить довідкам про доходи.

Стягуючи з відповідача на користь позивача заборгованість по виплаті стипендії за період з 01 вересня 2014 року по 30 листопада 2015 року, суд першої інстанції, дослідивши докази й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, обґрунтовано виходив із того, що відповідно до ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» ОСОБА_2 належить до категорії учнів, які є дітьми шахтарів, і має право на отримання стипендії у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, але фактично відповідачем йому виплачувалась стипендія, нижче за вказаний розмір.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним, відповідає встановленим обставинам та ґрунтується на матеріалах справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що відсутність бюджетного фінансування позбавляє можливості виплачувати вказані стипендії, колегія суддів відхиляє, оскільки вони суперечать висновкам Європейського суду з прав людини, викладеним у рішенні в справі «Кечко проти України», згідно з якими, реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена в залежність від бюджетних асигнувань.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зокрема, приписів ст. 51 Закону України «Про освіту» є безпідставними.

Відповідно до ст. 51 Закону України «Про освіту», студенти мають гарантоване державою право на забезпечення стипендіями у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Положеннями ч.ч. 2,5 ст. 62 ЗУ «Про вищу освіту» встановлено право осіб, які навчаються у вищих навчальних закладах за денною формою навчання за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів, на отримання стипендій у встановленому законодавством порядку. Розмір академічної та соціальної стипендій, порядок їх призначення і виплати встановлюються Кабінетом Міністрів України.

За нормою ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» шахтарі, які мають стаж підземної роботи не менш як три роки, а також протягом трьох років після здобуття загальної середньої освіти особи, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років або які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві чи стали інвалідами І або II групи, зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.10 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» Закони України та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, до приведення їх у відповідність із цим Законом діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Чинним Порядком призначення і виплати стипендії, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 882 від 12 липня 2004 року «Питання стипендіального забезпечення» (далі - постанова КМУ № 882 від 12 липня 2004 року), окремо не передбачена виплата соціальних чи академічних стипендій особам, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років, у тому числі і у підвищеному розмірі.

До цього нормативного акту неодноразово вносились зміни та доповнення, однак у відповідність до Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» на теперішній час він не приведений.

Положеннями ст. 8 Конституції України встановлено, що Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Згідно ч.4 ст. 8 ЦПК України у разі невідповідності правового акта закону України або міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує акт законодавства, який має вищу юридичну силу.

Закон України «Про підвищення престижності шахтарської праці» має вищу юридичну силу ніж Постанова КМУ № 882 від 12 липня 2004 року. Не внесення відповідних змін до зазначеної Постанови КМУ не може порушувати право позивача на отримання стипендії у розмірі, встановленому Законом.

Крім того, колегія суддів зауважує, що ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» є спеціальною нормою, що визначає коло осіб, яким призначається спеціальна стипендія та встановлює розмір такої стипендії, в той час, як ч. 5 ст. 62 Закону України «Про вищу освіту» є загальною нормою і регулює загальні відносини, пов'язані з реалізацією права на стипендію.

Отже, вказані норми не суперечать одна одній і не конкурують між собою.

Ч.3 ст. 2 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

На день ухвалення судового рішення дія ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» не зупинена та стаття не виключена із Закону, тому, враховуючи право позивача на матеріальний інтерес, захищене статтею 1 Протоколу N 1 до Ковенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_2 має право на призначення стипендії у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Розглядаючи справу відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, та виходячи з положень ч.1 ст. 3 ЦПК України, колегія суддів вважає, що вимоги позивача про зобов'язання Павлоградського медичного училища, заснованого на спільній власності територіальних громад, сіл, селищ, міст Дніпропетровської області виплачувати стипендію в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, починаючи з грудня 2015 року і до закінчення ним навчання, тобто до 30 червня 2017 року, є передчасними, оскільки захист судом права на майбутнє діючим законодавством не передбачений.

Крім того, судове рішення є наслідком чинного правового регулювання. Воно не може обмежувати законодавчий орган в майбутньому змінювати правове регулювання суспільних відносин.

Враховуючи наведене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду в частині зобов'язання Павлоградського медичного училища, заснованого на спільній власності територіальних громад, сіл, селищ, міст Дніпропетровської області виплачувати ОСОБА_2 стипендію у відповідності до ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» у розмірі прожиткового мінімуму, встановленому законом для працездатних осіб, починаючи з грудня 2015 року і до закінчення ним навчання, тобто до 30 червня 2017 року, з урахуванням раніше виплачених сум не може залишатися в силі і, на підставі ст.309 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

В іншій частині рішення суду відповідає вимогам матеріального і процесуального права, тому підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Павлоградського медичного училища, заснованого на спільній власності територіальних громад, сіл, селищ, міст Дніпропетровської області задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2016 року в частині зобов'язання Павлоградського медичного училища, заснованого на спільній власності територіальних громад, сіл, селищ, міст Дніпропетровської області виплачувати ОСОБА_2 стипендію у відповідності до ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» у розмірі прожиткового мінімуму, встановленому законом для працездатних осіб, починаючи з грудня 2015 року і до закінчення ним навчання, тобто до 30 червня 2017 року, з урахуванням раніше виплачених сум, скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Павлоградського медичного училища, заснованого на спільній власності територіальних громад, сіл, селищ, міст Дніпропетровської області про зобов'язання виплачувати стипендію у відповідності до ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» у розмірі прожиткового мінімуму, встановленому законом для працездатних осіб, починаючи з грудня 2015 року і до закінчення ОСОБА_2 навчання, тобто до 30 червня 2017 року, відмовити.

В іншій частині рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2016 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді