Справа № 539/4284/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2016 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

В складі: головуючого судді - Даценка В. М.

при секретарі - Очередько Н.В.,

за участю: позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лубнах цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - приватний нотаріус Лубенського міського нотаріального округу Ковальчук А.Г., про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1, звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним.

У позові вказала, що 24.12.2013 року її бабусею, ОСОБА_6, складено заповіт, за яким все своє майно вона заповіла двоюрідному брату позивача - ОСОБА_3 Позивач зазначає, що ОСОБА_3 шляхом застосування насильства та погроз змусив їх бабусю написати такий заповіт, що можуть підтвердити свідки.

З урахуванням викладеного просить визнати недійсним заповіт ОСОБА_6, засвідчений приватним нотаріусом Лубенського нотаріального округу Ковальчуком А.Г. від 24.12.2013 року.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, прохають їх задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили. Пояснили, що фізичне або психічне насильство щодо ОСОБА_6 з метою схилення її до складання заповіту на відповідача не застосувалися. Докази позивача ґрунтуються на припущеннях.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 була бабусею ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Як вбачається з матеріалів справи, 24.12.2013 року ОСОБА_6 склала заповіт, що був посвідчений приватним нотаріусом Лубенського нотаріального округу Ковальчук А.Г., яким заповіла все своє майно на момент своєї смерті своїй племіннику ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла.

Згідно лікарського свідоцтва про смерть причиною смерті ОСОБА_6 стала ракова інтоксикація, злоякісне новоутворення жовчного міхура.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначає, що ОСОБА_3 шляхом застосування насильства та погроз змусив їх бабусю написати такий заповіт, що можуть підтвердити свідки.

Доводи позивача не є переконливими.

Відповідно до ст.ст.1233 ЦК України, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своє смерті.

Згідно ч.2 ст.1257 ЦК України, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

У відповідності до ч.ч.3,4 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятись у формі, встановленій законом.

Відповідно до ч.1 ст.231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року №9, при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (стаття 231 ЦК), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов'язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім'ї, родичів тощо або їх майна. Факт насильства не обов'язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі

Відповідно до п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.131 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі. Докази подаються у строк, встановлений судом з урахуванням часу, необхідного для подання доказів. Докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин.

Всупереч вимогам ст.ст.60, 131 ЦПК України, позивач не довела факт застосування до померлої фізичного або психологічного тиску з боку відповідача чи інших осіб при укладанні заповіту.

При розгляді справи для підтвердження тих обставин, на які посилається позивач, були допитані свідки, які не надали прямі покази щодо вчинення насильства (фізичного або психічного) відносно померлої.

Так, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що є лікарем швидкої допомоги. 22.12.2013 року виїжджав до ОСОБА_6, оскільки вона скаржилася на біль у серці. По приїзду ОСОБА_6 повідомила, що її засмутив онук. Вказала, що «в неї двоє онуків, а він все хоче тільки собі».

Свідок ОСОБА_8 суду повідомила, що є бабусею позивача. ОСОБА_3 характеризується негативно. За життя ОСОБА_6 залишила гроші на своє поховання їй, оскільки не довіряла ОСОБА_3 В 2013 році ОСОБА_3 приїхав до ОСОБА_6 та погрожував їй з метою схилення до написання заповіту на свою користь.

Свідок ОСОБА_9 суду повідомила, що при спілкуванні з ОСОБА_6 почула, що вона хотіла залишити все своє майно двом онукам. Також повідомила, що в жовтні 2013 року ОСОБА_6 дзвонив племінник ОСОБА_3 та засмутив її.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що проробила разом з ОСОБА_6 20 років, яка за життя казала, що не «обідить» ОСОБА_1, при цьому скаржилася на ОСОБА_3 Мала намір залишити своє майно на двох онуків. Прямо про те, що ОСОБА_3 до неї застосовував насильство ОСОБА_6 не казала.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що працювала разом з ОСОБА_6 За рік до її смерті проїжджав ОСОБА_3 та вимагав відписати будинок, проте чи погодилася ОСОБА_6 вона не знає.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що працює лікарем-терапевтом КЦМЛ. В цій лікарні працювала ОСОБА_6, яка за життя скаржилася на онука. Зі слів ОСОБА_6 у свідка склалося враження, що ОСОБА_3 застосовував психічний примус до неї з метою схилення до складання заповіту на нього.

Таким чином, вказані свідчення носять характер припущень. Переважно в своїх поясненнях свідки описували свої враження щодо ситуації, яка склалася між померлою, позивачем та відповідачем. Доводи свідків співпадають в описанні негативної характеристики ОСОБА_3, який зловживав наркотичними засобами, веде асоціальний спосіб життя, був звільнений з військової служби через службову невідповідність. Також свідки єдині в показах відносно того, що ОСОБА_6 казала про намір заповісти своє майно обом онукам. Свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9 висловили міркування, що факт передачі ОСОБА_6 грошей свасі свідчить про недовіру до ОСОБА_3

Разом із тим, прямі свідчення щодо конкретного факту вчинення насильства (дати, часу, способу), жоден свідок не надав.

На уточнюючі питання свідки пояснили, що до правоохоронних органів за фактом вчинення насильства ні вони, ні померла не зверталися. Жодних слідів застосування насильства на тілі ОСОБА_6 свідки не бачили.

При цьому жодними письмовими доказами ці обставини також не підтверджуються.

При цьому суд враховує те, що в провадженні суду перебувала справа № 539/2382/14-ц між тими ж сторонами, з тим же предметом позову, однак з підстав того, що на момент складання заповіту ОСОБА_6 не могла надавати оцінку своїм діям.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 16.02.2015 року у справі № 539/2382/14-ц відмовлено в задоволенні цього позову. Суд дійшов висновку, що позивачем не доведено неспроможність ОСОБА_6 в момент посвідчення заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними. Крім того, при розгляді цієї справи судом були допитані свідки ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, які суду пояснили, що ОСОБА_6 вирішила розпорядитися своїм майном таким чином: гроші та золото віддати ОСОБА_1, а будинок ОСОБА_3

Також суд враховує те, що ОСОБА_3 в дитинстві залишився без батьківського піклування і проживав з ОСОБА_6, яка займалася його вихованням. Незважаючи на те, що ОСОБА_6 скаржилася на поведінку ОСОБА_3, продовжувала опікатися останнім.

Такі обставини не заперечуються сторонами справи.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач не довела факт застосування до померлої фізичного або психологічного тиску з боку відповідача.

Керуючись ст.ст.10, 60, 212-215, 367 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - приватний нотаріус Лубенського міського нотаріального округу Ковальчук А.Г. про визнання заповіту недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу до апеляційного суду Полтавської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду Даценко В. М.