Справа № 645/1883/15-ц
Провадження № 2/645/81/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2016 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Горпинич О.В.,

при секретарі судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Харкова цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про визнання кредитного договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Акцент ОСОБА_3» звернулися до суду із позовом, в якому просять стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Акцент ОСОБА_3» заборгованість у розмірі 35 163,72 грн. за кредитним договором від 14.05.2008 року, яка складається з наступного: 3 912,76 грн. заборгованість за кредитом; 16 500,31 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 12 600 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 500 грн. штраф (фіксована частина); 1 650,65 грн. штраф (процента складова).

В обґрунтування позову посилалися на те, що відповідно до укладеного договору від 14.05.2008 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 5 000 грн. у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ПАТ «Акцент ОСОБА_3» є правонаступником прав та обовязків ЗАТ «Акцент-Банк». Відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням ОСОБА_3, і Клієнт дає право ОСОБА_3 в будь який момент змінити кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь якого розміру Кредитного ліміту, встановленого ОСОБА_3, відповідно до п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами ОСОБА_3», які викладені на банківському сайті, складає між ним та ОСОБА_3 договір, що підтверджується підписом у заяві. ПАТ «Акцент-Банк» свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Власник картки зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 6.7 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідач не надав своєчасно ОСОБА_3 грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом та відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов кредитного договору. ОСОБА_2 свої зобовязання за вказаним договором не виконав. У звязку з порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 18.01.2015 року має заборгованість 35 163,72 грн.. На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобовязань і заборгованість за договором не погашена.

На підставі викладеного Банк звернувся до суду із відповідним позовом.

До початку розгляду справи по суті представник відповідача звернулася до суду із зустрічним позовом, яким просила визнати договір, укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «Акцент ОСОБА_3» шляхом підписання заяви позичальником ОСОБА_2 від 14.05.2008 року, недійсним. В обґрунтування позову посилалася на те, що 14.05.2008 року між позивачем та відповідачем укладено договір шляхом підписання заяви позичальником, в якій указано, що він ознайомлений і згодний з Умовами, Правилами надання банківських послуг, а також тарифами ОСОБА_3, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді та своїм підписом підтвердив факт отримання інформації про умови кредитування у ОСОБА_3, а також його місцезнаходження. Відповідно до умов викладених в заяві від 14.05.2008 року та Довідки про стандартні умови кредитування ПАТ «Акцент ОСОБА_3» та орієнтовану сукупну вартість Саsh кредиту без номера та дати, з якою позивач був ознайомлений 14.05.2008 року, позивач отримав кредит 5 000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом строком на 12 місяців. Пунктом 9.12 Умов та Правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою зазначено, що договір діє до моменту належного виконання сторонами зобовязань, дані умови та правила були надані ОСОБА_3 в додатках до позовної заяви. ОСОБА_3 надані у суді, в якості підтвердження позовних вимог, інший варіант Умов та Правил надання банківських послуг, в якому п. 9.12 зазначено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. З Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також з тарифами ОСОБА_3 відповідач фактично не був ознайомлений та їх не підписував. Зміст п. 9.12 Умов та Правил надання банківських послуг (в обох редакціях) містить розбіжності з умовами вказаними в заяві на отримання коштів від 14.05.2008 року та довідкою про стандартні умови кредитування ПАТ «Акцент-Банк». Отже, Умови та Правила надання банківських послуг та Правила користування платіжною карткою не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 14.05.2008 року. Крім того, у заяві позичальника від 14.05.2008 року та довідки про стандартні умови кредитування домовленості сторін щодо збільшення строку кредиту немає. Посилаючись на ст. 230 ЦК України представник зазначала, якщо одна із сторін навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним.

На підставі викладеного до суду було подано зустрічний позов.

У судовому засіданні представник ПАТ «Акцент ОСОБА_3» позовні вимоги ОСОБА_3 підтримав у повному, просивши про їх задоволення, проти задоволення зустрічного позову заперечував, посилаючись на те, що при оформленні кредиту заява на отримання кредиту підписується повнолітньою, дієздатною особою, якою підтверджується, що позичальник ознайомлений з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами. Позичальник підтвердив свою згоду на те, що Заява, Умови надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи складають між ним і ОСОБА_3 Договір про надання банківських послуг. Укладання здійснюється за принципом укладання між ОСОБА_3 та клієнтом договору приєднання. Підписанням заяви позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та Тарифів. Тобто, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: Заяві позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах. Укладення кредитного договору чинному законодавству України не суперечить. Складовими кредитного договору є Заява, Умови, Правила та Тарифи, з якими позичальник ознайомлений, про що свідчить підпис в Заяві. Підписавши договір, відповідач також зобовязався виконувати умови, що містяться в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах та Договорі банківського обслуговування в цілому. Дані умови затверджені Наказом, що підтверджує факт ознайомлення клієнта саме з наданими до суду Умовами та Правилами. ОСОБА_3 надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору. Враховуючи, що законодавчо не встановлений обовязок кредитора на відібрання підпису позичальника під наданою інформацією, доказом наявності факту виконання вимог Закону України «Про захист прав споживачів» є положення ч. 2 ст. 638, ч. 2 ст. 642 ЦК України, тобто фактичне прийняття пропозиції до укладання договору (отримання кредиту боржником та сплата ним періодичних платежів). Кредитний договір оформлений належним чином, з дотриманням письмової форми та з узгодженням пунктів сторонами. Крім того, відповідач за первісним позовом мав можливість самостійно ознайомитися з балансом свого карткового рахунку шляхом отримання інформації через Інтернет. Умови про порядок внесення змін до Тарифів та Умов та Правил надання банківських послуг були закладені з самого початку, тобто відповідач за первісним позовом перед підписанням кредитного договору мав можливість ознайомитися з його умовами і, в разі незгоди з запропонованими умовами, відмовитися від укладання такої угоди. Під час підписання договору відповідача влаштовували умови вищевказаного договору про що свідчить його підпис в заяві.

До судового засідання ОСОБА_2 не зявився, проте присутній його представник ОСОБА_4 заперечувала проти позову ОСОБА_3, підтримуючи позовні вимоги ОСОБА_2 та просивши про їх задоволення. При цьому представник в судовому засіданні наголошувала на тому, що Умови та Правила надання банківських послуг, які були надані позивачем в двох різних редакціях, не містять підпису відповідача. У заяві позичальника від 14.05.2008 року домовленість сторін щодо строку, на який видається кредит, відсутня. Отже не досягнуто домовленостей між сторонами правочину щодо строку повернення коштів. Платіжної картки відповідач не отримував. Умови, Правила надання банківських послуг, а також тарифи ОСОБА_3 неможна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 14.05.2008 року, в разі відсутності на них підписів сторін по договору.

Також в судовому засіданні представник ОСОБА_2 ОСОБА_4 подала заяву про застосування строків позовної давності, в обґрунтування якої посилалася на те, що в заяві на видачу коштів від 14.05.2008 року строк видачі кредитних коштів не зазначений. В довідці про стандартні умови кредитування ОСОБА_3 та орієнтовану сукупну вартість Саsh кредиту без номера, без дати зазначено, що строк кредиту 12 місяців, тобто до 14.05.2009 року. Останній платіж відповідачем, по документам, наданим позивачем, був зроблений 06.01.2009 року. З 15.05.2009 року починає відлік строку позовної давності, який сплив 15.05.2012 року. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю 3 роки. Таким чином, позивач, звернувшись із позовною заявою 27.02.2015 року, пропустив трьохрічний строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази у їх сукупності, вважає, що позов ОСОБА_3, а також зустрічний позов ОСОБА_2 задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлені факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами 14.05.2008 року було укладено договір позики «Швидка готівка», на підставі зазначеного договору відповідачу було видано кредитну картку з встановленим лімітом 5000 грн..

Договір складається із заяви позичальника, тарифів надання кредиту, умов і правил надання банком послуг та правил користування платіжною карткою.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Частина 1 ст. 634 ЦК України визначає, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

З додатків до позовної заяви, поданої ПАТ «Акцент-Банк», вбачається, що згідно п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє до моменту належного виконання сторонами зобовязань.

За клопотанням представника ОСОБА_2, судом витребувані від ОСОБА_3 Умови та Правила. Однак Умови та правила надання банківських послуг, надані позивачем на підтвердження своїх вимог містять п. 9.12 іншого змісту. Так, пунктом 9.12 Правил надання банком послуг передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не заявить про припинення його дії, договір вважається пролонгованим на такий самий строк.

До того ж, зазначені ані Умови, додані до позову, ані Умови, надані ОСОБА_3 в судовому засіданні не датовані, а тому не можливо зробити висновок про те, чи діяли вони на час виникнення правовідносин між сторонами.

Встановлено, що під цими документами (Правилами і Умовами, Тарифами), які визначають розмір відсотків, штрафів, пені, терміну дії договору, а також строків платежів по кредиту - позичальник ОСОБА_2 не підписувався.

Крім того, банком не наведено інших доказів існування погоджених сторонами будь-яких істотних умов договору, крім тих, що зазначені лише в Правилах і Умовах, Тарифах банку, і з якими, як вважав би банк, позичальник був ознайомлений.

Правила та Умови надання банківських послуг, Тарифи банка, на які банк посилається, як на складові частини кредитного договору, не можна вважати такими, оскільки, відповідно до правової позиції Верховного Суду України висловленої за результатами розгляду справи за №6-16цс15 від 11.03.2015 року, умови надання споживчого кредиту фізичним особам неможна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника.

Також у п.3.1.4 Умов та Правил надання банківських послуг зазначено, що строк дії картки швидкого випуску подовженню не підлягає.

Представником ОСОБА_3 на виконання ухвали суду, надано довідку про стандартні умови кредитування А-Банку та орієнтовану сукупну вартість Саsh кредиту, в якій зазначено, що строк кредиту 12 місяців, у наданій довідці міститься підпис ОСОБА_2, що не заперечувалося сторонами у справі.

З наданих позивачем доказів вбачається, що відповідач сплачував відповідно до умов договору грошової кошти на протязі декількох місяців, а останній платіж було здійснено 06.01.2009 року. Зазначене підтверджується розрахунком, який надано позивачем.

Таким чином з лютого 2009 року відповідач припинив виконувати свої зобов'язання щодо сплати тілу кредиту та відповідних відсотків і комісій. При таких обставинах позивач не міг не знати, що відповідач з лютого 2009 року почав порушувати умови кредитного договору і відповідно права позикодавця.

У відповідності до вимог ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст.260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу і відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ч.2 ст.267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд вважає, що доводи представника відповідача щодо спливу позовної давності є обґрунтованими і заявлені вони у відповідності до діючого законодавства. Підстав до відмови у застосуванні позовної давності суд не вбачає. Відповідачем дійсно не повернуті усі кредитні кошти, які він отримав від позивача, але ж право у позивача на стягнення заборгованості виникло у 2012 році, а з позовом до суду банк звернувся лише, згідно відбитку штампу в березні 2015 року. При таких обставинах суд вважає можливим застосувати позовну давність у цьому спорі, і ухвалити рішення про відмову у задоволенні позову у зв'язку тим, що сплинув строк позовної давності.

Заяви про поновлення строків позовної давності надано не було.

Доводи представника позивача про те, що на даний час картковий рахунок та кредитний договір є чинними, а тому правових підстав вважати, що позивачем пропущено строк позовної давності, немає, суд вважає безпідставними, оскільки в силу вимог закону пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладання договору на тих самих умовах, на яких він був укладений. Після закінчення строку дії договору банк не видавав боржнику грошових коштів і нової платіжної картки. В даному випадку пролонгації строку дії договору про надання банківських послуг від 14.05.2008 року немає, оскільки ОСОБА_2 своїх зобов'язань за договором від 14.05.2008 року не виконав.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у справі № 6-103 цс 14 від 24 вересня 2014 року, пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладання договору на тих самих умовах, на яких він був укладений, а також (враховується), що після закінчення строку дії договору банк не видавав боржнику грошових коштів і нової платіжної картки, а боржник своїх зобов'язань за договором не виконав.

Виходячи з наведеного, доводи стосовного того, що договір 14.05.2008 року у відповідності з п. 9.12 Правил надання банком послуг продовжує діяти внаслідок щорічної автоматичної пролонгації, у тому числі, є неспроможними.

На підставі викладеного суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_2, то вони також задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Обов'язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Предмет доказування це коло фактів матеріально-правового значення, необхідних для вирішення справи по суті. Доведенню підлягають тільки ті обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, по якій виник спір.

Зміст обов'язку подавати докази полягає в тому, що, в випадку його невиконання суб'єктом доказування і неможливості отримання доказів, суд має право визнати факт, на який посилалась зацікавлена сторона, неіснуючим.

Рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не надано доказів на підтвердження своїх позовних вимог, що ОСОБА_2 був навмисно введений ОСОБА_3 в оману щодо обставин, які мають істотне значення по справі.

На підставі викладеного суд відмовляє в задоволенні зустрічних позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 57, 60, 61, 79, 88, 169, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про визнання кредитного договору недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя -