АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/1668/15 Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/475/К/16 суддя Вікторович Н.Ю.
Категорія - 55 ( І ) Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

08 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Зубакової В.П.

суддів: Бондар Я.М., Соколан Н.О.

за участю секретаря: Петренко К.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Гранд Престиж Плюс» на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 11 грудня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Гранд Престиж Плюс» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

представник відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Гранд Престиж Плюс» - ОСОБА_4,

позивач ОСОБА_3, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Гранд Престиж Плюс» (надалі ТОВ «Гранд Престиж Плюс») про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилається на те, що з 05.05.2014 року працювала на ТОВ «Гранд Престиж Плюс» головним бухгалтером за сумісництвом. Наказом від 02.03.2015 року її звільнено із займаної посади, однак, відповідачем, в порушення вимог чинного законодавства, при звільненні ОСОБА_3 не була виплачена заробітна плата.

Уточнивши позовні вимоги, в останній їх редакції, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні з 03.03.2015 року по 23.11.2015 року у сумі 8 655,42 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 11 грудня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Гранд Престиж Плюс» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 03 березня 2015 року по 23 листопада 2015 року в розмірі 8 307,90 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ТОВ «Гранд Престиж Плюс» на користь держави 243,60 грн. в рахунок сплати судового збору.

В апеляційній скарзі ТОВ «Гранд Престиж Плюс», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Зокрема, відповідач посилається на те, що суд не мав правових підстав виносити оскаржуване рішення, адже представник відповідача до початку судового засідання надав заяву про відкладення розгляду справи, а тому суд був зобовязаний або відкласти розгляд справи, або, встановивши, що причини викладені у заяві є неповажними, ухвалити заочне рішення.

Суд не встановив дійсний характер правовідносин та не взяв до уваги відсутність вини ТОВ «Гранд Престиж Плюс» у затримці виплати заробітної плати, адже саме дії позивача ОСОБА_3, як бухгалтера товариства, призвели до затримки виплати заробітної плати.

Крім того, при стягненні заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні позивач повинен надати документи, а суд зясувати, чи працювала у вказаний період позивач, та чи мала вона інші доходи.

Також, суд безпідставно відхилив клопотання відповідача про допит у якості свідка ОСОБА_5, через яку товариство передавало позивачу заробітну плату у розмірі 2 000,00 грн., та яка могла підтвердити отримання цих коштів ОСОБА_3

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_3 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, відхиливши апеляційну скаргу.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 не оскаржується, а тому колегією суддів не перевіряється законність та обґрунтованість рішення суду в цій частині, адже, згідно з вимогами частини 1 статті 303 ЦПК України і зважаючи на роз'яснення, викладені в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 р., - під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ТОВ «Гранд Престиж Плюс» - ОСОБА_4, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, позивача ОСОБА_3, яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила її відхилити, залишивши без змін рішення суду першої інстанції, як законне та обґрунтоване, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги і письмових заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та не спростовано в суді апеляційної інстанції, що згідно наказу № 11 від 01 липня 2014 року ОСОБА_3 було прийнято на роботу до ТОВ «Гранд Престиж Плюс» на посаду головного бухгалтера за сумісництвом (а.с. 23).

Наказом № 4 від 30 січня 2015 року ОСОБА_3 звільнено з посади головного бухгалтера (за сумісництвом) з 02.03.2015 року за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України (а.с. 24).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 посилалася на те, що 02.03.2015 року в день її звільнення з роботи відповідачем не було проведено з нею повний розрахунок належних при звільненні сум.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем при звільненні позивача, в порушення ст.116 КЗпП України, не було виплачено належні при звільненні суми.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з позивача на користь відповідача середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні з огляду на наступне.

Згідно ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Згідно ст. 24 Закону України «Про оплату праці» виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватись через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обовязковою оплатою цих послуг за рахунок власника або уповноваженого ним органу.

Згідно положень ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини.

Таке ж роз'яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу.

Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації кошти у визначені ст. 116 КЗпП України строки, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Як вбачається з матеріалів справи, Наказом № 4 від 30 січня 2015 року ОСОБА_3 звільнено з посади головного бухгалтера (за сумісництвом) з 02.03.2015 року.

Згідно довідок ТОВ «Гранд Престиж Плюс» від 14.05.2015 року №1 та №2 (а.с. 27,28), від 10.12.2015 року №3 (а.с. 62), на день звільнення ОСОБА_3 їй до виплати належала заробітна плата за: грудень 2014 року 714,96 грн., січень 2015 року 967,58 грн., лютий 2015 року 967,58 грн., березень 2015 року 46,07 грн., а всього 2 696,19 грн.

02.03.2015 року, тобто у день звільнення ОСОБА_3, зазначені суми їй виплачені не були. Відомості про повідомлення позивача про необхідність прибути до ТОВ «Гранд Престиж Плюс» та отримати з каси товариства заробітну плату матеріали справи не містять.

17 березня 2015 року ТОВ «Гранд Престиж Плюс» видало ОСОБА_5 2 000,00 грн. для передачі ОСОБА_3 у якості заробітної плати за січень 2015 року (а.с. 15).

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно не допитав у якості свідка ОСОБА_5 колегією суддів відхиляються, як такі, що не мають правового значення для вирішення спору, адже такий порядок виплати заробітної плати суперечить нормам трудового законодавства України.

Факт отримання цих коштів 07 жовтня 2015 року не заперечується позивачем (а.с. 36), а тому, зважаючи на те, що виплачені 2 000,00 грн. становлять лише частину заборгованості по заробітній платі, а працівник має право на стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку ( ст. 117 КЗпП України), колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для додаткового зясування цих обставин.

Остаточний розрахунок з ОСОБА_3 було проведено ТОВ «Гранд Престиж Плюс» лише 23 листопада 2015 року, і ці обставини не потребують доведення, як такі, що визнаються сторонами (ч. 1 ст. 61 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності вини ТОВ «Гранд Престиж Плюс» у затримці виплати ОСОБА_3 всіх сум належних їй при звільненні із займаної посади колегією суддів відхиляються, як недоведені та такі, що спростовуються матеріалами справи.

Крім того, колегією суддів враховується той факт, що остаточний розрахунок з ОСОБА_3 було проведено лише через сім місяців після її звернення до суду за захистом свого порушеного права, а тому не можуть бути прийнятими доводи апеляційної скарги щодо ухилення ОСОБА_3 від отримання заробітної плати та сприянню виникненню затримки розрахунку при її звільненні.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність вини підприємства у затримці розрахунку з позивачем при звільненні.

Період затримки розрахунку з позивачем при звільненні слід рахувати з 03 березня 2015 року по 23 листопада 2015 року включно, що становить 181 робочий день.

Згідно довідки ТОВ «Гранд Престиж Плюс» середньоденний заробіток позивача складає 49,50 грн. (а.с. 61). Ані позивачем, ані відповідачем, в апеляційному порядку не оскаржується правильність визначення середньоденного заробітку, а тому колегією суддів не перевіряється порядок його нарахування.

На підставі положень п.8 постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» шляхом множення середньоденного заробітку на число днів затримки розрахунку (49,50 грн. х 181 = 8 307, 90 грн.) середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні позивача становить 8 307, 90 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не перевірив чи працювала у вказаний період позивач, та чи мала вона інші доходи, колегією суддів відхиляються, як такі, що не мають правового значення для вирішення спору, адже частина третя статті 117 КЗпП України, яка передбачала врахування доходів, одержаних за новим місцем роботи, при визначенні розміру середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні, виключено на підставі Закону України «Про внесення змін до Кодексу законів про працю України» №3248-ІV від 20.12.2005р.

Доводи апеляційної скарги щодо обовязку суду відкласти розгляд справи на підставі заяви представника відповідача є безпідставними, адже суд зобовязаний відкласти розгляд справи лише у разі першої неявки сторони, якщо вона повідомила про причини неявки, які судом визнано поважними (п. 2 ч. 1 ст. 169 ЦПК України), а, зважаючи на відсутність у матеріалах справи доказів неможливості прибути у судове засідання (зайнятість в іншому судовому процесі не може вважатись поважною причиною неявки до суду), колегія суддів погоджується з висновком суд щодо можливості розгляду справи за відсутності представника відповідача.

Доводи апеляційної скарги щодо обовязку суду ухвалити заочне рішення є безпідставними, адже нормами статті 224 ЦПК України передбачено лише можливість ухвалення заочного рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів особами, які беруть участь у розгляді справи, діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що беруть участь в справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, і дав їм правильну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими матеріалами справи і поясненнями сторін.

За таких обставин, колегія суддів, вважає, що рішення суду винесено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку з чим, апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Гранд Престиж Плюс» - відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 11 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: