Справа № 234/6143/15-ц
Провадження № 2/234/21/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2016 року Краматорський міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Лутай А.М.

при секретарі - Пагуліч Д.Г.

за участю - позивача ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представників відповідача - ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Краматорську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7, про встановлення факту сумісного проживання однією сім'єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права власності, за участю третьої особи: Органу опіки та піклування Краматорської міської ради, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 в квітні 2015 року звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначила, що з 07.04.2012 року вона та ОСОБА_8 почали проживати разом однією сім'єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. Спочатку вони проживали в квартирі, яка належить їй та розташована за адресою: АДРЕСА_2. Відносини між ними були дуже гарні і в травні 2013 року ними було прийнято рішення придбати будинок. 21.06.2013 року були придбані жилий будинок АДРЕСА_1 та земельна ділянка за тією ж адресою, загальною площею 0,0795га. Продаж даного житлового будинку та земельної ділянки було вчинено за 156937,75грн. Дані будинок та земельну ділянку було оформлено на ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_8 помер. Позивач зазначає, що встановлення факту сумісного проживання їй необхідно для визначення частки спільного сумісного майна у спадковому майні, яке залишилося після смерті ОСОБА_8 Посилаючись на норми ст..74 Сімейного кодексу України, позивач ОСОБА_1 просить встановити факт сумісного її проживання однією сім'єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, з ОСОБА_8, починаючи з 07.04.2015 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 рік, визнати житловий будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 їх спільною сумісною власністю, а також визнати за нею право власності на ? частину вказаного житлового будинку та земельної ділянки.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні повністю підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Крім того, позивач ОСОБА_1 додатково пояснила, що з ОСОБА_8 вона познайомилася в березні 2012 року. Починаючи з 07.04.2012 року вони стали проживати разом в належній їй квартирі за адресою: АДРЕСА_2, в якій, окрім неї, зареєстрована також її дочка. В зазначеній квартирі вони прожили близько року, після чого, в 2013 році вони придбали будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_1 та переїхали туди жити. Вказаний будинок вони знайшли по оголошенню в газеті «Привет». Будинок був придбаний ними за спільні кошти. ОСОБА_8 на той час працював та займався бізнесом. Його заробітна плата складала близько 9000грн. на місяць, з яких він 3000грн. сплачував аліменти дочці. Вона також працювала та її заробітна плата складала близько 2000грн. на місяць. Незадовго до придбання будинку, ОСОБА_8 продав належне йому нежитлове приміщення приблизно за 15000 доларів США. Ці кошти він витратив на придбання будинку. До самої смерті ОСОБА_8 вони постійно проживали в цьому будинку однією сім'єю, вели спільне господарство. Шлюб вони не реєстрували, оскільки не вважали це потрібним.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилася, надавши суду заяву, в якій зазначила, що вона не заперечує проти задоволення позову ОСОБА_1 та просить розглянути справу у її відсутність.

Відповідач ОСОБА_6, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7, в судове засідання не з'явилася, надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій також зазначила, що вона не визнає позовні вимоги ОСОБА_1 та просить відмовити у їх задоволенні.

Суд, з урахуванням думки учасників судового засідання, вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Представники відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнали просили відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що позивач в судовому засіданні не довела факт сумісного проживання з ОСОБА_8 однією сім'єю, ведення з ним спільного господарства та її фінансової участі в придбанні будинку. Зазначили, що шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 був розірваний Краматорським міським судом 05.03.2012 року. З моменту розірвання шлюбу і до початку червня 2012 року ОСОБА_8 проживав в квартирі з дочкою та колишньою дружиною. Після цього він вирішив придбати собі будинок. Він мав таку можливість, оскільки на той час працював на заводі, займав гарну посаду, а також займався бізнесом. Оскільки йому не хватало грошей, він запропонував ОСОБА_1 продати належну їй квартиру, однак вона відмовилася це зробити. Тоді він, незадовго до придбання будинку, приблизно за 15000 доларів США, продав належне на праві спільної сумісної власності йому та ОСОБА_6 нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_5, та вклав всі ці гроші в придбання будинку. В червні 2013 року ОСОБА_8 придбав будинок по АДРЕСА_1 в смт.Біленька м.Краматорська та переїхав туди жити. Позивач ОСОБА_1 також проживала в цьому будинку разом з ОСОБА_8, але жила вона там не постійно, спільне господарство вони не вели, за її гроші в будинку нічого не придбалося. ОСОБА_8 відмовлявся реєструвати шлюб з ОСОБА_1, оскільки до цього вже був двічі одружений.

Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Краматорської міської ради, в судовому засіданні просив відмовити ОСОБА_1 в задоволенні її позову, оскільки у разі задоволення її вимог будуть порушені права неповнолітньої дитини.

Вислухавши позивача та її представника, представників відповідача та третьої особи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

За положеннями ч.ч.1,2 ст.21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Разом з тим, згідно із ст. 74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл.8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні ст.74 Сімейного кодексу України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст.74 Сімейного кодексу України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

За приписами ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Із роз'яснень, викладених у п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У зв'язку із цим, під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім'єю, слід встановити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці.

Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін.

Такий правовий висновок, викладений Верховним Судом України у постанові № 6-66цс13 від 18 березня 2013 року, який відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Згідно ст. ст. 57, 58 ЦПК України доказами вважаються будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказі, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Встановлено, що 21.06.2013 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_8 зареєстровано право власності на нерухоме майно, а саме, на житловий будинок та земельну ділянку площею 0,0795га. за адресою: АДРЕСА_1, загальна вартість якого, згідно договору купівлі-продажу від 21.06.2013 року, становить 156937грн.

14 квітня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Краматорського міського управління юстиції у Донецькій області складено актовий запис №1098 про смерть ОСОБА_8, померлого 12 квітня 2015 року.

Після смерті ОСОБА_8 відкрилась спадщина на вищевказане нерухоме майно.

Згідно листа нотаріуса Першої Краматорської Державної нотаріальної контори Фареник О.О. від 27.07.2015 року після смерті ОСОБА_8, який на день смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, відкрито спадкову справу №346 за 2015 рік. До нотаріальної контори надійшли заяви про прийняття спадщини від неповнолітньої доньки спадкодавця - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, цивільної дружини спадкодавця - ОСОБА_1, доньки спадкодавця - ОСОБА_5.

Згідно Довідки №179 від 21.01.2016 року, виданої Виконавчим комітетом Біленьківської селищної ради, та Акту від 19.01.2016 року, складеного депутатом 3-го виборчого округу Біленківської селищної ради ОСОБА_11, ОСОБА_1 значиться зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_2, але з червня 2013 року фактично проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу разом із ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1, вела з ним спільне господарство.

З наданих позивачем ОСОБА_1 квитанцій про сплату комунальних послуг вбачається, що вона декілька разів в 2014 та 2015 роках сплачувала комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_1.

З копії паспорту позивача ОСОБА_1 вбачається, що 30.06.2012 року зареєстровано розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_10.

З копії паспорта відповідача ОСОБА_6 вбачається, що шлюб з ОСОБА_8 у неї розірваний на підставі рішення Краматорського міського суду Донецької області від 05.03.2012 року.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні показала, що померлий ОСОБА_8 є її двоюрідним братом. 1 травня 2012 року він познайомив її з ОСОБА_1, сказавши, що це жінка, з якою він зараз спільно проживає та має намір одружитися. Він обережно відносився до оформлення відносин з ОСОБА_1, оскільки у нього розпався вже другий шлюб. Спочатку ОСОБА_8 проживав в квартирі ОСОБА_1 по АДРЕСА_6. В цій квартирі вона була лише раз за весь час. В 2013 році ОСОБА_8 та ОСОБА_1 вирішили придбати будинок. Вони навіть приїжджали до неї та показували фотографії будинків. Восени 2013 року вони вже відзначали новосілля в будинку АДРЕСА_7, на яке прийшла вона та її мати. За які кошти був придбаний будинок вона не знає, але знає, що ОСОБА_8 добре заробляв. За весь період в зазначеному будинку вона була приблизно 5-6 разів, і всі ці рази ОСОБА_1 була присутня в будинку. ОСОБА_1 та ОСОБА_8 жили однією сім'єю, як чоловік та жінка, спільно робили покупки, спільно відпочивали, їздили за кордон.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні показала, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_3. Приблизно 3 роки тому ОСОБА_1 та ОСОБА_8 почали жити по сусідству з нею, в будинку №70. Весь цей час вона думала, що в будинку живуть дружина та чоловік. Часто в будинку була маленька дівчина, яку вона вважала їх дитиною. В будинку у них вона жодного разу не була.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні показав, що ОСОБА_8 він знав близько 25 років, вони були друзями. С 2005 року він разом з ОСОБА_8 працював на заводі, його заступником. В березні 2012 році він дізнався від ОСОБА_8 про те, що він розлучився з дружиною, а вже 1 травня ОСОБА_8 познайомив його з ОСОБА_1, коли вони разом відпочивали на природі. З тих пір він завжди бачив їх разом. Зі слів ОСОБА_1 йому відомо, що вони з ОСОБА_8 жили у її квартирі по АДРЕСА_6. В 2013 році вони купили будинок по АДРЕСА_1 в м.Краматорську. Він тривалий час допомагав ОСОБА_8 вибирати будинок. За які кошти вони придбали будинок, йому не відомо. Він часто приходив в цей будинок в гості до ОСОБА_8 та ОСОБА_1, і кожного разу вони були разом. Зі слів ОСОБА_8 йому було відомо, що у них з ОСОБА_1 спільний бюджет. ОСОБА_8 отримував заробітну плату у розмірі близько 7-10 тисяч гривень. Крім того, у нього була кузня, в якій він працював до самої смерті.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні показав, що він проживає за адресою: АДРЕСА_4. Приблизно 2 роки тому ОСОБА_1 та ОСОБА_8 поселилися по сусідству з ним, в будинку №70. Він бачив їх кожного дня і кожного дня вони були разом, тому він думав, що вони чоловік та жінка. В будинку у них він жодного разу не був. Проаналізувавши усі вищезазначені докази, суд вважає, що в судовому засіданні позивачем ОСОБА_1 не доведено факт спільного проживання однією сім'єю, ведення спільного господарства та бюджету з ОСОБА_8 на момент набуття останнім права власності на спірне майно. Наявні в матеріалах справи письмові докази та показання допитаних в судовому засіданні свідків, свідчать лише про те, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 на той час існували певні відносини, вони проводили разом певний час, спільно відпочивали, святкували та зустрічалися з друзями. Однак ці обставини не можуть бути підставою для того, щоб вважати, що сторони мали взаємні права та обов'язки і між ними склалися усталені відносини, притаманні подружжю. Сукупність наданих позивачем доказів підтверджує лише той факт, що вона почала проживати з ОСОБА_8 однією сім'єю лише після придбання останнім спірного будинку.

Не підтверджується матеріалами справи та поясненнями свідків і факт спільного придбання позивачем ОСОБА_1 та померлим ОСОБА_8 житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1. Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_8 перед покупкою будинку продав за 15000 доларів США належне йому та його колишній дружині ОСОБА_6 нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_5, і отримані гроші вклав в покупку будинку. Цей факт підтверджується сукупністю наявних доказів, а саме: показаннями самої ОСОБА_1 в судовому засіданні, договором дарування вказаного нежитлового приміщення від 30.04.2013 року, а також договором купівлі-продажу спірного майна від 21.06.2013 року, в якому засвідчено, що витрачені кошти на нерухоме майно є особистою приватною власністю ОСОБА_8 Будь-яких доказів на підтвердження фінансової участі ОСОБА_1 в придбанні вказаного нерухомого майна, суду не надано.

На підставі викладеного суд вважає необхідним відмовити позивачу ОСОБА_1 в задоволенні її позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись Сімейним Кодексом України, ст.ст.10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні її позову до ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7, про встановлення факту сумісного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_8, визнання спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_8 житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, та визнання за ОСОБА_1 права власності на ? частину вказаного житлового будинку та земельної ділянки.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Донецької області через Краматорський міський суд Донецької області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Вступна і резолютивна частини рішення виготовлені в нарадчій кімнаті та проголошені 03.02.2016 року. Повний текст рішення виготовлений 08.02.2016 року.

Суддя А. М. Лутай