19.07.2016 Єдиний унікальний № 371/220/16-ц
Миронівський районний суд Київської області
Провадження № 2 /371/ 192 /16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2016 року м. Миронівка

Миронівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Поліщука А.С.,

при секретарі Харченко І.С.,

за участі

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання житлового будинку з відповідними надвірними будівлями і спорудами обєктом спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на 1/2 частку житлового будинку з відповідними надвірними будівлями і спорудами,

В С Т А Н О В И В:

До Миронівського районного суду із вказаним позовом звернулася позивач та просила суд:

●встановити факт проживання її та відповідача з липня 2005 року по 03 серпня 2007 року однією сімєю без реєстрації шлюбу;

●визнати будинок № 15 по вулиці Кондратовича міста Миронівка Київської області, з відповідними надвірними будівлями і спорудами, обєктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1;

●визнати за нею право власності на 1/2 частку житлового будинку з відповідними надвірними будівлями і спорудами, що розташовані за адресою: Київська область, місто Миронівка, вулиця Кондратовича, 15.

Позов обґрунтовано тими обставинами, що вона з липня 2005 року по 03 серпня 2007 року проживала разом із відповідачем без реєстрації шлюбу однією сімєю. Протягом цього часу вони з відповідачем за спільні кошти придбали вищезазначений житловий будинок з відповідними надвірними будівлями і спорудами, а тому вказана нерухомість є обєктом права спільної сумісної власності з відповідачем, і вона має право на 1/2 частку цієї власності.

В судовому засіданні позивач підтримала позов та просила суд його задовольнити з підстав наведених у позовній заяві.

Відповідач та його представник у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували у звязку із його безпідставністю, просили суд відмовити в його задоволенні. Свої заперечення обґрунтовували тим, що будинок з надвірними будівлями та спорудами придбаний відповідачем за власні кошти, надані йому батьком до шлюбу та до проживання однією сімєю з позивачем.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, покази свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає, зважаючи на наступне.

Суд під час розгляду цивільної справи повинен захищати порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси фізичних осіб (ст. 1 ЦПК України).

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (ст. 71 ОСОБА_4 кодексу України).

Отже, у випадку поділу майна подружжя та недосягнення ними порозуміння щодо порядку поділу майна, з метою захисту прав свобод та інтересів кожного із подружжя, цей спір може бути переданий на вирішення до суду.

Позивач звернулася по судовий захист у звязку із невизнанням її колишнім чоловіком ОСОБА_2 її права власності на 1/2 частку житлового будинку з відповідними надвірними будівлями і спорудами, що розташовані за адресою: Київська область, місто Миронівка, вулиця Кондратовича, 15.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії 1-OK № 045782, виданого 04 серпня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Миронівського районного управління юстиції Київської області, 04 серпня 2007 року між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 84 (а.с. 8).

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 12 березня 2013 року, в цивільній справі єдиний унікальний номер 371/ 246 /13-ц, розірвано шлюб між позивачем та відповідачем. Рішення набрало законної сили 25 березня 2013 року (а.с. 26).

Згідно з ч. 2 ст. 114 ОСОБА_4 кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Тобто, позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 04 серпня 2007 року по 25 березня 2013 року (дати набрання рішення суду законної сили).

Відповідно до п. п. 1, 4 договору купівлі-продажу житлового будинку від 01 грудня 2006 року, посвідченого державним нотаріусом Миронівської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_5, відповідач придбав у громадянки ОСОБА_6 за 24 050 гривень житловий будинок з відповідними надвірними будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: Київська область, місто Миронівка, вулиця Кондратовича, 15 (а.с. 36).

Таким чином, спірний будинок був придбаний відповідачем за вісім місяців до укладення шлюбу з позивачем.

ОСОБА_4 кодексу України встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими:

1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності;

2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

Відповідно до п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 57 ОСОБА_4 кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу, чи за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто.

Оскільки спірний будинок придбаний відповідачем до укладення шлюбу з позивачем, то, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 57 ОСОБА_4 кодексу України, призюмується, що він є його особистою приватною власністю.

Відповідно до ст. 74 ОСОБА_4 кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є обєктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 цього Кодексу.

Статтею 60 ОСОБА_4 кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналіз вказаних норм дає підстави дійти висновку, що норми ст. 74 ОСОБА_4 кодексу України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сімї (постанова Верховного Суд України від 12 грудня 2015 року по справі № 6-148цс12).

Згідно з п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 14, встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, позивач повинна була довести суду, що вона, до придбання відповідачем спірного будинку та в момент набуття права власності на нього, проживала без реєстрації шлюбу у фактичних шлюбних відносинах з ним, а також той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця позивача з відповідачем.

В позовній заяві позивач стверджувала, що вона почала проживати з відповідачем однією сімєю без реєстрації шлюбу з липня 2005 року, доказом чого є покази свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10

У судовому засіданні свідок ОСОБА_8 дала покази, що з 2006 року позивач та відповідач почали зустрічатися. Під час цих зустрічей відповідач приїжджав до позивача додому, на роботу, дарив їй квіти. Вона особисто не знає, яким чином був придбаний спірний будинок, але зі слів позивача, їй відомо, що позивач та відповідач придбали будинок.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 дала покази, що вона знає позивача та відповідача з 2005 року в звязку із здійсненням нею підприємницької діяльності. В 2006 році позивач та відповідач проживали, то у позивача, то імовірно у відповідача. Позивач у цей час купувала у свідка постільну білизну. Пояснила, що позивач та відповідач почали спільно проживати з 2007 року.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 дала покази, що вона є дочкою позивача. Позивач та відповідач зустрічалися з 2005 року, а з 2006 року відповідач почав приходити до них додому.

Із показів свідка ОСОБА_7 встановлено, що вона є матірю позивача, вона знає відповідача з 2005 року, з 2006 року він почав приходити до неї додому, оскільки в цей час там проживала позивач, залишався на ніч, позивач та відповідач готували спільно їжу. Дізнавшись, що позивач вагітна вона повідомила сторін, щоб вони шукали собі житло. Вона припускає, що будинок придбаний сторонами спільно.

Свідок ОСОБА_11 дав покази, що він є сусідом відповідача та проживає через дорогу, йому відомо з 2006 року, що відповідач придбав будинок за кошти приблизно в сумі 30 000 гривень, які дав йому батько. Також йому відомо, що позивач та відповідач почали разом проживати в спірному будинку з літа 2007 року.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні дав покази, що він є сусідом відповідача, йому відомо що спірний будинок придбаний відповідачем у 2006 році за кошти, надані йому батьком.

Свідок ОСОБА_13 дав покази, що він є братом відповідача, йому відомо, що відповідач придбав спірний будинок в 2006 році за кошти, надані йому їх батьком.

Свідок ОСОБА_14 дав покази, що він є батьком відповідача, у 2006 році постійно проживав та працював у Росії, він особисто відповідачу надав кошти на придбання спірного будинку в сумі приблизно 30 000 гривень.

Свідок ОСОБА_15 дала покази, що вона є колишньою дружиною відповідача, їй відомо, що відповідач придбав спірний будинок в 2006 році за кошти, надані йому його батьком. В 2005-2006 роках вона та відповідач спільно проживали в її квартирі як сімя, спільно готували їжу, прали речі, обробляли город. В період 2005-2006 років відповідач постійно ночував у неї вдома, приносив додому гроші. Вона фактично підтвердила, що в цей період бачила в своїй квартирі позивача, яка милася у ванні, після чого вона вигнала позивача з квартири.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні дала покази, що вона є двоюрідною сестрою ОСОБА_6, попередньої власниці спірного будинку, у якої відповідач в грудні 2006 року придбав спірний будинок. Вона повідомила, що її сестра проживала в спірному будинку навіть після придбання його відповідачем, вона часто навідувала свою сестру в спірному будинку. Позивача вона перший раз побачила у спірному будинку в 2007 році. Їй відомо зі слів її покійної сестри, що між відповідачем та її сестрою була домовленість утримувати її до дня смерті.

Співставляючи покази свідків, суд приходить до висновку, що позивач та відповідач знайомі з 2005 року, між ними до 2007 року були непостійні міжособисті (любовні) стосунки, які характеризувалися періодичністю проживання відповідача з позивачем, зустрічами сторін в квартирі колишньої дружини відповідача та квартирі матері позивача.

Жоден із свідків в судовому засіданні не дав чітких, аргументованих та переконливих показів, які підтверджують, що позивач, на час придбання відповідачем спірного будинку, проживала з ним однією сімю без реєстрації шлюбу, тобто доказів ведення ними спільного господарства, наявності у них спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сімї. Покази свідків зі сторони позивача, а саме: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, в частині визначення періоду постійного проживання сторін разом, є нечіткими, суперечать один одному та суперечать показам свідків зі сторони відповідача - ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_15, ОСОБА_14, ОСОБА_16

Таким чином, під час розгляду справи позивач не надала переконливих доказів її проживання з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу у період набуття відповідачем права власності на спірний будинок, а також придбання відповідачем спірного будинку за спільні кошти.

Із показів свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_15, ОСОБА_14, ОСОБА_16 вбачається, що відповідач придбав спірний будинок до перебування з позивачем у фактичних та зареєстрованих шлюбних відносинах, за кошти, надані йому його батьком ОСОБА_14 Ці покази підтверджуються також письмовими матеріалами справи, зокрема копією договору купівлі-продажу житлового будинку від 01 грудня 2006 року, копією свідоцтва про шлюб між сторонами, а тому відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 57 ОСОБА_4 кодексу України, ст.ст. 316, 328, 334, 655 Цивільного кодексу України, суд приходить до висновку про недоведеність факту проживання позивача та відповідача з липня 2005 року по 03 серпня 2007 року однією сімєю без реєстрації шлюбу та придбання відповідачем спірного будинку за спільні з позивачем кошти, а тому позов задоволенню не підлягає.

При прийнятті цього рішення суд не бере до уваги компакт-диск, на якому міститься фото і відео сторін разом, оскільки ці фото та відео засвідчують лише той факт, що вони знайомі з 2006 року та перебували в одному місці в один день та час, вони не містять відомостей, які засвідчують їхні сімейні відносини.

Враховуючи викладене, на підстав ст. ст. 57, 60, 71, 74, 114 ОСОБА_4 кодексу України, ст. 16, 177, 316, 321, 334, 638, 655 Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 1, 4, 10, 57-61, 64, 179, 208, 209, 212 - 215, 218, 222-223, 292, 294, 296 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1.У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання житлового будинку з відповідними надвірними будівлями і спорудами обєктом спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на 1/2 частку житлового будинку з відповідними надвірними будівлями і спорудами відмовити.

2.Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Миронівський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

3.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя підпис ОСОБА_17

ЗГІДНО З ОРИГІНАЛОМ

Суддя А.С. Поліщук