Справа № 500/47/15-ц
Провадження № 2/500/453/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2016 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді Пепеляшкова С.М.

при секретарі Тюміній О.А.

за участю сторін ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представників сторін ОСОБА_3, ОСОБА_4

третіх осіб - ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ізмаїл цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_7, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, - ОСОБА_8, ОСОБА_6, орган опіки та піклування виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради, про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу та визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який згодом уточнив та просить встановити факт проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 14 січня 2011 року до цього часу, визнати за ним право спільної сумісної власності на 31/200 частину житлового будинку по вул. Шевченка,75/1 в м.Ізмаїлі Одеської області, що складається з літ. «А» приміщення № 7 житлова, № 8 житлова, № 9 прихожа, № 10 санвузол, № 22 житлова кімната, № 23 житлова кімната, № 24 санвузол, № 25 сходова клітина, № 26 приміщення, літ. «Г» - сарай, 1/3 частина надвірних споруд, посилаючись на те, що з 2005 року він та ОСОБА_2 почали проживати як чоловік та дружина, однак обидва перебували в інших зареєстрованих шлюбах. В 2009 році ОСОБА_2 розірвала шлюб зі своїм чоловіком, а 14 січня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 було розірвано шлюб. З 2010 року вони з ОСОБА_2 почали вкладати спільні кошти в будівництво будинку по вул. Шевченка, 75/1 в м.Ізмаїлі Одеської області. Гроші на будівництво вони віддавали ОСОБА_8, будинок будувався на земельній ділянці, що належала ОСОБА_7 Загальна сума переданих коштів склала 38000 доларів США. Приблизно у 2011 році вони перейшли жити до побудованого будинку, та він проживає там до цього часу. Документи на будинок не переоформлювались з невідомих йому причин, ОСОБА_8 пояснювала, що після оформлення всіх необхідних документів ОСОБА_7 має відчужити на його та ОСОБА_2 користь частину побудованого житлового будинку, яка складалася з окремої квартири. З початку 2013 року його стосунки з ОСОБА_2 погіршилися, в 2014 році він дізнався про наявність договору дарування від 18 липня 2013 року, за яким ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_2 31/100 частину житлового будинку по вул. Шевченка, 75/1 в м.Ізмаїлі Одеської області. Вважає, що за ним може бути визнане право спільної сумісної власності на 31/200 частину даного житлового будинку, оскільки під час його будівництва вони з ОСОБА_2 проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу та він також вкладав гроші у будівництво даного будинку, що підтверджується розпискою ОСОБА_8 від 18 червня 2011 року, накладними та поясненнями свідків.

Відповідачка ОСОБА_2 позов не визнала, надала до суду свої заперечення на позов, відповідно до яких просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що з позивачем ОСОБА_1 однією сімю в цивільному шлюбі вони ніколи не проживали, вони лише зустрічалися, однак ніколи не мали одного місця проживання, єдиного бюджету, будь-яких спільних зобовязань одне перед одним, не вели спільного господарства, не мали спільних коштів, ОСОБА_1 не брав участі у будівництві спірного будинку. До того ж частина житлового будинку належить їй на підставі договору дарування, а тому й не може бути спільною сумісною власністю з ОСОБА_1 Копія розписки, яка була надана ОСОБА_1 на підтвердження передачі ним грошових коштів в сумі 20000 доларів США, не може бути належним доказом, оскільки у ОСОБА_1 немає оригіналу даної розписки, а в копіях накладних не зазначено, кому вони були видані та немає підпису отримувача. Також не надано доказів того, що між нею, ОСОБА_1, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 існували будь-які домовленості щодо будинку.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені позовні вимоги, просили задовольнити позов.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнали, просять у задоволенні позову відмовити.

Відповідачка ОСОБА_7 надала заперечення на позовну заяву, відповідно до яких просить відмовити в задоволенні позову та розглянути справу за її відсутності, оскільки в неї з позивачем ніколи не було правовідносин, на підставі яких в них могло б виникнути право спільної сумісної власності, вона майнових прав позивача не порушувала та позивач особисто до неї ніяких позовних вимог не висуває.

Третя особа ОСОБА_8 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити в задоволенні позову.

Третя особа ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити в задоволенні позову.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Ізмаїльської міської ради до судового засідання не зявився, надав заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей ОСОБА_2.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, третіх осіб, свідків, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Частиною 2 статті 3 СК України передбачено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до договору дарування житлового будинку від 18 липня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу ОСОБА_10 та зареєстрованого в реєстрі за № 2559, ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_6 32/100 частини, ОСОБА_2 31/100 частину, ОСОБА_5 37/100 частини житлового будинку з надвірними спорудами по вул. Шевченка,75/1 в м. Ізмаїлі Одеської області.

До матеріалів справи позивачем на підтвердження того, що він брав фінансову участь у будівництві будинку, було надано копії накладних на придбання будівельних матеріалів, однак в більшості накладних не зазначено отримувача будівельних матеріалів та немає його підпису про отримання.

В матеріалах справи є висновок за результатами розгляду заяви ОСОБА_2 від 13 січня 2013 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не вважають себе подружжям.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок», оскільки згідно ЗК України земельна ділянка надається для будівництва житлового будинку і господарських будівель громадянину в приватну власність, участь інших осіб у будівництві не створює для них права приватної власності на жилий будинок крім випадків, коли це передбачено законом; таке право, зокрема, виникає, коли будівництво велось подружжям в період шлюбу жилий будинок в звязку з цим є спільною сумісною власністю, або велось за рахунок спільної праці членів сім'ї - жилий будинок стає їх спільною власністю, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними. Інші особи, які брали участь у будівництві жилого будинку не на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво, якщо допомогу забудовнику вони надавали не безоплатно.

В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 2011 року до січня 2013 року мали намір створити сімю, однак в січні 2013 року ОСОБА_2 неодноразово зверталася до міліції з приводу того, що у неї з ОСОБА_1 склалися складні відносини, та за результатами розгляду даних заяв було відмовлено в притягненні ОСОБА_1 до відповідальності, оскільки вони не вважали себе подружжям. В судовому засіданні встановлено, що будівництво будинку здійснювала ОСОБА_7, яка в липні 2013 року подарувала частки даного житлового будинку ОСОБА_2, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 Договір про спільне будівництво будинку та створення спільної сумісної власності між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 відсутній. Надані ОСОБА_1 накладні на будівельні матеріали за 2011-2013 роки не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки в них відсутній підпис отримувача, та в судовому засіданні ОСОБА_1 не було доведено, що саме він купував ці будівельні матеріали та що вони були використані на будівництво будинку по вул. Шевченка, 75/1 в м.Ізмаїлі Одеської області. Що стосується розписки про те, що ОСОБА_8 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 20000 доларів на будівництво будинку та що вони згодом були витрачені на будівництво даного будинку, позивачем в судовому засіданні це доведено не було. Окрім того, 31/100 частина житлового будинку належить ОСОБА_2 на підставі договору дарування, а п.2 ч.1 ст.57 СК України передбачено, що майно, набуте на підставі договору дарування, є особистою власністю чоловіка або дружини. Оцінюючи показання свідків в судовому засіданні, суд вважає, що на підставі лише пояснень свідків не може бути встановлено факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сімєю без реєстрації шлюбу та визнання за ним права власності на частину спірного будинку без будь-яких суттєвих письмових доказів.

Враховуючи все вищезазначене, у суду немає підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 10,60,212-215 ЦПК України, ст. 3,57,74 СК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_7, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, - ОСОБА_8, ОСОБА_6, орган опіки та піклування виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради, про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу та визнання права власності відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_11