АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2229/16 Справа № 205/6256/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Шавула В. С. Доповідач - Бараннік О.П.
Категорія
21 квітня 2016 року
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
2016 ріку квітень 21 дня Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - Бараннік О.П.,

суддів - Посунся Н.Є., Лисичної Н.М.,

при секретарі - Самокиша О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2015 року по справі за заявою ОСОБА_1 , зацікавлені особи Сьома дніпропетровська державна нотаріальна контора, територіальна громада в особі Дніпропетровської міської ради, про встановлення юридичних фактів належності заявнику заповіту, вчинення заповіту та наявності помилок, -

В С Т А Н О В И Л А :
У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про встановлення юридичного факту належності заповіту, посилаючись на те, що після смерті його рідного дядька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого АП «Днепросантехмонтаж» згідно розпорядження № П-76 від 29 березня 1994 року та зареєстрованого Дніпропетровським бюро технічної інвентаризації у реєстровій книзі під № 112п-82.

Складеним 07.02.2014 року заповітом, посвідченим Сьомою дніпропетровською нотаріальною конторою та зареєстрованим у реєстрі № 40129, спадкодавець ОСОБА_3 заповів усе належне йому майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, йому заявникові ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 60 % ( 3/5 частин) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 40 % ( 2/5 частин).

Після відмови ОСОБА_4 від своєї частину у спадщині на користь ОСОБА_1 , він став єдиним спадкоємцем за вищевказаним заповітом всього майна, на яке мав право за життя ОСОБА_3 .

Посилаючись на зазначені обставини, а також на те, що постановою державного нотаріуса Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори Єремєєва А.В. від 08.08.2015 року йому відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_2 , після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , з тих підстав, що у заповіті помилково замість « ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 » , помилково вказаний « ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 », заявник вимушений був звернутись з даною завою до суду.

В уточнюючій заяві ОСОБА_1 просив встановити факт належності заповіту, складеного ОСОБА_3 07.02.2014 року на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , йому заявникові, та встановити факт про те, що у зазначеному заповіті зроблені технічні помилки в написанні імені та року народження спадкоємця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якому заповідано 60 % (3/5 частин) усього належного заповідачеві майна.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2015 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 , зацікавлені особи Сьома дніпропетровська державна нотаріальна контора, територіальна громада в особі Дніпропетровської міської ради, про встановлення юридичних фактів належності заявнику заповіту, вчинення заповіту та наявності помилок відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та не вірне застосування норм процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його вимоги щодо встановлення юридичного факту належності заповіту, йому, заявникові.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з послідуючим ухваленням по справі нового рішення про встановлення факту належності заповіту заявникові, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_1 суд виходив з того, що заповіт не є правовстановлюючим документом, тоді коли у відповідності до пункту 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року суди розглядають справи про встановлення відповідно до пункту 6 статті 256 ЦПК України фактів належності саме правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

З таким висновком суду погодитись не можливо, оскільки він зроблений поверхово, в порушення норм матеріального права та роз`яснень абзацу 2 пункту 12 тієї ж Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», відповідно до якого на підставі пункту 6 статті 256 ЦПК України суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військоматів та інших органів військового управління про загибель чи пропажу безвісти у зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж, але що судом першої інстанції при вирішенні справи по суті не було прийнято до уваги і у зв`язку з чим рішення суду не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про задоволення вимог заявника ОСОБА_1 про встановлення факту належності заповіту.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, п.п. 1,3, 4 ст.309, ст.ст. 313 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2015 року скасувати.

Встановити факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 заповіту складеного 07.02.2014 року ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та посвідченого державним нотаріусом Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори Єремеєвою А.В. і зареєстрованого в реєстрі № 4-129.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але на нього може бути принесена касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :