Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 319/1513/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Солодовніков Р.С.
Номер провадження 22-ц/778/572/16 Суддя-доповідач: Бабак А.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Спас О.В.

Суддів Бабак А.М.

Полякова О.З.

При секретарі: Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3 на рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 26 листопада 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Куйбишевського районного відділу Головного управління міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області, Державної казначейської служби України, третя особа Прокуратура Запорізької області про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльності органу, що здійснює досудове розслідування, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Куйбишевського районного відділу Головного управління міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області, Державної казначейської служби України, третя особа Прокуратура Запорізької області про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльностю органу, що здійснює досудове розслідування.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що 14 березня 2014 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000177 зареєстровано кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, де він має статус потерпілого, якому в результаті підпалу автомобіля спричинено збитків на суму понад 200000 грн.

На думку позивача, досудове розслідування з початку і до теперішнього часу проводилось в порушення ч. 2 ст. 9 КПК України про всебічне, повне і неупереджене дослідження обставин кримінального правопорушення внаслідок бездіяльності посадових осіб слідчого відділу Куйбишевського районного відділу Головного управління міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області, яка полягає в безпідставному затягуванні досудового розслідування кримінального провадження, у невиконанні численних вказівок прокуратури, слідчого управління, в залишенні без розгляду клопотань потерпілого та ігнорування клопотань представника потерпілого в кримінальному провадженні.

Бездіяльність посадових осіб слідчого відділу Куйбишевського районного відділу Головного управління міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області встановлена ухвалами слідчих суддів Куйбишевського районного суду Запорізької області, письмовими відповідями на звернення позивача до органів прокуратур усіх рівнів, Міністерства внутрішніх справ та до уповноваженого Верховної Ради з прав людини.

Позивач вважає, що внаслідок бездіяльності відповідач завдав йому моральну шкоду, яка полягає в порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя та порушення стосунків з оточуючими людьми, та полягає у приниженні честі та гідності внаслідок неповного та неупередженого дослідження обставин кримінального провадженні. Наслідком його душевних страждань стало його потрапляння до лікарні, де він вимушений лікуватися стаціонарно протягом 17 днів з діагнозом стенокардія та іншими хворобами. Моральна шкода оцінена позивачем у розмірі 26182 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути з Державної казначейської служби на підставі ст. 56 Конституції України, ст.ст. 23, 1172, 1176 Цивільного кодексу України в рахунок відшкодування моральної шкоди 26 182,00 грн. та понесені витрати на правову допомогу в розмірі 3000,00 грн.

Рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 26 листопада 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, оскільки судом першої інстанції не враховано, що порушення прав позивача неодноразово встановлено ухвалами Куйбишевського районного суду Запорізької області від 01.10.2014 року, від 16.02.2015 року та від 25.02.2015 року. Протиправна поведінка полягала в тому, що Куйбишевський районний відділ Головного управління міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області систематично, маючи прямий умисел на бездіяльність, ухилявся від задоволення клопотань потерпілого про проведення слідчих дій у кримінальному провадженню, не виконував вказівки контролюючих інстанцій та чисельні ухвали слідчого судді. Бездіяльність слідчого встановлювалась рішенням суду. Причинний зв'язок між шкодою та поведінкою заподіювача випливає із взаємовідносин між учасниками кримінального провадження, а саме між слідчим та потерпілим. Потерпілий вимушений був звертатись до суду внаслідок порушення його прав з боку слідчого. Суд не врахував, що цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію винуватості. Якщо в процесі розгляду справи вказана презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 12 березня 2014 року невстановлені особи підпалили автомобіль КІА MAGENTIS, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить на праві власності ОСОБА_3 та знаходився біля шиномонтажу в смт. Куйбишеве по вул. Запорізька, 38-а, Куйбишевського району Запорізької області.

12 березня 2014 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000177 зареєстроване кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.194 КК України (умисне знищення або пошкодження майна) по факту підпалу автомобіля, який належить позивачу. Матеріальний збиток складає 200 000 гривень (а.с.6).

Дотепер, в кримінальному провадженні осіб, підозрюваних у вчиненні злочину не встановлено, заподіяна шкода не відшкодована.

Протягом 2014-2015 років позивач неодноразово звертався до органів прокуратури, органів міліції усіх рівнів та до уповноваженого Верховної Ради з прав людини зі скаргами на бездіяльність слідчих Куйбишевського РВ ГУМВС України в Запорізькій області та порушення вимог КГТК України при розслідуванні зазначеного кримінального провадження. За скаргами позивача неодноразово проводилися перевірки та службові розслідування.

Так, відповідно до відповіді Головного управління міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області від 27.02.2015 року №6/П-65, досудове розслідування по кримінальному провадженню не завершено, як через суб'єктивні та і об'єктивні причини.

Згідно із відповіді Головного управління міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області від 08.04.2015 року №6/3416 за результатами службового розслідування за неналежне проведення досудового розслідування по кримінальному провадженню слідчому оголошено зауваження. Проте не зазначено ні номера і дати наказу про застосування дисциплінарної відповідальності, ні його видавника.

Відповідно до відповіді Прокуратури Запорізької області від 06.01.2015 року № 04/2/2-54-15, установлено, що розслідування вказаного провадження відбувається з порушенням норм КПК України. Перевіркою щодо неправомірних дій співробітників Куйбишевського РВ ГУМВС таКуйбишевської міжрайонної прокуратури під час проведення досудового розслідування вказаного кримінального провадження встановлено відсутність обставин та об'єктивних даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Інші відповіді на скарги позивача містять інформацію про перебування зазначеного кримінального провадження на контролі органів прокуратури та міліції Запорізької області.

На теперішній час досудове розслідування по кримінальному провадженню триває, остаточне рішення не прийнято.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено та не надано беззаперечних доказів, що внаслідок бездіяльності посадових осіб органів досудового розслідування, позивачу безпосередньо завдано моральної шкоди, наявність причинного зв'язку між бездіяльністю посадових осіб органів досудового розслідування та заподіяною моральною шкодою. Крім того, не доведено, що знаходження позивача на стаціонарному лікуванні пов'язано з бездіяльністю відповідача, причинний зв'язок між шкодою та протиправними діями (бездіяльністю) працівників Куйбишевського РВ та їх вина в заподіянні цієї шкоди належними та допустимими доказами не підтверджений.

Судова колегія вважає, що висновок суду є вірним. Розглядаючи спір, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 212-214 ЦПК України, повно, всебічно та об'єктивно з'ясував обставини справи на які посилалися сторони, дав належну правову оцінку правовідносинам, які склалися між учасниками процесу, та закон, що їх регулює.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої, ніж передбаченої в чч. 1-5 цієї норми, незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до ч. 1 яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Так, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст. ст. 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв'язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Згідно з п. 3 роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

Статтею 58 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст. 212-213 ЦПК України належним чином дослідив надані позивачем докази та дійшов обґрунтованого висновку про те, що на підтвердження того, що внаслідок бездіяльності посадових осіб СВ Куйбишевського РВ ГУМВС України позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, погіршенні стану здоров'я, позивачем не надано належних та допустимих доказів. Причинний зв'язок між бездіяльністю працівників органу досудового слідства та спричиненням моральної шкоди, позивачем не доведений.

Доводи апеляційної скарги про те, що вина посадових осіб СВ Куйбишевського РВ ГУМВС України встановлена ухвалами слідчого судді Куйбишевського районного суду Запорізької області не є підтвердженням спричинення позивачу моральної шкоди, оскільки відсутні інші обов'язкові складові цивільно-правової відповідальності та причинний зв'язок між бездіяльністю працівників органу досудового слідства та спричиненням моральної шкоди позивачу.

Для наявності зобов'язання по відшкодуванню шкоди відповідно до ст. ст. 1166, 1167, 1176 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу досудового слідства, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв'язок між його діями та шкодою, які підлягають доказуванню на загальних підставах та є обов'язком позивача (ст. ст. 10, 60 ЦПК України).

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим. Докази та обставини, на які посилається апелянт були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права. Доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновком суду першої інстанції з їх оцінкою. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 26 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: