Справа № 752/4551/15-ц
Провадження по справі № 2/752/173/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2016 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді Антонової Н.В., при секретарі Марченко А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до ОСОБА_1, третя особа уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Славкіна Марина Анатоліївна про визнання договору купівлі-продажу нікчемним та визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

18.03.2015 року позивач Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Славкіної Марини Анатоліївни звернулося до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу квартири, укладеного 31.07.2014 року між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та ОСОБА_1, нікчемним та визнання права власності на квартиру НОМЕР_1 у будинку НОМЕР_2, що розташований по АДРЕСА_1 за Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк».

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 15.03.2011 між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» (надалі скорочено ПАТ «ВіЕйБі банк») та ТОВ «Електротех» укладено договір про погашення боргу, згідно умов якого борг перед банком у розмірі 65 675 251 грн. 90 коп. вважався погашеним за рахунок передавання боржником належних йому майнових прав на квартири, що розташовані на об'єкті будівництва за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно акту приймання-передачі від 15.03.2011 позивачу передані майнові права у тому числі на квартиру із будівельним № 1209 загальною площею 108,2 кв.м., 03.09.2013 підписано акт приймання-передачі квартир, відповідно до якого загальна ціна вищевказаної квартири визначена у розмірі 3 067 519,33 грн., що за офіційним курсом НБУ станом на 03.09.2013 становило 383 919,82 доларів США.

31.07.2014 між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_1, від імені та в інтересах якої діяв ОСОБА_4, укладено договір купівлі-продажу вищевказаної квартири, згідно умов якого ПАТ «ВіЕйБі банк» зобов'язався передати майно - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, - у власність, а відповідач зобов'язалася сплатити кошти обумовлені вищевказаним договором.

Постановою Правління НБУ № 531/БТ від 03.10.2014 ПАТ «ВіЕйБі банк» віднесено до категорії проблемних, з 21.11.2014 року розпочато процедуру виведення ПАТ «ВіЕйБі банк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації.

На підставі ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб забезпечує перевірку правочинів, вчинених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації, на предмет виявлення правочинів, що є нікчемними з підстав, визначених ч. 3 ст. 38 цього ж Закону.

В ході проведення такої перевірки позивачем встановлено, що зазначений вище договір купівлі-продажу був укладений за суттєво заниженою ціною, розрахунок за Договором не здійснено, а також розрахунок мав бути проведений до моменту підписання договору.

Враховуючи викладене, позивач просив визнати нікчемним договір купівлі-продажу квартири, укладений 31.07.2014 між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та ОСОБА_1, та визнати за ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» право власності на квартиру НОМЕР_1 у будинку НОМЕР_2, що розташований по АДРЕСА_1.

Протокольною ухвалою суду від 22.04.2015 року до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Славкіну Марину Анатоліївну.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд визнати Договір купівлі-продажу квартири, укладений 31.07.2014 між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та ОСОБА_1 нікчемним, визнати за позивачем право власності на квартиру.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, зазначив, що Договір купівлі-продажу квартири, укладений 31.07.2014 між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та ОСОБА_1, був відплатним, відповідачем в повному обсязі здійснено розрахунок за вказаним договором, що підтверджується банківським вкладом на вимогу «Для виплати» та відповідним платіжним дорученням.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, в судове засідання не з'явилася, про дату та час розгляду справи повідомлялася належним чином, про що свідчить відмітка на зворотньому повідомленні про вручення поштового відправлення.

Суд, вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом достовірно встановлено, що 15.03.2011 між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та ТОВ «Електротех» укладено договір про погашення боргу, згідно умов якого борг перед банком у розмірі 65 675 251 грн. 90 коп. вважався погашеним за рахунок передавання боржником належних йому майнових прав на квартири, що розташовані на об'єкті будівництва за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 5, 6).

Згідно акту приймання-передачі від 15.03.2011 позивачу передані майнові права у тому числі на квартиру із будівельним № 1209 загальною площею 108,2 кв.м (а.с. 7).

03.09.2013 ТОВ «Електротех» та ПАТ «ВіЕйБі банк» підписали акт приймання-передачі квартир, відповідно до якого загальна ціна спірної квартири визначена у розмірі 3 067 519,33 грн., що за офіційним курсом НБУ станом на 03.09.2013 становило 383 919, 82 доларів США (а.с. 9).

31.07.2014 між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_1, від імені та в інтересах якої діяв ОСОБА_4, укладено договір купівлі-продажу вищевказаної квартири, згідно умов якого ПАТ «ВіЕйБі банк» зобов'язався передати у власність відповідачу майно - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, - у власність, а відповідач зобов'язалася прийняти вищевказане майно та сплатити за нього обумовлену договором грошову суму.

Згідно п. 3.1 зазначеного договору продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 2 051 568, 24 грн. (а.с. 10,11).

Згідно акту приймання-передачі від 31.07.2014 року ПАТ «ВіЕйБі банк» передав, а ОСОБА_1 прийняла квартиру під номером НОМЕР_3 в будинку під номером АДРЕСА_1 (а.с. 12).

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 627 ЦК України та ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зокрема, ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 215 ЦК України нікчемним правочином є правочин, недійсність якого встановлена законом. У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (ч. 1 ст. 656 ЦК України).

Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (ст. 657 ЦК України ).

Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення (ст. 658 ЦК України).

Як встановлено судом, та не заперечувалося сторонами в судовому засіданні, при укладенні Договору купівлі-продажу квартири від 31 липня 2014 року сторонами було дотримано вимог щодо письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення, повноваження представників сторін на його укладення не спростовано.

Як вбачається з доказів наданих стороною відповідача, а саме Договору банківського вкладу на вимогу «Для виплат» № НОМЕР_4 від 08.04.2010 року (а.с 48-50) та платіжного доручення № 1395244 від 31.07.2014 року (а.с. 44), ОСОБА_1 належним чином виконано зобов'язання за Договором купівлі-продажу квартири від 31.07.2014 року, а саме в повному обсязі проведено розрахунок за Договором шляхом перерахування грошових коштів в сумі 2 051 568, 24 грн. на рахунок позивача.

Як на підставу позовних вимог, позивач посилався на ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», згідно якої правочини неплатоспроможного банку є нікчемними у тому числі, якщо банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору.

Судом достовірно встановлено, що згідно п. 3.1 Договору купівлі-продажу квартири від 31.07.2014 року, продаж квартири вчинено за 2 051 568, 24 гривень.

Згідно п. 3.5 вищевказаного Договору оціночна вартість квартири згідно Звіту про незалежну оцінку майна, виконаного Товариством з обмеженою відповідальністю «Актив Експерт» від 25 липня 2014 року становить 2 037 075, 00.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що різниця оціночної вартості квартири та ціни договору не перевищує 20 відсотків, а тому відсутні підстави для застосування норм ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Стосовно посилань сторони позивача на Звіт про оцінку майна від 2015 року, виконаного ЗАТ «Консалтингюрсервіс», відповідно до якого ринкова вартість майна - двокімнатної квартири загальною площею 109,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, станом на 31 липня 2014 року, становить (без урахування ПДВ з округленням) 2 850 100 грн., що еквівалентно на дату оцінки 235 600 доларів США, суд має зазначити наступне (а.с. 104-143).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Разом з тим, наданий стороною позивача Звіт про оцінку майна, виконаний ЗАТ «Консалтингюрсервіс», у відповідності до ст. 57 ЦПК України не є висновком експерта, а тому не може оцінюватися судом як належний доказ визначення ринкової вартості квартири АДРЕСА_1, станом на 31.07.2014 року.

Зважаючи на викладене, враховуючи, що обставини викладені позивачем в позовній заяві не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, таким чином позов є необґрунтованим та безпідставним, з огляду на що задоволенню не підлягає.

Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору на момент подачі позову на підставі п. 22 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», а в задоволенні позову було відмовлено, судові витрати відносяться на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 204,215, 626, 627, 628, 638, 655, 656, 657, 658 ЦК України, ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст.ст. 10,11,57,60,88,208,213,218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволеннні позову Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до ОСОБА_1, третя особа уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Славкіна Марина Анатоліївна про визнання договору купівлі-продажу нікчемним та визнання права власності - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення, а сторонами, які не були присутні при проголошенні рішення суду - протягом десяти днів з дня отримання його копії до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва.

Суддя: Антонова Н.В.