АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_______________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Музичко С.Г.

при секретарі Матвійчуку І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2015р. по цивільній справі за поданням Головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1,

встановила:

у вересні 2015р. головний державний виконавець відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання зобов'язань, покладених на неї наказом Господарського суду Дніпропетровської області.

Мотивуючи подання головний державний виконавець зазначав, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві перебуває наказ, виданий 6 травня 2015р. Господарським судом Дніпропетровської області, по якому було відкрито виконавче провадження та надано строк боржнику до 10 червня 2015р. для добровільного виконання. Проте, боржник про добровільне виконання не повідомив, державним виконавцем вжито всіх передбачених чинним законодавством заходів примусового виконання рішення, однак, у зв'язку зі свідомим невиконанням боржником своїх обов'язків, він не має змогу виконати рішення суду.

Ухвалою суду від 23 жовтня 2015р. подання задоволено.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні подання.

Представник посилається на не з'ясування судом всіх обставин справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1, який підтримав апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи подання, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем вжиті всі передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи для виконання рішення суду, однак тривале невиконання рішення суду порушує права

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4903/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Шевчук О.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
стягувача.

- 2 -

Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, може звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Отже, вказаною нормою матеріального права передбачено, що боржник може бути обмежений у виїзді за межі України у разі ухилення від виконання зобов'язань за рішення.

Проте, звертаючись до суду із поданням, державний виконавець не навів обставини, які свідчать саме про ухилення боржника від виконання судового рішення.

У порушення вимог ст. 210 ЦПК України не містить такого обґрунтування і ухвала суду.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Проте, суд обмежився констатацією того, що державним виконавцем надано докази вжиття ним заходів для виконання рішення, однак, рішення суду не виконане, що не може бути підставою для обмеження особи у її правах.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при розгляді подання не повно були з'ясовані обставини справи, тому ухвала суду підлягає скасуванню, а матеріали поверненню до суду першої інстанції на новий розгляд.

Оскільки судом не були з'ясовані всі обставини справи, апеляційний суд позбавлений можливості вирішити питання по суті.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2015р. скасувати, подання Головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 повернути до Деснянського районного суду м. Києва на новий розгляд.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: