справа № 361/5304/15-ц
провадження № 2/361/112/16
РІШЕННЯ

Іменем України

19 січня 2016 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1,
при секретарі ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення суми боргу за договором позики, інфляційних втрат, процентів за користування чужими грошима і штрафу,

в с т а н о в и в :

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, у якому, враховуючи зменшення позовних вимог, просить стягнути з ОСОБА_4 на її користь суму боргу за договором позики від 01 червня 2012 року в розмірі 63079 грн. 13 коп., з яких: 32461 грн. сума позики, 13741 грн. 16 коп. інфляційні втрати, 6319 грн. 67 коп. проценти від суми позики, 10557 грн. 30 коп. штраф (а. с. 1-4, 23-24, 93-94).

В обґрунтування позову зазначала, що 01 червня 2012 року вона і ОСОБА_4 уклали договір позики, за умовами якого остання позичила у неї грошові кошти в розмірі 35191 грн., які зобовязувалася повернути їй у строк до 01 грудня 2014 року. Проте своїх зобовязань належним чином повністю не виконала, суму позики в розмірі 32461 грн. їй не повернула.

Крім зазначеної суми позики, відповідно до вимог ст. ст. 625, 1048, 1050 ЦК України за період з 01 грудня 2014 року по 09 вересня 2015 року відповідач повинна сплатити на її користь ще інфляційні втрати в розмірі 13741 грн. 16 коп., проценти від суми позики в розмірі 6319 грн. 67 коп., а також згідно із п. 5.1 договору позики штраф у розмірі 10557 грн. 30 коп.

Позивач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_5 у суді позов підтримали, надали пояснення, аналогічні викладеному, просили суд задовольнити позовні вимоги повністю.

Представник відповідача ОСОБА_6 у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що відповідач особисто і через свою сестру перерахувала позивачу на виконання умов договору позики кошти в розмірі 19240 грн., неповернутою залишилась сума позики в розмірі 15951 грн., тому інфляційні втрати і проценти за користування грошовими коштами мають нараховуватися з цієї суми. Стягнення штрафу суперечить вимогам законодавства. Просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.

01 червня 2012 року між позивачем ОСОБА_3 (далі Позикодавець) і відповідачем ОСОБА_4 (далі Позичальник) у присутності свідків було укладено договір позики.

За умовами п. п. 1.1, 2.1, 3.1, 3.2, 4.1 цього договору Позикодавець передає у власність Позичальнику готівкою грошові кошти в сумі 35191 грн., строком на 30 календарних місяців, які ОСОБА_4 зобовязувалася повернути ОСОБА_3 в останній день вказаного строку, тобто до 01 грудня 2014 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У ст. 526 ЦК України визначено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Суд встановив, що позивач ОСОБА_3 свої зобовязання за укладеним 01 червня 2012 року сторонами договором позики виконала повністю, передала відповідачу ОСОБА_4 строком до 01 грудня 2014 року грошові кошти в розмірі 35191 грн., про що свідчить укладення та підписання ними цього договору.

У порушення умов даного договору ОСОБА_4 своїх зобовязань за цим договором належним чином не виконала, зазначену суму позики у вказаний строк ОСОБА_3 повністю вона не повернула.

Факт не виконання у повному обсязі своїх зобовязань за договором позики відповідач ОСОБА_4 підтвердила у поданих нею до суду запереченнях проти позову.

Виходячи із заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку, що неповернутою позивачу залишилася сума позики в розмірі 32461 грн., при цьому суд врахував квитанції відповідача про перерахування нею позивачу коштів на загальну суму 2730 грн. (35191 грн. 2730 грн.).

Інші подані відповідачем квитанції про перерахування позивачу коштів ОСОБА_7 нібито за ОСОБА_4 судом до уваги не прийнято, оскільки доказів того, що дані кошти переховувались на виконання останньою умов договору позики суду не надано.

Із п. 5.1 договору позики вбачається, що у випадку неповернення позики у день, встановлений пунктом 3.2 цього договору, тобто до 01 грудня 2014 року, позичальник зобовязується крім основного боргу сплатити штраф у розмірі 30 % від суми позики.

Враховуючи викладене, встановлений судом факт неповернення ОСОБА_4 всієї суми позики ОСОБА_3, вимоги щодо стягнення із відповідача на користь позивача штрафу в розмірі 30 % від суми позики, що складає 10557 грн. 30 коп., є обґрунтованими.

За змістом ст. ст. 536, 1048 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати, а позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики у розмірі встановленому договором або законом, які виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Якщо договором розмір процентів не встановлений, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно із правовою позицією Верховного Суду України, висловленою ним у постанові від 02 липня 2014 року у справі № 6-36цс14, у випадку, якщо договір позики не є безоплатним (безпроцентним) у розумінні ч. 2 ст. 1048 ЦК України, позичальник зобовязаний сплатити винагороду (проценти за користування позикою) й у випадку, коли таким договором не передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом норми ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

У звязку з наведеним, враховуючи облікову ставку НБУ та індекс інфляції, вимоги ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_4 за період із 01 грудня 2014 року по 09 вересня 2015 року процентів за користування сумою позики в розмірі 6319 грн. 67 коп. та інфляційних втрат за цей же період у розмірі 13741 грн. 16 коп. ґрунтуються на вимогах закону.

Всього на користь позивача ОСОБА_3 із відповідача ОСОБА_4 підлягає стягненню загальна сума заборгованості за договором позики в розмірі 63079 грн. 13 коп. (32461 грн. + 10557 грн. 30 коп. + 6319 грн. 67 коп. + 13741 грн. 16 коп.).

Також згідно із вимогами ч. 1 ст. 88 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 630 грн. 79 коп.

На підставі викладеного вище, керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 60, 61, 88, 209, 212 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 01 червня 2012 року в розмірі 63079 (шістдесят три тисячі сімдесят девять) грн. 13 коп., з яких: 32461 грн. сума позики, 13741 грн. 16 коп. інфляційні втрати, 6319 грн. 67 коп. проценти від суми позики, 10557 грн. 30 коп. штраф; та судовий збір у розмірі 630 (шістсот тридцять) грн. 79 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Дутчак І. М.