ухвала

іменем україни

21 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М., Фаловської І.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Рівненської області від 21 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом, обґрунтовуючи його тим, що 20 лютого 2007 року між банком та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 0702/76, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 87 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 18 лютого 2010 року.

Відповідно до кредитного договору відповідач зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками, комісією та іншими витратами щомісячними платежами.

Однак відповідач не виконав своїх зобов'язань, внаслідок чого утворилась заборгованість на суму 155 824,62 доларів США, що за курсом 21,98 відповідно до службового розпорядження НБУ від 17 липня 2015 року складає 3 425 032 грн 62 коп., у зв'язку з чим ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду та просив стягнути з відповідача вказану суму.

Рішенням Корецького районного суду Рівненської області від 24 грудня 2015 року Публічному акціонерному товариству комерційному банку «ПриватБанк» в задоволені позову до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 21 березня 2016 року рішення Корецького районного суду Рівненської області від 24 грудня 2015 року скасовано.

Позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» 16 090 доларів США 58 центів США процентів за користування кредитом, 134 200 гривень пені за несвоєчасне виконання зобов'язання за договором та 107 888, 53 гривень судового збору.

В іншій частині позову Публічному акціонерному товариству комерційному банку «ПриватБанк» відмовлено в задоволенні.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судове рішення апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд виходив з того, що 36 203,81 доларів США боргу за кредитом і 36 850, 85 доларів США боргу за процентами за користування кредитом вже стягнуто із позичальника на користь кредитора на підставі заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2012 року, а тому позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 у даній справі про стягнення зазначених сум заборгованості слід залишити без задоволення. Щодо решти заборгованості за процентами, то до стягнення підлягає різниця між 52 941, 43 доларів США, які позивач вимагає стягнути, і 36 850, 85 доларів США, які вже стягнуті, та складає 16 090, 58 доларів США.

Щодо заборгованості за пенею за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором у сумі 43 159,40 доларів США (66 679, 72 доларів США пені, які позивач вимагав стягнути за даним позовом - 23 520, 32 доларів США, які вже стягнуті на підставі заочного рішення суду), то її слід зменшити з урахуванням вимог ст. 616 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги про те, що після вступу в силу судового рішення про стягнення заборгованості за кредитом, строк кредитного договору закінчується, а відтак у банк втрачає право на нарахування процентів за користування кредитом та неустойки є необґрунтованими.

Так, згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Рівненської області від 21 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко О.М. Ситнік І.М. Фаловська