Справа № 442/2517/14 Головуючий у 1 інстанції: Коваль Р.Г.
Провадження № 22-ц/783/5495/16 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Струс Л.Б.

секретаря: Бадівської О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Стебницької міської ради Дрогобицького району Львівської області, третя особа Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, Комунальне підприємство «Ринок Прикарпаття», про визнання права власності на самочинне будівництво,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14 липня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Дане рішення оскаржила ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що судом першої інстанції не було враховано, що самочинно збудоване нею торгове приміщення на земельній ділянці, що знаходиться по АДРЕСА_1 виконано без порушення встановлених будівельних норм і правил. Вказує, що вона як власник майна має право на володіння, користування та розпоряджання цим майном на власний розсуд та право вчиняти будь-які дії щодо нього, які не суперечать закону. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позову.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про дату та час судового засідання, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення їм судових повісток (а.с. 220-223), тому відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розглядові справи, який згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України здійснюється без фіксування судового засідання технічними засобами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід відхилити з таких підстав.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам відповідає з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору оренди торгової площі від 01 січня 2011 року позивачка ОСОБА_2 орендує у КП «Ринок Прикарпаття» земельну ділянку (торгову площу) для використання її як торгового місця, загальною площею 7,3 кв.м, розміщену за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 19). Згідно договору оренди торгової площі від 01 січня 2013 року ОСОБА_2 також є орендарем земельної ділянки (торгової площі) для використання її як торгового місця, площею 10,5 кв.м. за вищевказаною адресою (а.с. 20).

Встановлено, що земельна ділянка, на якій позивачка орендує торгові площі, перебуває у постійному користуванні КП «Ринок Прикарпаття», що підтверджується Державним актом на право постійного користування земельною ділянкою, виданого на підставі рішення Стебницької міської ради від 09.11.1995 року № 212 (а.с. 118-119). Власником вказаної земельної ділянки є Стебницька міська рада Львівської області.

Із позовної заяви вбачається, що позивачка на орендованих нею торгових площах, самочинно збудувала торгові приміщення та просить визнати за нею право власності на них.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

У п. 16 Постанови №6 від 30.03.2012 року Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України» роз'яснено, що позов особи, яка самочинно збудувала нерухоме майно на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, про визнання права власності на цю нерухомість може бути задоволено судом на підставі частини третьої статті 376 ЦК, якщо буде встановлено, що власник або користувач земельної ділянки не заперечує проти цього, будівництво не порушує права інших осіб і відповідає будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам, державним стандартам.

У даному випадку позивачка просить визнати за нею право власності на торгові приміщення, які розташовані на земельній ділянці, яка є власністю Стебницької міської ради та передана в постійне користування КП «Ринок Прикарпаття».

Стебницька міська рада, як власник земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, та КП «Ринок Прикарпаття», як постійний користувач земельної ділянки, заперечують проти визнання за позивачем права власності на торгові приміщення.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Висновки суду достатньо мотивовані і підтверджені доказами, наявними у матеріалах справи.

Рішення суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів підстав для скасування рішення не вбачає.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий М.М. Шандра

Судді Я.А. Левик

Л.Б. Струс