Справа № 2-2200/09 Головуючий у І інстанції Толкачова Л.А.
Провадження № 22-ц/780/1542/16 Доповідач у 2 інстанції Савченко С. І.
Категорія 26 17.03.2016
У Х В А Л А

іменем України

17 березня 2016 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Білоконь О.В., Даценко Л.М.,

при секретарі Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 9 грудня 2009 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк «Аваль» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2009 року ПАТ «Райффайзен Банк «Аваль» звернувся до суду із вказаним вище позовом, який мотивував тим, що 17 жовтня 2007 року між банком і відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, згідно якого банк надав відповідачу кредит для придбання нерухомості в розмірі 436450 грн. терміном на 15 років із розрахунку 13,75 % річних, а позичальник зобов'язався повернути отриманий кредит та сплатити відсотки за його користування. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 17 жовтня 2007 року між банком і позичальником ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, за яким ОСОБА_2 передав в іпотеку банку належну йому земельну ділянку площею 0,1461 га, розташовану в АДРЕСА_1.

Крім того, поручителем позичальника за кредитним договором є відповідач ОСОБА_3, який за договором поруки від 17 жовтня 2007 року зобов'язався відповідати перед банком за виконання позичальником зобов'язань по поверненню кредиту в повному обсязі.

Вказував, що за умовами кредитного договору і графіку платежів позичальник ОСОБА_2 мав повертати кредит і проценти щомісячними платежами в загальному розмірі 5739,26 грн., однак не виконує цих обов'язків із жовтня 2008 року припинив погашати кредит, має прострочену заборгованість. Вимога банку про повне дострокове повернення кредиту у зв'язку із невиконанням зобов'язань за договором, направлена обом відповідачам 4 лютого 2009 року, залишена ними без задоволення.

Посилаючись на ст.ст.1050,1054 ЦК України, ст.33 Закону України «Про іпотеку» та умови кредитного і іпотечного договорів, які передбачають право банку у випадку прострочення платежів вимагати дострокового повернення кредиту, просив стягнути солідарно з відповідачів на користь банку борг за кредитним договором в розмірі 456300,20 грн. та судові витрати. В рахунок погашення боргу за кредитним договором в розмірі 456300,20 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: земельну ділянку площею 0,1461 га, розташовану в АДРЕСА_1, що належить позичальнику ОСОБА_2

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 9 грудня 2009 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно із позичальника ОСОБА_2 і поручителя ОСОБА_3 на користь ПАТ «Райффайзен Банк «Аваль» борг за кредитним договором в розмірі 456300,20 грн. та судові витрати. В решті позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 24 січня 2011 року апеляційна скарга відповідача ОСОБА_3 відхилена, а рішення суду першої інстанції залишене без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2011 року ОСОБА_3 відмовлено у відкритті касаційного провадження за апеляційною скаргою на судові рішення першої і апеляційної інстанції у справі.

Ухвалою Верховного Суду України від 21 травня 2012 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3 про перегляд ухвали суду касаційної інстанції у зв'язку із неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права.

Відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і закрити провадження у справі, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Скаргу мотивує тим, що під час розгляду справи суд не витребував у банку докази отримання ним грошових коштів у банку. Крім того, у справі відсутні виписка по кредитному рахунку для встановлення його реального боргу, бо наданий банком розрахунок він не визнає, а перевірка цього розрахунку можлива лише шляхом призначення судово-бухгалтерської експертизи, яка судом призначена не була.

В частині відмови у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки рішення не оскаржується.

Відповідно до статті 318 ЦПК України, якщо апеляційні скарги на рішення або ухвалу суду першої інстанції були подані в установлені цим Кодексом строки, але надійшли до суду після закінчення апеляційного розгляду справи, або коли строки на подання апеляційної скарги у зв'язку з пропущенням їх з поважних причин були поновлені або продовжені і особа, яка подала апеляційну скаргу, не була присутня під час розгляду справи, апеляційний суд розглядає цю скаргу за правилами цієї глави.

Поскільки судом поновлено строк на подання ОСОБА_2 апеляційної скарги у зв'язку з пропущенням його з поважних причин та, враховуючи, що він не був присутнім під час розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційний суд розглядає дану скаргу відповідно до положень глави 1 розділу 5 «Апеляційне провадження» ЦПК України.

Учасники справи належним чином повідомлені про час розгляду справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 подав заяву про відкладення розгляду справи на місяць, докази про причини його неявки визнані неповажними, що згідно ст.305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Представник позивача ПАТ «Райффайзен Банк «Аваль» та відповідач ОСОБА_3 належно повідомлені, до суду не з'явилися, причин неявки не повідомили, їх неявка відповідно до ст.305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов банку, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що позичальник ОСОБА_2 не виконує передбачених кредитним договором обов'язків по поверненню кредиту шляхом внесення щомісячних платежів і має прострочену заборгованість, що у свою чергу відповідно до закону та умов кредитного договору є підставою для дострокового стягнення солідарно із відповідачів (як поручителя і позичальника) на користь банку суми кредиту в повному обсязі.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.554 ЦК України у разі порушення зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 17 жовтня 2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк «Аваль» і відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, згідно якого відповідач отримав в банку для придбання земельної ділянки кредит в розмірі 436450 грн. терміном до 17 жовтня 2022 року із розрахунку 13,75 % річних (а.с.14-20). Повернення кредиту згідно кредитного договору та графіку платежів передбачено шляхом внесення позичальником щомісячних платежів за кредитом та процентами в розмірі 5739,26 грн. (а.с.21-24). Згідно пункту 6.5 кредитного договору у випадку прострочення платежів банк вправі вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту в повному обсязі.

Поручителем позичальника за вказаним кредитним договором є співвідповідач ОСОБА_3, який за договором поруки від 17 жовтня 2007 року зобов'язався відповідати перед банком за виконання позичальником зобов'язань по поверненню кредиту.

Також, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не виконує обов'язків по щомісячному поверненню кредиту, покладених на нього кредитним договором, із жовтня 2008 року припинив погашення кредиту, в результаті чого він має прострочену заборгованість за кредитом (а.с.9).

Письмова вимога банку про дострокове погашення кредиту та наслідки її невиконання, направлена банком обом відповідачам 4 лютого 2009 року, залишена ними без задоволення (а.с.32-33).

За таких обставин суд обгрунтовано задоволив позов в частині стягнення коштів і достроково стягнув із відповідачів як позичальника і поручителя на користь банку заборгованість за кредитом в повному обсязі, яка станом на 3 березня 2009 року складає 456300,20 грн., з яких тіло кредиту 426338,80 грн., проценти - 22603,48 грн., пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 1638,01 грн., пеня за несвоєчасне повернення процентів - 5719,91 грн., що стверджується розрахунком боргу (а.с.9-11).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про неповноту розгляду, поскільки суд не витребував у банку докази отримання ним грошових коштів, колегія суддів не приймає до уваги як безпідставні. В матеріалах справи міститься належним чином завірена квитанція із підписом позичальника та працівника банку, згідно якої ОСОБА_2 17 жовтня 2007 року, тобто в день укладення кредитного договору, отримав готівкою кредит в розмірі 436450 грн. (а.с.13). В цей же день відповідно до п.1.2.2 кредитного договору ОСОБА_2 сплатив банку готівкою 6450 грн., що також стверджується належно завіреною квитанцією (а.с.13).

Крім того, колегія суддів вважає такі доводи необгрунтованими з огляду на те, що після укладення кредитного договору і на протязі року, тобто до жовтня 2008 року, ОСОБА_2 здійснював погашення кредиту та відсотків відповідно до умов договору, сплативши кошти в розмірі 66211,61 грн. Отже, послідовність та узгодженість дій позичальника щодо погашення кредиту згідно графіка, свідчить про визнання останнім факту отримання кредитних коштів.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності у справі доказів наявності боргу, безпідставні, поскільки банк надав суду повний та детальний розрахунок боргу, в якому вказано як розмір отриманих відповідачем коштів та час їх отримання, так і розмір сплачених ним коштів на погашення тіла кредиту та процентів як в цілому, так і по кожному місяцю.

Колегія суддів не приймає до уваги як безпідставні доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що наданий банком розрахунок боргу він не визнає, а перевірка цього розрахунку можлива лише шляхом призначення судово-бухгалтерської експертизи. Заперечуючи проти розрахунку боргу апелянт не спростував його та не вказав в чому полягає його неправильність (невідність сплачених ним коштів на погашення кредиту, невірність календарних дат сплати ним коштів, неправильність зарахувань, тощо). Такі посилання бездоказові та не спростовують розрахунку боргу наданого банком.

Крім того, відхиляючи апеляційну скаргу, колегія суддів враховує, що про час розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_2 був належно повідомлений, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки (а.с.74), а відтак мав можливість навести суду всі свої заперечення проти вимог банку та надати з цього приводу докази, проте не скористався наданими йому законом процесуальними правами та не з'явився до суду.

Інших доводів апеляційна скарги не містить.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 9 грудня 2009 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: