АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3942/16 Справа № 205/2205/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Шавула В. С. Доповідач - Городнича В.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 серпня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2015 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 09 липня 2007 між сторонами було укладено кредитний договір № DNK0АЕ00000425, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримав кредит у сумі 20606,60 доларів США, терміном користування до 18 липня 2012 року. У зв'язку із невиконанням відповідачем свої зобов'язань за вказаним кредитним договором, станом на 03 березня 2015 року заборгованість відповідача перед банком складає 49 573,60 доларів США, що за курсом 24,82 відповідно до службового розпорядження НБУ від 03 березня 2015 року, складає 756922,39 грн., з якої: заборгованість за кредитом - 13345,14 доларів США; заборгованість по процентам - 13494,09 доларів США; заборгованість по комісії за користування кредитом - 834,86 доларів США; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 21899,51 доларів США. Проте, від загальної суми заборгованості віднімається сума у розмірі 19077,13 доларів США, так як вона була стягнута на підставі рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2011 року, а тому остаточна сума заборгованості за кредитним договором № DNK0АЕ00000425 від 09 липня 2007 року дорівнює 30496,47 доларів США.

Враховуючи вищезазначене, позивач просив суд стягнути на свою користь з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 30496,47 доларів США, що за курсом 24,82 відповідно до службового розпорядження НБУ від 03 березня 2015 року, складає 756922,39 грн. та судові витрати по справі.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 серпня 2015 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» було задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за кредитним договором № DNK0АЕ00000425 від 19 липня 2007 року в сумі 9804,96 доларів США, що за курсом 24,82 відповідно до службового розпорядження НБУ від 03 березня 2015 року, складає 243359,10 грн., з якої: заборгованість по процентам - 6337,46 доларів США; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 3467,50 доларів США та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», судовий збір у сумі 2 433,60 грн.

В іншій частині позовних вимог було відмовлено, з чим ПАТ КБ «ПриватБанк» не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги щодо стягнення комісії, відсотків за користування кредитом та тіла кредиту в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з таких підстав.

Судом встановлено, що 19 липня 2007 року між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», було укладено кредитний договір № DNK0АЕ00000425, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит, на строк з 19 липня 2007 року по 18 липня 2012 року, у вигляді непоновлюваної лінії в сумі 20606,60 доларів США, на купівлю автомобіля у розмірі 14558,00 доларів США, а також 34,00 грн. для сплати за реєстрацію предмету заставив Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 145,58 доларів США у момент надання кредиту та у розмірі 909,91 доларів США на оплату страхових платежів,72,79 доларів США на сплату страхового платежу по договору особистого страхування, та у розмірі 4913,51 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п.2.1.3., 2.2.7. даного договору, зі сплатою відсотків за користування у розмірі 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди у розмірі 0,14% від суми виданого кредиту на придбання автомобіля, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11. даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2. даного договору.

Однак, в порушення умов договору, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, допустивши прострочення повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, в наслідок чого станом на 03 березня 2015 року заборгованість відповідача перед банком складає 30496,47 доларів США, що за курсом 24,82 відповідно до службового розпорядження НБУ від 03 березня 2015 року, складає 756922,39 грн.

Також, судом встановлено, що позивач звертався до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області із позовом до ТОВ Українське фінансове Агентство «Верус», ОСОБА_2 про стягнення заборгованості до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області. У своїх позовних вимогах просив стягнути із останнього заборгованість, що утворилась станом на 18 жовтня 2010 року в сумі 19077,13 доларів США, із якої: заборгованість за кредитом - 13299,59 доларів США; заборгованість по процентам - 3255,57 доларів США; заборгованість по комісії за користування кредитом - 373,49 доларів США; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 1 179,84 доларів США.

Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2011 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNK0АЕ00000425 від 19 липня 2007 року стягнуто із ОСОБА_2 на користь позивача суму в розмірі 150 698,16 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 500,00 грн.; солідарно стягнуто із ОСОБА_2 та філії ТОВ «Українське фінансове Агентство «Верус» суму в розмірі 200,00 грн. та судові витрати в сумі 1628,98 грн.

Тобто, вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення заборгованості за кредитним договором № DNK0АЕ00000425 від 19 липня 2007 року рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2011 року задоволено у повному обсязі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення суми комісії, суд першої інстанції виходив з того, що умовами кредитного договору не передбачено вимоги сплати позичальником будь-якої комісії, відомостей стосовно ставки, порядку нарахування та вирахування із загальної суми боргу якої, в розрахунках взагалі немає.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума відсотків, нарахованих за останні три роки, та сума пені, нарахована за останній рік, тобто до моменту звернення позивача із даним позовом.

В апеляційній скарзі банк посилається на те, що судом першої інстанції не перевірено належним чином суму нарахованої заборгованості, не встановлено чи виконано рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2011 року, у зв'язку з чим безпідставно відмовлено у задоволенні позовних вимог в частині стягнення комісії та відсотків за користування тілом кредиту.

Однак, колегія суддів не погоджується з такими доводами апеляційної скарги, оскільки, як вбачається із рішення Дніпропетровської області від 20 травня 2011 року, позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № DNK0АЕ00000425 від 19 липня 2007 було задоволено в повному обсязі.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті ж самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Проте, виходячи з положень ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Отже, з боржника на користь банку підлягають стягненню штрафні санкції, передбачені договором за неналежне виконання його умов.

Згідно статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються.

Положеннями статті 610 ЦК України, передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором.

Згідно статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Крім того, відповідачем було заявлено про сплив позовної давності у відповідності до положень ст. 267 ЦК України, що є підставою для відмови у позові.

Також, ст. ст. 256, 257, 258 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки. Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

З огляду на положення ст. ст. 261, 530, 631 ЦК України, можна дійти висновку про те, що в разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до закінчення строку виконання останнього зобов'язання має право заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими відсотками, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом щомісячні платежі (з відсотками) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатись залежно від закінчення строку сплати кожного зі щомісячних платежів.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у своїй постанові від 03 червня 2015 року №6-31 цс15.

Проаналізувавши вищевказані норми, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення суми відсотків за користування кредитом в період із 21 березня 2012 року по 03 березня 2015 року у розмірі 6 337,46 доларів США, виходячи з якої, сума пені за один рік, становить 3 469,45 доларів США (6 337,46 * 0,15% = 9,50 (вартість пені за один день); 9,50 *365 днів = 3 467,50).

Інші доводи апеляційної скарги не є підставою для скасування рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 серпня 2015 року по справі за позовом ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 серпня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова