АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції Вовк Є.І.
№22-ц/796/4924/2016 Доповідач Кравець В.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Кравець В.А.,

суддів Качана В.Я., Шиманського В.Й.,

за участю секретаря Дуки В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 08 грудня 2015 року у справі за позовом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної допомоги,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2015 року позивач Державне підприємство обслуговування повітряного руху України звернулося до суду із зазначеним позовом, в якому просило стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 59 102, 34 грн. та вирішити питання судових витрат.

В мотивування вимог посилалося на те, що при звільненні ОСОБА_1 було виплачено матеріальну допомогу у розмірі 59 102,34 грн. на підставі пункту 6.25.3 колективного договору, укладеного між адміністрацією ДП «Украерорух» та профспілками, яка є соціальним захистом скороченого працівника.

Бориспільський міськрайонний суд Київської області рішенням від 14.07.2015 року задовольнив позовну заяву ОСОБА_1 до Украероруху про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Вважає, що ОСОБА_1 втратив правові підстави на отримання матеріальної допомоги від Украероруху в сумі 59 102,34 грн., оскільки він поновлений на роботі, а наказ від 12.03.2015 №118/0 скасований.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 08 грудня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державного підприємства обслуговування повітряного руху України грошові кошти в сумі 59 102 грн. 34 коп. та вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_1подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на те, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки не відповідають обставинам справи та наявним в матеріалах справи доказам.

Вказує на те, що відповідач набув спірні грошові кошти за існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить чинному законодавству України, у тому числі на підставі Колективного договору, яким не передбачено повернення роботодавцю виплаченої працівнику вихідної допомоги у зв'язку зі звільненням за скороченням штату у разі, якщо таке звільнення визнано судом незаконним та такого працівника поновлено на роботу у раніше займаній посаді.

Крім того, стаття 1215 Цивільного кодексу України, на яку посилається представник відповідача на обґрунтування своєї позиції, встановлює випадки, коли отримане набувачем від іншої особи майно, яке зовні могло б бути розцінене як безпідставно набуте, насправді не є таким. Відповідно до вказаної норми закону не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Зазначив, що оскільки відповідно до статті 44 КЗпП України - вихідна допомога виплачується роботодавцем працівникові при припиненні з певних підстав трудового договору, то за своєю правовою природою вихідна допомога є грошовою сумою, яка надається звільненій особі, як засіб до існування на період пошуку нової роботи та відноситься до виплат, які прирівнюються до заробітної плати у розумінні ст..1215 ЦК України.

В судовому засіданні представник позивача Державного підприємства обслуговування повітряного руху Українипроти апеляційної скарги заперечував та просив рішення суду у справі залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з його доведеності та обґрунтованості.

Відповідно до ст.213,214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Зазначені порушення норм матеріального та процесуального права є підставою відповідно до ст. 309 ЦПК України до скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті заявлених позовних вимог.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Державним підприємством обслуговування повітряного руху України.

Наказом позивача від 12 березня 2015 року № 118/0 відповідача ОСОБА_1 було звільнено з посади інженера 1-ої категорії відділу захисту об'єктів від незаконного втручання служби безпеки Украероруху у зв'язку зі скороченням штату працівників на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України (а.с. 22).

На виконання зазначеного наказу про звільнення на підставі статті 44 КЗпП України та п.6.25.3 Колективного договору позивач виплатив відповідачу вихідну допомогу в розмірі 59 102 грн. 34 коп. (а.с.11).

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 липня 2015 року / а.с.9-10зв/, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 23.09.2015 р. вищезазначений наказ про звільнення відповідача було визнано незаконним, відповідача поновлено на посаді, а також стягнуто з позивача на користь відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 50 653,24 грн.

На виконання зазначеного рішення суду позивач Державне підприємство обслуговування повітряного руху України видав наказ від 24 липня 2015 року № 367/О , згідно якого відповідача було поновлено на роботі у раніше займаній посаді, а також відповідно до п. 5 за вимогою п. 2.3.3 додатку 17 до п. 6.25 Колективного договору ОСОБА_1 запропоновано повернути до бухгалтерії виплачену йому на підставі додатку 17 до п. 6.25 договору одноразову грошову допомогу в зв'язку зі скасуванням наказу від 12.03.2015 № 118/О.(а.с.39)

Також в подальшому відповідачу було виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу /а.с.40-зв/

У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Правовою підставою заявлених позивачем позовних вимог є стаття 1212 ЦК України, за приписом якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зі змісту цієї норми матеріального права вбачається, що зобов'язання з безпідставного придбання майна виникають за наявності трьох умов: набуття або зберігання майна; здійснення набуття або зберігання майна за рахунок іншої особи; відсутність правових підстав для такого набуття чи зберігання або припинення таких підстав згодом.

Також відповідно до змісту ст.1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших спеціальних способів захисту. Зокрема , у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої ст.1212 ЦК України, у тому числі й що до зобов'язання повернути майно потерпілому.

Саме такого правового висновку щодо застосування ст.1212 ЦК України дійшов Верховний Суд України у постанові від 02 жовтня 2013 року (справа №6-88цс13) та у постанові від 24 вересня 2014 року (справа №6-122цс14) та згідно ст.360-7 ЦПК України підлягає обов'язковому врахуванню судами нижчих рівнів під час розгляду цивільних справ аналогічної категорії.

Як встановлено у судовому засіданні - вихідна допомога у розмірі 59 102,34 грн. була виплачена позивачем відповідачу добровільно на підставі п.6.25.3 Колективного договору та ст.44 КЗпП.

У відповідності зі ст. 10 КЗпП України, ст. 1 Закону України «Про колективні договори і угоди» колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов'язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

Колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги (ст. 13 КЗпП України, ст. 7 Закону України «Про колективні договори і угоди»).

За змістом ч. 1 ст. 9 Закону України «Про колективні договори і угоди» положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов'язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства. Положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угод діють безпосередньо і є обов'язковими для всіх суб'єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду.

Аналіз матеріалів справи свідчить про те, що відповідач набув спірні грошові кошти за існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить чинному законодавству України, у тому числі на підставі Колективного договору, яким не передбачено повернення роботодавцю виплаченої працівнику вихідної допомоги у зв'язку зі звільненням за скороченням штату у разі, якщо таке звільнення визнано судом незаконним та такого працівника поновлено на роботу у раніше займані посаді.

Крім того, колегією суддів враховується, що стаття 1215 Цивільного кодексу України, на яку посилається апелянт на обґрунтування своєї позиції, встановлює випадки, коли отримане набувачем від іншої особи майно, яке зовні могло б бути розцінене як безпідставно набуте, насправді не є таким. Відповідно до вказаної норми закону не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Оскільки відповідно до статті 44 КЗпП України вихідна допомога виплачується роботодавцем працівникові при припиненні з певних підстав трудового договору, суд приходить до висновку про те, що за своєю правовою природою вихідна допомога є грошовою сумою, яка надається звільненій особі, як засіб до існування на період пошуку нової роботи та відноситься до виплат, які прирівнюються до заробітної сплати у розумінні ст.1215 ЦК України.

Аналіз сукупності наведених обставин та вимог закону дозволяють суду зробити висновок про те, що виплата позивачем вихідної допомоги відповідачу була проведена добровільно, на законних підставах, за відсутності рахункової помилки і недобросовісності з боку відповідача, а тому передбачені ст.1212 ЦК України підстави для примусового стягнення з відповідача на користь позивача зазначених грошових коштів відсутні.

Пред'явлення позивачем даного позову на підставі ст. 1212 ЦК України не засновано на законі, оскільки вихідна допомога, виплачена працівникові при звільненні, не підлягає поверненню, навіть коли вона безпідставно набута.

Таким чином, апеляційна інстанція приходить до висновку про те, що у задоволенні позову слід відмовити з мотивів його необґрунтованості та безпідставності.

Разом з тим, обговорюючи позицію позивача, суд не приймає до уваги його посилання на п. 2.3.3 додатку 17 до п. 6.25 Колективного договору, яким передбачено що одноразова грошова допомога надається додатково до виплат та компенсацій, передбачених законодавством України. У разі виявлення бажання повторного працевлаштування в Украерорусі звільненого працівника, який отримав грошову допомогу, така особа зобов'язана повернути кошти Украероруху у повному розмірі напередодні такого працевлаштування. При цьому суд зазначає, що відповідач ОСОБА_1 за наведених вище обставин за своїм правовим статусом є особою, не повторно працевлаштованою, а особою поновленою на роботі на раніше займаній посаді за рішенням суду у зв'язку з незаконним його звільненням.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Отже, з позивача на користь апелянта ОСОБА_1 підлягають стягненню 1 339,80 грн. за подачу апеляційної скарги.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаютьсясторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.218,303,304,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 08 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове наступного змісту.

У задоволенні позову Державного підприємства обслуговування повітряного руху України до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної допомоги - відмовити.

Стягнути з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь ОСОБА_1 1 339,80 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Рішеннянабираєзаконної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді