АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2745/16 Справа № 173/1420/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Посунся (Колодяжна) Н.Є.
Категорія 39
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Колодяжної Н. Є.

суддів Макарова М.О., Максюти Ж.І.

при секретарі Самокиша О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 - про стягнення коштів; за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_5 - про поділ коштів, що є обєктом права спільної сумісної власності,

В С Т А Н О В И В:

В апеляційних скаргах ОСОБА_3 просить скасувати, а ОСОБА_2 просить змінити в частині рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2016 року, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд, вивчивши доводи апеляційних скарг, матеріали справи, вважає рішення таким, що повинне бути скасоване в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_2 у стягненні витрат на правову допомогу, а в іншій частині залишене без змін, виходячи з наступного.

Задовольняючи вимоги в частині стягнення з відповідачки на користь позивача грошової суми 32 000грн., райсуд виходив з того, що спірні кошти у загальній сумі 65 000грн. позичені подружжям Кретовими, були спільною власністю сторін по справі подружжя ОСОБА_2, однак відповідачка одноособово отримала ці кошти від ОСОБА_5 разом з нарахованими відсотками, не віддавши половину суми-32000грн. колишньому чоловіку-Яковенку Л.В. В цій частині позивач рішення не оскаржує.

Апеляційний суд вважає даний висновок районного суду обґрунтованим та законним.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Верхньодніпровського районного суду від 24.01.2014 року розірвано та встановлено час припинення спільного проживання 29.10.2013 року.

У період спільного проживання, 7 жовтня 2012 р. подружжя ОСОБА_5 взяли в борг у ОСОБА_3 та ОСОБА_2 гроші в сумі 120000 грн. зі сплатою 10% від зазначеної суми та зобовязалися повернути 132000 грн. в строк до 01.04.2014р.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області, що розглядалась раніше, 27 травня 2015 року, по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення в солідарному порядку суми боргу -72959.38 грн. та про стягнення з ОСОБА_3 1000 грн. незаконно отриманих в якості погашення боргу Кретовими, - позивачу було відмовлено у його вимогах і цим рішенням встановлено, що грошові кошти, які були позичені Кретовими в сумі 120000 грн., є спільним майном подружжя ОСОБА_3, були надані в період перебування іх у шлюбі. ОСОБА_5 повернули ОСОБА_3 частину боргу у розмірі 67000 грн., а на 15.10.2013р. залишок заборгованості складав 65000 грн. Рішенням також встановлено, що відповідачка - ОСОБА_3. отримала від ОСОБА_5 залишок боргу в сумі 65000грн. та заволоділа цими грошовими коштами, частина яких-32000 грн належала ОСОБА_2. Це рішення набрало законної сили.

Розглядаючи дану справу, райсуд обгрунтовано виходив з правил ч.3 ст. 61 ЦПК України та вважав, що отримання відповідачкою одноособово грошових коштів від ОСОБА_5 в сумі 65000 грн., які були сумісною власністю подружжя ОСОБА_2, встановлено попереднім рішенням суду та доказуванню не підлягає.

А тому на підставі наведеного та вимог ст.ст. 60, 61, 63, 68, 69, 70, 71СК України, ст. 372 ЦК України, роз*яснень, що містяться у п. 19, ч. 2 п. 23, п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року, суд дійшов обґрунтованого висновку, що спірні грошові кошти в сумі 65 000грн були спільною власністю подружжя, а поскільки відповідачка одноособово отримала їх від ОСОБА_5; доказів передачі позивачеві частини грошей, що належала йому, та щодо досягнення сторонами згоди про подальше розпорядження коштами виключно відповідачкою, не надала, суд, враховуючи межі заявлених позовних вимог, а саме, в сумі 32000 грн., вірно. стягнув з відповідачки вказану суму.

Відмовляючи у стягненні з відповідачки інфляційних та трьох відсотків річних, заявлених на підставі ст. 625 ЦК України, суд вірно врахував наступне.

Сімейний кодекс України не передбачає відповідальність у вигляді стягнення інфляційних та трьох відсотків річних від суми, яка є предметом поділу спільного сумісного майна подружжя.

Стаття 625 ЦКУ передбачає відповідальність за порушення грошового зобов*язання.

Доказів, що між сторонами були укладені конкретні цивільно-правові договори, які передбачають наявність грошових зобовязань відповідачки перед позивачем щодо спірних грошей, суду не надано. А тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки інфляційних та трьох відсотків річних на загальну суму 16269,50 грн. - не могли бути задоволені.

Разом з тим, не можна погодитись з рішенням в частині відмови у стягненні на користь позивача витрат на правову допомогу з підстав незазначення адвокатом кількості часу затрат на надання правової допомоги та вартіості однієї години послуг

На підставі даних, що є у справі, вимог ст. 84 ЦПК, ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», суд мав самостійно порахувати суми таких витрат.

Виправляючи недолік суду, враховуючи вартість виготовлення позовної заяви-500грн, роботу адвоката у трьох судових засіданнях у годинах відповідно- 59хв., 1хв, 144хв., розмір мінімальної зарплати- 1378грн. та 40% від цієї з/плати за годину участі у засіданні, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки загальну суму витрат на правову допомогу - 2 374,08грн,. задовольнивши частково таке прохання позивача. Рішення у вказаній частині повинне бути скасоване з ухваленням нового рішення. В іншій частині, що оскаржується, рішення є законним.

Доводи апеляційної скарги відповідачки перевірені і визнані такими, що не відповідають чинному законодавству та спростовуються наявними у справі доказами, в тому числі, рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2015 року, яке відповідачкою не оскаржувалось Ії твердження, що повернута позичальниками сума 65 000грн. пішла на потреби наявної на той час її з позивачем сім*ї, не заслуговують на увагу, є надуманими, оскільки встановлено, що вказана сума отримана особисто відповідачкою 16.10.2013. і вже у жовтні 2013р. відповідачка звернулась в суд з позовом про розірвання шлюбу, де зазначала, що шлюбні стосунки припинені в 2011році, а спільне проживання з 29.10.2013. і на цей час вже мала чоловіка, з яким бажала влаштовувати своє особисте життя.

В зв*язку із наведеним доводи підлягають відхиленню, а рішення в оскарженій частині - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 309п.3,4 ЦПК України, апеляційний суд

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2016 року скасувати в частині відмови в задоволенні вимог ОСОБА_2 у стягненні на його користь витрат на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 2 374,08 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення чинне з моменту проголошення, може бути оскаржене у 20-денний строк у касаційному порядку.

Головуючий Н.Є. Колодяжна

Судді: М.О. Макаров

ОСОБА_6