Номер провадження 2/754/717/16
Справа №754/4786/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

04 березня 2016 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді : Галась І.А.

при секретарі Фацул М., Ленській Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що після смерті її брата ОСОБА_3, який проживав за адресою: АДРЕСА_1, відкрилась спадщина на: 75/600 частки квартири АДРЕСА_1 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 18 грудня 2012 року; 1/3 частки гаражного боксу АДРЕСА_2 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 18 грудня 2012 року; 1/3 частки земельної ділянки НОМЕР_2 площею 0,0640га (кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення - ведення колективного садівництва), що розташована в АДРЕСА_3 Зазначає, що є спадкоємцем другої черги після смерті її брата. В передбачений законом шестимісячний строк після смерті брата звернулася до Десятої нотаріальної контори м. Києва із заявою про прийняття спадщини і була заведена спадкова справа №56924067 у спадковому реєстрі. Зазначає, що мала всі підстави для прийняття спадщини після смерті брата, оскільки поряд з ним крім неї не було близьких людей, які б надавали йому допомогу. Померлий розлучився із своєю дружиною, ОСОБА_4 приблизно у 1991 році, коли сину було п'ять років. З цього часу його колишня дружина та син стали проживати окремо, ніколи не цікавилися життям та здоров'ям свого батька. Брат проживав в квартирі разом з матір'ю, яка померла в 2012р. В 2011р. брату згідно довідки МСЕК була встановлена 11 група інвалідності загального захворювання: туберкульоз легенів та з цього часу його стан здоров'я почав погіршуватися: почали пухнути ноги, тяжко пересувався по квартирі, на вулицю не виходив. Брат потребував постійного стороннього догляду, і окрім неї йому ніхто не допомагав. Позивачка купувала ліки, продукти, готувала їжу, прибирала в квартирі. Після його смерті займалася похованням, відповідач не з'явився на похоронах батька. На підставі викладеного позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просить суд ухвалити рішення про усунення ОСОБА_2 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

В судовому засіданні позивач та її представник повністю підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити в повному обсязі, а саме усунути відповідача ОСОБА_2 від права на спадкування за законом на спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав в повному обсязі, просив суд у його задоволенні відмовити, зазначив, що відповідач з малих літ не проживав однією сім'єю з своїм батьком - ОСОБА_3, однак викладене в позові не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_5 хоч і проживав багато років у селі Новосілки Макарівського району Київської області, проте поважав свого батька та спілкувався з ним, у них були нормальні чоловічі, товариські стосунки, вони поздоровляли один одного зі святами та днями народження, іноді ОСОБА_5 приїздив до свого батька в м. Київ, а в більшості випадків передавав гостинці та подарунки через свою матір ОСОБА_6, оскільки вона працює в м. Києві і їй було територіально зручно здійснювати візити до свого колишнього чоловіка за проханням сина. Твердження позивача стосовно того, що ОСОБА_3 потребував стороннього догляду у зв'язку з тим, що не міг навіть вийти на вулицю не відповідає дійсності. Так, померлий був інвалідом ІІ групи і мав захворювання «туберкульоз легенів», однак це хоч і обтяжувало його життя, проте він виходив на вулицю, ходив сам до магазину. Представник відповідача зазначив, що позивачем не доведено ухилення відповідачем від надання спадкодавцеві допомоги та не доведено перебування спадкодавця в безпорадному стані, а відтак підстави для задоволення позову відсутні.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням зібрані по справі письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не є доведеними та не підлягають задоволенню судом з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_3 у віці 52 років, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3, виданим 01 серпня 2014 року Відділом реєстрації смерті у м. Києві, причина смерті - туберкульоз легенів. (а.с.145, 146).

Відповідно до ч. 1 ст.202 Сімейного кодексу України, повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Згідно ч. 1 ст. 172 СК України дитина, повнолітні дочка, син зобов'язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу.

Відповідно до ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу.

Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Як вбачається з копії свідоцтва про народження Серії НОМЕР_4, виданого 15 серпня 1986 року Дніпровським о/ЗАГС, відповідач ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 року, батьками зазначені ОСОБА_3 та ОСОБА_4. (а.с.154)

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_5, виданого 12 квітня 1962 року Дарницьким бюро ЗАГС, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 року, батьками зазначені ОСОБА_5 та ОСОБА_8. (а.с.147)

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 виданого 09 жовтня 1958 року міським бюро ЗАГС м. Чернігів, ОСОБА_9 (після реєстрації шлюбу змінила прізвище на «ОСОБА_9») народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 року, батьками зазначені ОСОБА_5 та ОСОБА_8. (а.с.146, 147)

Таким чином, позивачка по справі ОСОБА_1 є сестрою, а відповідач ОСОБА_2 є сином померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3.

Як вбачається з інформаційної довідки КВ-2014 №87664 від 13.01.2015 року виданої Київським міським БТІ та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, згідно з даними Бюро 75/200 частин квартири АДРЕСА_1 на праві власності зареєстровано за померлим ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації державного житлофонду управління житлово-комунального господарства Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації 15.10.2010 року, розпорядження №495; 75/600 частин вищевказаної квартири - на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 10-ю Київською держнотконторою 18.12.2012р., №4-178. (а.с.155-157)

Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 18.12.2012р. державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_10, зареєстрованого в реєстрі за №4-179, 1/3 частки гаражного боксу АДРЕСА_2 належить на праві власності померлому ОСОБА_3 (а.с.159)

Як вбачається з копії спадкової справи померлого ОСОБА_3, його сестра - ОСОБА_1 та син - ОСОБА_2 звернулися до Десятої Київської державної нотаріальної контори з відповідними заявами про прийняття спадщина після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.145, 153)

Як пояснила в судовому засіданні позивачка, з 1984 року в квартирі АДРЕСА_1 проживали її брат ОСОБА_3 та мати. У 2010р. мати звернулася до неї за допомогою щоб забрати ОСОБА_3 з дачі, восени його забрали з дачі. В 2011р. після рентгену виявилося, що у ОСОБА_3 туберкульоз. В квітні 2011 р. брат відмовився лягти на лікування та погодився отримувати лікування на денному стаціонарі. На початку травня 2011р. брату стало погано, він перебував в диспансері до вересня 2011р. Позивачка зазначила, що вона привозила йому 1-2 рази на тиждень ліки, їжу, допомагала одягом. Її брат отримав 2 групу інвалідності та почав жити з матір'ю. ІНФОРМАЦІЯ_5 р. мати померла та брат почав жити сам. Прибиранням, їжею займалася позвачка, її брат дав доручення на оформлення спадщини за свої гроші. Також відповідач будь-якої участі у похованні батька не брав, на похованні присутнім не був. Крім того, пояснила, що відповідач зі своєю матір'ю з померлим ніколи не спілкувались.

Представник відповідача - ОСОБА_7 в судовому засіданні зазначив, що викладене позивачем та її представником не відповідає фактичним обставинам, пояснив, що відповідач з батьком спілкувався по телефону, бачився не часто, один раз на 3-6 місяців. Крім того, він не вважав, що за батьком потрібен був постійний, щоденний догляд, оскільки останній у безпорадному стані не перебував та міг самостійно себе обслуговувати. На похованні відповідач не був присутнім з зв'язку з тим, що на той час він знаходився у відрядженні у Криму. Відносини у відповідача з померлим були добрими, за допомогою ОСОБА_3 до сина не звертався.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснив, що він працював разом з позивачкою, від неї чув розмови про хворобу брата, декілька разів підвозив її до лікарні, інколи бачив, як позивачка купувала ліки. Особисто померлого ОСОБА_3 не знав.

Свідок ОСОБА_13, яка була сусідкою померлого по квартирі, в судовому засіданні пояснила, що відвідувала ОСОБА_3 з Лєною (позивачем по справі) після смерті їхньої матері приблизно раз на 3 місяці, зазначила, що на її погляд ОСОБА_3 був поганому стані, йому було важко ходити.

Свідок ОСОБА_14, в судовому засіданні пояснила, що особисто була знайома з померлим ОСОБА_3, оскільки була його сусідкою по квартирі протягом останніх 14 років, знала також ОСОБА_15 (мати ОСОБА_16), пояснила, що надавала допомогу ОСОБА_3, а саме: купувала хліб, молоко, інші продукти харчування. Зазначила, що ОСОБА_3 був хворий на туберкульоз, задихався. Вона не бачила, що він ходив куди-небудь, спілкувалась з ним у коридорі. Бачила його сестру ОСОБА_9, яка допомагала брату. Сина ОСОБА_16 та колишню дружину не бачила та розмов про них від ОСОБА_3 не чула. Про конфлікти ОСОБА_3 з сином та колишньою дружиною їй не відомо.

Допитана в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_17 пояснила, що є хрещеною матір'ю відповідача, з померлим ОСОБА_3 у неї були добрі та дружні стосунки. Зі слів померлого їй відомо, що у ОСОБА_3 з сестрою (позивачем по справі) склалися неприязні стосунки, він мав бажання прописати в квартирі сина, однак не міг цього зробити в зв'язку з тим, що сестра забрала документи. ОСОБА_11 говорив, що хотів повторно одружитися з ОСОБА_4 (колишньою дружиною, матір'ю відповідача). Пояснила, що декілька разів бувала у гостях у ОСОБА_11, один раз бачила там квартирантку, також чула, що ОСОБА_11 казав, що сестра повинна привезти гроші за оренду гаражу.

Допитана в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_6, яка є матір'ю відповідача та колишньою дружиною померлого, пояснила, що при житті матері ОСОБА_16 часто приїжджала в гості, привозила продукти, давала гроші на сплату заборгованості по квартирі за комунальні послуги. Зазначає, що періодично навідувала ОСОБА_11, привозила йому продукти харчування, ліки. Зокрема, відвідувала його 2 рази весною, привозила продукти, гроші, останній раз була у нього влітку. Відносини між сином та батьком були нормальні. Вона з сином розповідали ОСОБА_11 про онуку, однак її не привозили в зв'язку з тим, що дитина маленька, а ОСОБА_11 хворів. На її погляд ОСОБА_11, не дивлячись на свою хворобу, міг себе самостійно обслуговувати, пересувався сам, ходив до магазину, аптеки, міліції та не вважає його таким, що перебував у безпорадному стані та потребував постійного стороннього догляду. Син ОСОБА_18 не був присутній на похоронах батька так як на той час перебував у відрядженні в Криму.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні пояснив, що був сусідом померлого, бачив сина померлого - ОСОБА_2 та його матір, які приїжджали до ОСОБА_11. Зазначив, що ходити ОСОБА_11 було важко, однак він міг самостійно пересуватися. Як йому було відомо із спілкування з померлим, останній здавав в найм кімнату, але не довго, не більше місяця. Тамара (колишня дружина ОСОБА_11) з сином проживали за містом, адреси точно не знає. Особисто він допомагав купувати ОСОБА_11 ліки та продукти. Також бачив, що позивачка теж приходила до квартири ОСОБА_11.

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні пояснив, що був сусідом ОСОБА_11, на його погляд останній не був у безпорадному стані, зі слів померлого йому відомо, що він ходив до магазину та аптеки, а у крайньому випадку міг звернутися за допомогою до сусідів.

Допитаний у якості свідка ОСОБА_21, в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_11 був його хрещеним, пояснив, що періодично спілкувався з ОСОБА_11 по телефону, померлий ніколи погано про свого сина ОСОБА_18 не відзивався та не просив про надання будь-якої допомоги, зі слів ОСОБА_11 йому відомо, що його син навідував його. Свідок зазначив, що приблизно більше ніж 10 років не бачився зі своїм хрещеним. Особисто він був присутнім по похованні ОСОБА_11, додатково вказав, що до смерті батька ОСОБА_18 виїхав у відрядження до Криму, в зв'язку з чим не міг бути присутнім на похоронах.

Частиною 5 статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялась від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Постановою Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Крім того, відповідно до положень п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за №7 «Про судову практику у справах про спадкування», вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у ч. 2 ст. 1259 ЦК України. Подана позивачем позовна заява не містить в собі такої позовної вимоги.

Відповідно до вимог ч.3 ст.10, ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи зі змісту вищенаведених норм діючого законодавства, позивач повинен був довести в судовому засіданні факт перебування ОСОБА_3 у безпорадному стані, а також факт ухилення відповідача від обов"язку щодо надання допомоги спадкодавцю.

Однак протягом судового розгляду позивачем не доведено належними доказами обставини, якими обґрунтовуються заявлені вимоги та підстави усунення від права на спадкування, а саме знаходження спадкодавця, у безпорадному стані та потребування ним сторонньої допомоги, а також не надано достатньо доказів, які б свідчили про те, що відповідач ухилявся від надання допомоги своєму батьку.

Суд не приймає як доказ в обґрунтування заявлених вимог позивача показання допитаних в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 та як доказ в обґрунтування заявлених заперечень відповідача показання допитаних у судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_17, ОСОБА_6, ОСОБА_20, ОСОБА_21 з тих підстав, що зазначені особи надали суду суперечливі свідчення та висловили свої міркування щодо відносин між сторонами по справі та померлим, що суд розцінює як особисті припущення вищезазначених свідків.

Дослідивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не надано достатньо доказів, які б свідчили про те, що відповідач ухилявся від надання допомоги їх батьку, який через похилий вік та тяжкі хвороби був у безпорадному стані, а відтак відмовляє ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 11, 15, 59, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя