У х в а л а

23 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Романюка Я.М.,

Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 липня 2010 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 2 листопада 2010 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 4 березня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа - ОСОБА_5, про визнання поруки припиненою,

в с т а н о в и л а :

Дніпровський районний суд м. Києва рішенням від 22 липня

2010 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва

від 2 листопада 2010 року позов публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнив, постановив стягнути солідарно із ОСОБА_5 та ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 млн

610 тис. 724 грн 73 коп. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 4 березня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилила, ухвалені у справі судові рішення залишила без змін.

3 березня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Дніпровського районного суду

м. Києва від 22 липня 2010 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва

від 2 листопада 2010 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 березня 2015 року з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме частини першої статті 559 Цивільного кодексу України.

На обґрунтування підстави перегляду вказаної ухвали касаційного суду, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року, 27 січня та 3 лютого 2016 року, в яких, на його думку, по-іншому, ніж в оскаржуваних рішеннях, застосовано вказані норми матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 4 березня 2015 року, про перегляд якої порушує питання заявник, касаційний суд, залишивши без змін рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції, погодився з їхніми висновками про те, що позичальник належним чином не виконує грошові зобов'язання за кредитним договором, унаслідок чого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з боржника і поручителя.

Крім того, касаційний суд погодився з висновками судів про відсутність правових підстав для припинення поруки, оскільки банк не застосував збільшену відсоткову ставку за користування кредитом.

Разом з тим в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наданих заявником для порівняння, містяться такі висновки:

- в ухвалах від 23 грудня 2015 року та 3 лютого 2016 року суд касаційної інстанції, скасувавши ухвалені у справах судові рішення та направивши справи на новий розгляд, керувався тим, що суди попередніх інстанцій порушили норми процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи;

- в ухвалі від 27 січня 2016 року суд касаційної інстанції, залишивши без змін рішення суду апеляційної інстанції, указав на те, що внесення змін до кредитного договору в частині збільшення розміру процентної ставки без згоди поручителя призводить до збільшення обсягу відповідальності останнього і зумовлює припинення поруки;

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим регулюванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа - ОСОБА_5, про визнання поруки припиненою за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 липня 2010 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 2 листопада 2010 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 4 березня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді : Л.І. Охрімчук

Я.М. Романюк

А.Г. Ярема