Справа № 466/490/15 Головуючий у 1 інстанції: Білінська Г.Б.
Провадження № 22-ц/783/5905/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2016 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Ванівського О.М., Берези В.І.,

секретаря Брикайло М.В.,

з участю: представника ОСОБА_2 ОСОБА_3,

представників ОСОБА_4:ОСОБА_5, Мирутенко

М.О., представника ТДВ «Страхова компанія «Кредо» -

ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 11 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо», треті особи: Моторно транспортне страхове бюро України, ОСОБА_7, про відшкодування матеріальної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, -

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 11.08.2016 року у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення у даній справі відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив представник ОСОБА_2 ОСОБА_3, просить її скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права і направити справу до суду першої інстанції для ухвалення додаткового рішення.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що в рішенні Шевченківського районного суду м. Львова від 26.01.2016 року не розглянуто вимог позивача про стягнення пені та інфляційних втрат, які суд першої інстанції прийняв до розгляду та обєднав з первинними вимогами позивача ухвалою судового засідання від 02.12.2015 року, а тому суд зобовязаний був за результатами розгляду його заяви ухвалити додаткове рішення, яким вирішити ці вимоги по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони позивача в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони відповідачів, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

З матеріалів справи встановлено, що 26.01.2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом (а.с.3-4 т.1), в якому просив стягнути з відповідачів ОСОБА_4 та ТДВ СК «Кредо» у його користь матеріальну шкоду (завдані збитки) в розмірі 157684 грн. 30 коп. та понесені ним судові витрати.

Заявою від 14.09.2015 року (а.с.137 т.1) позивач ОСОБА_2 уточнив позовні вимоги і просив суд стягнути у його користь з відповідача ОСОБА_4, як з винної в ДТП особи, матеріальну шкоду (завдані збитки) в розмірі 107684 грн. 30 коп., а з відповідача ТДВ СК «Кредо», як із страховика забезпеченого транспортного засобу, - матеріальну шкоду (завдані збитки) в розмірі 50000 грн. в межах ліміту відповідальності страховика.

В подальшому, у грудні 2015 року, позивач ОСОБА_2 подав до суду заяву про збільшення позовних вимог (а.с.241-242 т.1), в якій просив стягнути з відповідача ТДВ СК «Кредо», окрім наведеної вище матеріальної шкоди (завданих збитків) у розмірі 50000 грн., ще пеню за прострочення виплати страхового відшкодування в розмірі 22991 грн. 74 коп. та інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобовязання у розмірі 19500 грн., і остаточно просив стягнути з відповідача ТДВ СК «Кредо» у його користь матеріальну шкоду (завдані збитки) в розмірі 92491 грн. 74 коп. (50000+22991,74+19500) та судові витрати в розмірі 487 грн. 20 коп., сплачені як судовий збір за збільшення позовних вимог. В решті свої вимоги просив залишити без змін.

Ухвалою судового засідання від 02.12.2015 року (а.с.247 т.1) первинні позовні вимоги позивача ОСОБА_2 до відповідачів ОСОБА_4 та ТДВ СК «Кредо» були обєднані із його заявою про збільшення позовних вимог в одне провадження.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 26.01.2016 року (а.с.6-7 т.2) позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ТДВ СК «Кредо» в користь ОСОБА_2 50500 грн. (суму майнового відшкодування разом із сумою судового збору).

Стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 108761 грн. 30 коп. (суму майнового відшкодування разом із сумою судового збору).

В описовій частині цього рішення вказано, що позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_4 та ТДВ СК «Кредо» 157684 грн. 30 коп. шкоди, завданої внаслідок ДТП, однак, в рішенні суду нічого не зазначено, ні в описовій, ні в мотивувальній, ні в резолютивній його частинах, щодо вирішення заявлених позивачем вимог про стягнення з ТДВ СК «Кредо» пені та інфляційних втрат у вказаних вище розмірах.

З урахуванням викладеного, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції в оскаржуваній ухвалі про те, що оскільки рішенням суду позов ОСОБА_2 було задоволено частково, то у задоволенні решти вимог відмовлено у звязку з їх недоведеністю, тому що такий висновок суду суперечить змісту ухваленого рішення суду та наведеній вище нормі п.1 ч.1 ст.220 ЦПК України, оскільки суд не вирішив вимог позивача, по яких він давав свої пояснення.

Та обставина, що рішення суду першої інстанції було оскаржене в апеляційному порядку відповідачем ТДВ СК «Кредо» і ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 26.05.2016 року залишене без змін (а.с.39-42 т.2), жодним чином не є перешкодою для ухвалення судом додаткового рішення за невирішеними судом позовними вимогами позивача, оскільки ці вимоги стосуються відповідальності ТДВ СК «Кредо» у виді пені та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобовязання, а не основного зобовязання відповідачів по відшкодуванню позивачу майнової шкоди (завданих збитків), яке суд першої інстанції задовольнив в повному обсязі.

Посилання сторони відповідачів на те, що при надходженні до апеляційного суду справи за апеляційною скаргою ТДВ СК «Кредо» на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 26.01.2016 року апеляційний суд повинен був повернути справу до суду першої інстанції, як неналежно оформлену, для розгляду заяви позивача про ухвалення додаткового рішення, є безпідставними, оскільки така заява позивача хоча й зареєстрована в районному суді ще 03.02.2016 року, але була підшита до матеріалів справи вже після надходження справи до суду першої інстанції після її розгляду судом апеляційної інстанції (а.с. 48-49 т.2).

Крім того, такі доводи сторони відповідача не мають правового значення для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення в даній справі.

Таким чином, суд першої інстанції при вирішенні даного питання встановлених вимог процесуального закону не дотримався, а тому оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню на підставі п.3 ч.1 ст.312 ЦПК України з передачею питання про ухвалення додаткового рішення в даній справі на новий розгляд до суду першої інстанції для його вирішення по суті.

Керуючись ст.ст. 303, 312 ч.1 п.3, 313, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 11 серпня 2016 року скасувати і передати питання про ухвалення додаткового рішення на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Ванівський О.М.

ОСОБА_8