АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Винту Ю.М., Половінкіна Н.Ю.

секретар Чубрей І.І.

за участю: ОСОБА_1, ОСОБА_2, які діють в інтересах ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» про визнання недійсним кредитного договору за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 26 січня 2016 року,

встановила:

В листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом.

Просив визнати недійсними додаткові угоди №12 від 12 січня 2011 року №13 від 27 червня 2012 року до договору кредитної лінії від 28 квітня 2006 року, укладені між ОСОБА_4 та публічним акціонерним товариством комерційний банк «Надра» (далі ПАТ КБ «Надра»).

Посилався на те, що 28 квітня 2006 року сторони уклали договір кредитної лінії, згідно умов якого позивач отримав кредит в сумі 148 000 доларів США на період до 27 квітня 2011 року та щомісячною сплатою 15 відсотків річних.

12 січня 2011 року та 27 червня 2012 року сторони уклали додаткові угоди №12 та №13 до договору кредитної лінії від 28 квітня 2006 року.

Посилався на те, що банком під час укладення додаткових угод до договору кредитної лінії не було надано інформацію в письмовій формі про сукупну вартість кредиту, процентну ставку за договором, порядок погашення заборгованості.

Умови кредитного договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків на погіршення становища споживча.

Рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 26 січня 2016 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Посилається на те, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що в разі незгоди з окремими його положеннями, будь-яка із сторін договору має повне право запропонувати іншій стороні доповнити чи змінити ці положення, які на його думку можуть обмежувати його права, і при досягненні взаємної згоди внести зміни та доповнення до кредитного договору. Даним правом позивач не скористався.

Умови договору кредитної лінії та вся необхідна інформація про порядок отримання кредиту, використання та обслуговування в повному об'ємі викладена в тексті кредитного договору з чим позивач погодився, особисто підписавши кожну сторінку даного договору та ряду додаткових договорів з яких видно сукупну вартість належного до повернення кредиту разом з відсотками за його користування.

Згода на умови договору кредитної лінії та ряду додаткових угод підтверджується отриманням коштів та погашенням кредиту.

З положень кредитного договору вбачається, що сторонами дотримано в повному обсязі вимог цивільного законодавства щодо предмету договору, його ціни, строку повернення кредиту, розміру відсотків, письмової форми.

Позивач звернувся до суду з позовом після спливу позовної давності.

З такими висновками суду першої інстанції повністю погодитись не можна.

Так, відповідно до частини 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно частини 2 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-XII перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про:

1) особу та місцезнаходження кредитодавця;

2) кредитні умови, зокрема:

а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений;

б) форми його забезпечення;

в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача;

г) тип відсоткової ставки;

ґ) суму, на яку кредит може бути виданий;

д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з

оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо);

е) строк, на який кредит може бути одержаний;

є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги;

ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови;

з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка

є необхідною, ким вона здійснюється;

и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію;

і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Згідно пункту 3.1. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженими постановою правління Національного Банк України від 10 травня 2007 року, N 168 банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначивши таке:

значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку;

перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо;

перелік і розмір інших фінансових зобов'язань споживача, які виникають на користь третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами кредитного договору (страхові платежі під час страхування предмета застави, життя та працездатності споживача, розмір зборів до Пенсійного фонду України, комісії під час купівлі-продажу іноземної валюти для погашення кредиту та процентів за користування ним, біржові збори, послуги реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).

В пункті 11 Постанови № 14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" визначено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, а за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. При встановленні фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 214 ЦПК України суд ухвалюючи рішення повинен вирішити такі питання:

- чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

- які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи 28 квітня 2006 року сторони уклали договір кредитної лінії (а.с.9).

Відповідно до додаткової угоди № 6 від 13 березня 2007 року до договору кредитної лінії від 28 квітня 2006 року позивачу було надано банком кредитні кошти в сумі 65500 доларів США.

Відповідно до додаткової угоди № 7 від 31 травня 2007 року до договору кредитної лінії від 28 квітня 2006 року позивачу було надано банком кредитні кошти в сумі 48000 доларів США.

Згідно додаткової угоди № 8 від 30 листопада 2007 року до договору кредитної лінії від 28 квітня 2006 року позивачу було надано банком кредитні кошти в сумі 48000 доларів США.

12 січня 2011 року сторони уклали додаткову угоду №12 до договору кредитної лінії від 28 квітня 2006 року (а.с.10-17).

27 червня 2012 року сторони уклали додаткову угоду №13 до договору кредитної лінії від 28 квітня 2006 року (а.с.21).

Колегія суддів вважає правильним висновок суду про те, що умови договору кредитної лінії та вся необхідна інформація про порядок отримання кредиту, використання та обслуговування в повному об'ємі викладена в тексті кредитного договору з чим позивач погодився, особисто підписавши кожну сторінку даного договору та оспорюваних додаткових договорів. В кредитному договорі визначена сукупну вартість належного до повернення кредиту та відсоткова ставка за користування кредитними коштами.

Однак, ухвалюючи рішення у справі суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

Так, в пункті 11 Постанови № 14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" роз'яснено наступне:

встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з

цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено

стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім

випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для

цього.

Отже, суд може відмовити в позові з підстав пропуску позивачем строку позовної давності тільки в тому разі коло встановить , що позов є доведеним.

З мотивувальної частини оскаржуваного рішення вбачається, що суд відмовив в позові у зв'язку з безпідставністю позову та у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Враховуючи обставини наведені вище, рішення суду першої інстанції слід змінити, виключивши з його мотивувальної частини посилання на ту обставину, що в позові слід відмовити у зв'язку з зверненням ОСОБА_4 до суду з позовом після спливу позовної давності.

В решті рішення слід залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Зокрема помилковими є доводи скарги про те, що суд першої інстанції не дав правовий аналіз умов додаткових угод, які оспорюють ся.

З мотивувальної частини рішення вбачається, що суд дав оцінку змісту вищевказаних угод.

Суд також бере до уваги, що договір кредитної лінії від 28 квітня 2006 року та додаткові угоди до нього №6, №7, №8 за 2007 рік, відповідно до яких позивач отримав кредитні кошти від банку, є дійсними, підписані сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. ОСОБА_4 на момент укладення договорів не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому тривалий час виконував їх умови.

Саме під час укладення цих угод позивачу надавалась вся необхідна інформація про умови договору.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 26 січня 2016 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення посилання на ту обставину, що в позові слід відмовити у зв'язку з зверненням ОСОБА_4 до суду з позовом після спливу позовної давності.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту його вступу в законну силу.

Головуючий

Судді: