Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2016 р. Суворовський районний суд міста Одеси

у складі:

головуючого судді Пепеляшкова О.С.

при секретарі Лапчинській О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №18 в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, який діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_6, за участю прокурора Суворовського району м. Одеси, третя особа орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, про визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням, зустрічною позовною заявою ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, який діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_6, до ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, про вселення,

ВСТАНОВИВ:

До суду з позовом звернулась ОСОБА_2, яка вказала, що вона та відповідачі є наймачами АДРЕСА_1, зазначена квартира належить місцевій раді, проте відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та малолітня ОСОБА_6 після відкриття спадщини у вигляді домоволодіння за АДРЕСА_2 - а саме з липня 2010 року вибули на постійне місце проживання в зазначений будинок. Таким чином, враховуючи те, що відповідачі вибули на постійне місце проживання в інше житлове приміщення та постійно проживають за іншою адресою, позивач просить визнати ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 такими, що втратили право користування жилим приміщенням - АДРЕСА_1, у зв'язку з вибуттям на постійне проживання в інше жиле приміщення.

Не погоджуючись із заявленими до них вимогами, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, який діє у власних інтересах, а також в інтересах малолітньої ОСОБА_6, звернулись до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2, в який вказали, що на виконання ухвали апеляційного суду Одеської області про залишення в силі рішення суду першої інстанції про визнання їх такими, що тратили право користування житлом, залишили спірне жиле приміщення, але право на проживання в АДРЕСА_1 не втратили, тому просили вселити їх до спірного жилого приміщення.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_7 вимоги позову підтримали та просили його задовольнити, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини та чисельні докази вибуття відповідачів зі спірної квартири на постійне місце проживання в отриманий у спадок будинок, вказуючи, що подані відповідачами докази не є належними (зокрема акт обстеження житлових умов складений в присутності лише відповідача ОСОБА_1 та раніше виселеної ОСОБА_8); в задоволені зустрічної позовної заяви просили відмовити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 та її адвокат Кудрявцев І.В., відповідач ОСОБА_5, що також представляє інтереси малолітньої ОСОБА_6, вимоги позову не визнали та зазначили, що не вибували на постійне місце проживання в інше житлове приміщення, постійним місцем проживання мають АДРЕСА_1, зв'язку з квартиро не втратили, мали там свої особисті речі, меблі та побутову техніку, здійснювали сплату комунальних платежів, а в будинку АДРЕСА_2 проживають тимчасово та не постійно, тому просили в задоволенні позову відмовити повністю, вимоги зустрічної позовної заяви підтримали з викладених в неї підстав та просили їх задовольнити.

Представник ОСОБА_4 ОСОБА_10 звернулась з заявою про розгляд позову ОСОБА_2 у її відсутність та відмовити у задоволенні позову; ОСОБА_4 також звернулась до суду з заявою про розгляд зустрічної позовної заяви у її відсутність та з проханням вимоги зустрічного позову задовольнити.

Представник органу опіки та піклування Стрецкул Л.В. в судове засідання не з'явилась, раніше в судовому засіданні представник опіки зазначила, що вимоги позову задоволенню не підлягають з огляду на те, що при визнанні неповнолітньої дитини такою, що втратила право користування жилим приміщенням дитина позбавляється права на приватизацію житлового приміщення за місцем її реєстрації. Зустрічну позовну заяву вважала такою, що підлягає задоволенню оскільки на думку органу опіки та піклування відповідачами по справі не було втрачено зв'язок зі спірною квартирою, про що свідчить акт складений представниками органу опіки та піклування, що право дитини на житло має бути захищено. В матеріалах справи наявна заява третьої особи про розгляд справи у відсутність їх представника та прийняття рішення з урахуванням прав та законних інтересів неповнолітньої.

Заступник прокурора Суворовського району м. Одеси Ярославцев М.В., що приймає участь у справі для захисту інтересів неповнолітньої дитини за ст. 45 ЦПК України, звернувся до суду з заявою про продовження розгляду справи без участі представника прокуратури, оскільки у малолітньої дитини є законний представник а також в справі приймає участь орган опіки та піклування, тому підстав для участі прокуратури при розгляді справи не вбачається.

Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка, дослідивши надані докази, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Двокімнатна квартира АДРЕСА_1 належить місцевій раді, наймачем житлової площі в зазначеній квартирі є ОСОБА_3; основний квартиронаймач та ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 й малолітня ОСОБА_6 зареєстровані в цій квартирі (т.1 а.с. 4).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_13, після смерті якого відкрилася спадщина на належний йому буд. АДРЕСА_2 й відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 (до одруження 06.09.2014р. ОСОБА_4), ОСОБА_5 як спадкоємці першої черги за законом, після відкриття спадщини у вигляді домоволодіння АДРЕСА_2, а саме з липня 2010 року стали проживати в зазначеному будинку, згодом 26.01.2011р., отримали свідоцтва про право на спадщину за законом і 08.02.2011р., здійснили державну реєстрацію права власності.

Факт вибуття відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та малолітньої ОСОБА_6 на проживання в інше жиле приміщення підтверджується тим, що відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, після вселення в буд. АДРЕСА_2 не дійшли згоди щодо встановлення порядку користування спільною частковою власністю та з 13.12.2011р., в суді перебувала інша цивільна справа № 523/2829/14 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5, про припинення права спільної часткової власності, виділ частки в натурі, встановлення порядку користування земельною ділянкою. За зазначеною справою, з часу звернення до суду по теперішній час, як позивачка ОСОБА_4, так і відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5, у всіх документах адресованих до суду - заявах, клопотаннях, скаргах, інших документах у справі, а також особистими поясненнями зазначають своє місце постійного проживання - буд. АДРЕСА_2, а АДРЕСА_1 зазначили тільки один раз в позовній заяві - як місце реєстрації. Судові повістки, виклики повідомлення, процесуальні документи при розгляді справи в судах першої, апеляційної та касаційної інстанції направляються ОСОБА_3, ОСОБА_4 й ОСОБА_5, у справі № 523/2829/14, саме за адресою їх місця проживання - буд. АДРЕСА_2, та отримуються зазначеними особами, саме за цією адресою (т.1 а.с. 127-147).

Судові повістки, які були направлені відповідачам у цій справі, також були отримані відповідачами за адресою буд. АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 16, 17, 18), а судові повістки, що були направлені за місцем реєстрації відповідачів - АДРЕСА_1, повернулися без вручення (а.с. 19, 20, 21).

Також факт не проживання відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та малолітньої ОСОБА_6, в АДРЕСА_1 підтверджується актами про не проживання (т.1 а.с. 5-7). Повідомленням відділення зв'язку № 102 про причини невручення судових повісток відповідачам, а саме не проживання відповідачів в АДРЕСА_1, про що працівнику відділення зв'язку повідомила сусідка відповідачів та данні поштового зв'язку «Укрпошта» (т.1 а.с. 88, 89, 90, 91).

Разом з тим відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_5 не втратили зв'язку з спірним жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1, основним квартиронаймачем якого є відповідачка ОСОБА_3, та на яку відкрито особовий рахунок. Вказана обставина підтверджується актом комісії дільниці № 7 КП ЖКС «Пересипський» від 14.10.2014р. про те, що в спірній квартирі знаходяться дитячі речі, меблі, техніка, посуд, одежа, що належать ОСОБА_3 (т.1 а.с. 87), численними квитанціями про сплату відповідачами житлово-комунальних послуг за вказану квартиру (т.1 а.с. 30-37), актом обстеження житлових умов АДРЕСА_1 спеціалістами органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради з опитом сусідів про проживання ОСОБА_3 та про наявність дитячих речей, меблів та побутової техніки відповідача ОСОБА_5 (т.1 а.с. 82), що підтверджується також поясненнями допитаної в якості свідка ОСОБА_14

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 24.12.2014р. відповідачів по цій справі було визнано такими, що втратили право користування житлом АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 152, 153-154). У зв'язку з набранням вказаним рішенням законно сили на підставі відповідної ухвали Апеляційного суду Одеської області від 25.03.2015р. (т.1 а.с. 200, 201-204), позивач ОСОБА_3 намагалась потрапити до спірної квартири з метою забрати власні речі (т.1 а.с. 213, 214), та після цього та скасування зазначених вище судових рішень судом касаційної інстанції та направлення справи на новий розгляд відповідачі до квартири потрапити не можуть, з приводу чого вони звертались з заявою до правоохоронних органів (т.2 а.с. 13, 14).

В силу ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

За положеннями ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду за положенням ч.1 ст. 61 ЖК УРСР здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору - ч.1 ст. 64 ЖК УРСР; до членів сім'ї наймача за ч.2 цієї статті належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає -ч.4 ст. 29 ЦК України.

Наймач відповідно до ч.1 ст. 65 ЖК УРСР вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб, проте на вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

В силу ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місцем проживання фізичної особи є місце, в якому особа проживає понад шість місяців на рік.

Згідно до ч.2 ст. 107 ЖК УРСР, у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

У п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 (з відповідними змінами) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз'яснено, що відповідно до ст. 107 ЖК УРСР наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це.

На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

На підставі викладеного, з урахуванням висновків і мотивів, з яких були скасовані попередні судові рішення по цій справі судом касаційної інстанції та які є обов'язковими для суду першої інстанції при новому розгляді справи, суд дійшов до висновку що ОСОБА_4 слід визнати такою, що втратила право користування жилим приміщенням в жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1 у зв'язку із вибуттям на постійне проживання в інше жиле приміщення, а саме в буд. АДРЕСА_2, оскільки позивачем доведено факт вибуття відповідача зі спірного житла та обрання нею іншого постійного місця проживання; жодного доказу іншого матеріали справи не містять.

Не можуть бути задоволені вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 й ОСОБА_6, оскільки вказані особи не втратили зв'язку зі спірним жилим приміщенням.

Судом не приймаються до уваги посилання ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_7 про наявність доказів про вибуття на інше постійне місце проживання як такі, що суперечать встановленим обставинам по справі.

У зв'язку з викладеним мають бути задоволені вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_5, який діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_6, про вселення до квартири АДРЕСА_1, а такі ж позовні вимоги ОСОБА_4 задоволенню не підлягають.

В силу положень ст. 88 ЦПК України через часткове задоволення позову ОСОБА_2 з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача мають бути стягнуті понесені

судові витрати в сумі 60,90 грн.; оскільки зустрічну позовну заяву було задоволено частково, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 мають бути стягнуті понесені судові витрати в сумі 356,40 грн.

Керуючись ст.ст. 1, 10, 11, 60, 61, 88, 158, 212-215, 294 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, який діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_6, за участю прокурора Суворовського району м. Одеси, третя особа орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, про визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_4, 1988р.н., такою, що втратила право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1.

В задоволені решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати в сумі 60,90 грн.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, який діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_6, до ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, про вселення - задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в квартиру АДРЕСА_1.

В задоволені решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати в сумі 356,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Суворовський районний суд м.Одеси. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя