Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЮровської Г.В.,
суддів: Леванчука А.О., Нагорняка В.А.,Мазур Л.М., Писаної Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 15 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Ощадбанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії від 06 липня 2007 року № 136-07, яка станом на 13 лютого 2014 року становить 124 181,28 дол. США, що складає 1 061 836,87 грн, з яких: 69 300,00 дол. США (592 563,51 грн) - заборгованість за кредитом (станом на 13 січня 2014 року); 38 115,82 дол. США (325 916,94 грн) - заборгованість за процентами (за період з 01 березня 2009 року по 28 серпня 2013 року); 16 765,46 дол. США (143 356,42 грн) - пеня за порушення зобов'язань з повернення основної суми кредиту та своєчасній сплаті відсотків за користування кредитом (за період з 12 лютого 2013 року по 12 лютого 2014 року).

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 15 квітня 2015 року, позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ПАТ «Ощадбанк» заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії від 06 липня 2007 року № 136-07 у загальному розмірі 124 181,28 дол. США, що складає 1 061 836,87 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що 06 липня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Ощадбанк», та ОСОБА_6 було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 136-07. За цим договором банк зобов'язався надати позичальнику кредит у розмірі 69 300 дол. США на споживчі потреби з лімітом кредитування протягом 24 місяців, на умовах щомісячної сплати процентів за користування кредитом у розмірі 12,5 %, з кінцевим терміном повернення кредиту - 05 липня 2017 року.

Зобов'язання за вказаним договором було забезпечено наступними договорами :

- іпотечним договором від 06 липня 2007 року № 136-07/01, укладеним між позивачем та ОСОБА_8, посвідченим приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В., за яким іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок з прибудовами та належними до нього надвірними будівлями (б-сарай, Б-літня кухня, Г-погріб, Ж-сарай, 3-сарай, К-навіс, 1-3, 5 - огорожа, 4 - водоколонка) по АДРЕСА_1;

- іпотечним договором від 16 грудня 2009 року № 136-07/02, укладеним між позивачем та ОСОБА_8, посвідченим приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Плахою Т.І., за яким іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: земельну ділянку, яка знаходиться по АДРЕСА_1, площею 580 кв. м з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд;

- договором поруки від 06 липня 2007 року № 136-07/02, укладеним між позивачем, ОСОБА_6 та поручителем ОСОБА_7, за умовами якого останній зобов'язався перед позивачем відповідати солідарно у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язання за кредитним договором, а також, додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому.

Факт отримання відповідачем ОСОБА_6 кредитних коштів у повному обсязі відповідно до умов договору підтверджується видатковими касовими ордерами від 11 липня 2007 року № 577108_001 на суму 10 тис. дол. США та від 13 липня 2007 року № 602921_001 на суму 59 300 дол. США та не заперечується сторонами.

Із матеріалів справи вбачається, що в обґрунтування позовних вимог банк вказував, що взяті на себе зобов'язання позичальник належним чином не виконав, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість у загальному розмірі 83 812,38 дол. США, що складає 669 912,35 грн.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 травня 2013 року, яке набрало законної сили, задоволено вимоги ПАТ «Ощадбанк»про звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, на жилий будинок та земельну ділянку, належні ОСОБА_8 Вартість цього майна (59 101,71 дол. США, що складає 472 400 грн) є меншою від суми загального боргу, що пред'явлена до стягнення.

Виконавчі листи за вказаним рішенням суду знаходяться на примусовому виконанні у Придніпровському відділі державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції, за якими на даний час заборгованість не погашена, тому у зв'язку з невиконанням зобов'язань за кредитним договором та лише частковим стягненням заборгованості за кредитом на адресу відповідачів були надіслані вимоги про повне погашення кредитної заборгованості, які так і не були виконані.

У результаті чого станом на 13 лютого 2014 року невиконаними були такі зобов'язання ОСОБА_6: заборгованість за тілом кредиту у сумі 69 300 дол. США, заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами за період з 01 березня 2009 року по 28 серпня 2013 року у розмірі 38 115,82 дол. США та передбачена умовами договору пеня за порушення взятих на себе зобов'язань з повернення основної суми кредиту та своєчасної сплати відсотків за користування кредитом з 12 лютого 2013 року по 12 лютого 2014 року у розмірі 16 765,46 дол. США.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

На підставі вказаних обставин суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, встановивши, що ОСОБА_6 допустив несплату процентів за користування кредитом та на вимогу про повернення тіла кредиту і заборгованості за процентами ні ОСОБА_6, ні поручитель ОСОБА_7, борг у визначений позивачем строк не повернули, дійшов висновку про наявність у позивача права на стягнення визначеної позивачем суми боргу за тілом кредиту, процентами та нарахованої пені.

З таким висновком судів погодитися не можна з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 було заявлено клопотання про застосування позовної давності до вимог позивача (а. с. 87-89).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

У зобовʼязаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предʼявити вимогу про виконання зобовʼязання.

Зі змісту договору відновлювальної кредитної лінії від 06 липня 2007 року № 136-07 вбачається, що проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно (п. 1.5.1.2 договору). Нараховані проценти повинні бути сплачені позичальником не пізніше 25 числа місяця, починаючи з липня 2007 року, остання сплата процентів повинна бути здійснена не пізніше 05 липня 2017 року (п. 1.5.1.3 договору).

Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту та процентів за користування кредитом повинно здійснюватись позичальником частинами, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовʼязань, а саме з 25 числа кожного місяця, починаючи з липня 2007 року.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах від 06 листопада 2013 року № 6-116цс13, від 19 березня 2014 року № 6-20цс14, від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, від 11 лютого 2015 року № 6-240цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Суди при вирішенні даної справи вказаного не врахували та не визначилися з початком перебігу позовної давності в частині кожного чергового платежу та дійшли передчасного висновку про те, що заявлена до стягнення заборгованість за процентами за користування кредитом підлягає стягненню у повному розмірі

Крім того, суди не встановили, чи дотримано позивачем строки пред'явлення вимоги до поручителя, передбачені ст. 559 ЦК України.

Так, за змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Разом із тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки у розумінні ст. 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Так, зі змісту рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 травня 2013 року, яке наявне в матеріалах справи (а. с. 55-58) та на яке позивач посилався на обґрунтування своїх вимог, вбачається, що у зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_6 зобов'язань за договором відновлювальної кредитної лінії від 06 липня 2007 року № 136-07 та невиконанням вимог пунктів 2.3.1, 2.3.2 цього договору 08 лютого 2010 року позивачем було надіслано на адресу ОСОБА_6 письмову претензію з вимогою щодо дострокового погашення кредиту в цілому та заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом. Аналогічного змісту претензія позивача була направлена 08 лютого 2010 року на адресу ОСОБА_7 (фінансового поручителя боржника ОСОБА_6.), яка вручена йому під підпис 13 лютого 2010 року.

З урахуванням вказаного судам необхідно встановити, чи не свідчать вказані дії про те, що кредитор використав передбачене ч. 2 ст. 1050 ЦК України та пунктом 2.3.1 договору відновлювальної кредитної лінії від 06 липня 2007 року № 136-07 право дострокової вимоги повернення суми кредиту в цілому та з урахуванням цього визначити, чи дотримано позивачем строки пред'явлення вимоги до поручителя, передбачені ст. 559 ЦК України.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, оскаржувані судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, вони відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 15 квітня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийГ.В. Юровська
Судді: А.О. Леванчук
Л.М. Мазур
В.А. Нагорняк
Т.О. Писана