233 № 219/503/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2016 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Чернецький В. А.

при секретарі Циганенко Ю.О.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача -

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Костянтинівка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_5 у суд із зазначеним позовом та з уточненнями до нього, указуючи наступне.

У червні 2009 року він у свого знайомого ОСОБА_4 придбав автомобіль «CHEVROLE AVEO TC58U» 2007р. випуску. Відповідач йому пояснив, що автомобіль знаходиться у заставі у банку, придбаний у кредит за долари США, також він пояснив, що не має спроможності оплачувати кредит і він вже має заборгованість перед банком у сумі 3000 $. Вони домовилися, що він сплатить за авто банку заборгованість і подалі сам буде продовжувати оплату по кредиту, по процентам і інше відповідно до кредитного договору від 23.08.2007 року. Для цього ОСОБА_4 видав на нього довіреність на право володіння та керування автомобілем та кредитний договір. Він погасив заборгованість одноразовим платежем для того, щоб вийти на суму поточних платежів, сумлінно виконував умови договору, своєчасно проводив оплати банку від імені ОСОБА_6, оскільки той був стороною кредитного договору. Оплачував він кредит у відділенні банку за місцем свого проживання у м. Часов-Яр. Надалі він вільно користувався автомобілем, страхував його, зберігав квитанції за сплату кредиту. Загальна сума оплати за квитанціями, які у нього збереглися, становить 9659,64 $ (3000 + 6659,64), але він сплатив більше, бо не всі квитанції збереглися. Згідно представленої виписки з банку від 25.12.2015 року, отриманої судом, за період з 27.08.2007 року по 23.12.2015 року були зроблені погашення за кредитним зобов'язанням за відповідача в період з 10.07.2009 року по 01.01.2012 року в сумі 12765,70 доларів США. Дана виписка підтверджує зазначені ним у позовній заяві обставини.

Позивач вважає, що він, сплачуючи за відповідача кредит, зайняв відповідачу грошові кошти в сумі 12765,70 долара США, які він йому зобов'язаний повернути в повному обсязі. Згідно розпорядження державного ощадного банку України від 18.01.2016 року за №27, курс долара США до національної валюти становив 1 до 25,40. З огляду на вищезазначене розпорядження борг відповідача, який він зобов'язаний повернути, у національні валюті становить 324248,78 гривень (12765,70 доларів США х 25,40). Оскільки відповідач борг у валюті США перед ним визнав, пообіцяв у квітні 2012 року гроші повернути йому, але по теперішній час це не зробив, то він вважає, що останній йому повинен сплатити ще проценти з оглядом на наступне. Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так станом на 01.04.2012 року

заборгованість відповідача становила 12765,70 доларів США. Із застосуванням даної норми 3% річних за період з 01.04.2012 року по 01.01.2016 року становить 37935,03 гривень (12765: 100% х 3% х 3 роки 9 місяців х 25,40).

Загальна сума заборгованості з урахуванням 3% річних становить 362183,81 гривень (324248,78 гривень + 37935,03 гривень). Приблизно на початку квітня 2012 йому подзвонив ОСОБА_7 і сказав, що до нього приїдуть працівники банку і заберуть транспортний засіб і сказав, що так треба, нічого не пояснюючи. Працівники банку подзвонили йому і він був змушений передати транспортний засіб банку. Після цього ОСОБА_7 сказав, щоби він підрахував скільки він винен і відразу ж привезе витрачену позивачем суму. Він підрахував свої витрати, повідомив про суму відповідача. Але ОСОБА_7 борг по теперішній час не повернув, на телефон не відповідає, ховається. Таким чином, позивач ОСОБА_1 просить суд стягнути на його користь з відповідача понесені ним витрати на придбання автомобіля у вигляді погашення заборгованості перед банком і оплачених за відповідача зобов'язань за кредитним договором, відсотки (3% річних), передбачені ч.2 ст. 625 ГК України, у загальній сумі відповідно до його розрахунками - 362183 гривні 81 коп. (а.с. 2, 147).

У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали повністю по підставам, вказаним у позовній заяві. Також пояснили, що відповідач усно борг визнавав, гроші обіцяв повернути зразу ж після передачі автомобіля банку, але обманув позивача, залишивши його без грошей і автомобіля. Також позивач пояснив, що письмових договорів з відповідачем про погашення зобовязань за кредитним договором між банком та ОСОБА_7 він не укладав, банк не знав, хто оплачує кредит, бо він оплачував його від імені відповідача. Крім того, позивач у підтвердження своїх вимог надав суду квитанції про сплату кредиту та кредитний договір, відповідно до квитанцій кредит сплачувався за місцем його мешкання у м. Часов-Яр, а відповідач проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1. Тобто, відповідачу було б зручніше оплачувати кредит за місцем свого мешкання, а не в Часов-Ярі, що також свідчить на його користь. Крім того, додав, що договір купівлі-продажу автомобіля не укладався, бо автомобіль був під заставою. ОСОБА_7Є просто видав йому довіреність на керування і передав усі документи на автомобіль. Оскільки кредитний договір був укладений у валюті США і він погашав кредит у еквіваленті до курсу долара, тому просить суд стягнути визначену їм суму у еквіваленті до теперішнього курсу.

Відповідач ОСОБА_7Є в судове засідання неодноразово не зявився, хоч повідомлявся про час та місце розгляду справи належним чином. Суд вирішив розглянути справу у його відсутності за наявності його представника.

Представник відповідача ОСОБА_3 суду пояснив, що його довіритель ОСОБА_7 дійсно уклав 23 серпня 2007 року договір із банком «ПриватБанк» про отримання кредиту на покупку автомобіля. Надалі, на підставі цього договору ОСОБА_7 купив та отримав у власність автомобіль «CHEVROLE AVEO TC58U» 2007р. випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1. Його довіритель сплачував кредит за умовами договору. У літку 2009 року ОСОБА_7 на прохання позивача дав останньому довіреність на право керування цим транспортним засобом. Також цим автомобілем користувався і ОСОБА_7, кредитний договір та квитанції про сплату кредиту останній зберігав у машині. Представник відповідача вважав, що, користуючись автомобілем, позивач ОСОБА_1 просто викрав оригінал кредитного договору і квитанції про сплату коштів банку, а тепер намагається ввести суд в оману щодо оплати ним кредиту. Просив суд у позові відмовити у звязку з тим, що ніяких зобовязань між сторонами не виникало і ніяких угод, які потребують нотаріального засвідчення чи просто закріплених сторонами у письмовій формі не відбулося. Також просив суд по цій справі застосувати строк позовної давності.

Суд, опитав позивача, його представника та представника відповідача, зясував наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Відповідно кредитному договору № DO0FA00080053 від 23 серпня 2007 року відповідач ОСОБА_7Є уклав кредитний договір з банком «ПриватБанк», відповідно до якого банк надає відповідачу кредитні кошти на отримання автомобіля у валюті США у розмірі 18669 $, включаючи усі поточні платежі та витрати (а.с.33-34).

Відповідно до довіреності, зареєстрованої в реєстрі за № 1354 та посвідченої нотаріусом Костянтинівського нотаріального округу 10.07.2009р., виданою ОСОБА_4

Євгеновичем від 10.07.2009 року, останній надав ОСОБА_1 повноваження

на право користування та експлуатації автомобілем «CHEVROLE AVEO TC58U» 2007р. випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належав йому на підставі технічного паспорту АНС № 079109, виданого 21 серпня 2007 року РЕВ 12 МРЕВ м. Костянтинівки при УДАІ ГУМВС в Донецькій області (а.с. 35).

Згідно договорам обовязкового страхування вказаного автомобіля позивач ОСОБА_1 оформлював страхування на це авто: 10.11.2009р. (поліс 11-44 № ВС/8726468), 27.11.2010р. (поліс № ВЕ/6287743/0505/10), 28.12.2011р. (поліс № АВ/1470367) (а.с. 3-5).

Суд не бере до уваги виписки банку, надані позивачем, щодо погашення кредиту по договору і не вважає їх доказами, оскільки вони є світлокопіями, не мають підпису службової особи, яка їх видала, та печатки (а.с.6-10).

Згідно виписки банку, отриманою за запитом суду за клопотанням представника позивача, з липня 2009 року було погашено кредит на суму 12765,70 доларів США (а.с.132-141). Ця сума оплачена позивачем, оскільки автомобіль вже знаходився у нього у постійному користуванні під усною згодою з відповідачем на оформлення права власності після зняття застави та повного погашення кредиту.

Позивач дійсно оплачував за відповідача кредит у валюті США, про що надав суду квитанції про сплату банку коштів на суму 6659,64 $, а 3000 $ віддав відповідачу зразу після придбання автомобіля у користування для погашення боргу по кредиту. Доказів іншого відповідачем і його представником суду не надано.

Дослідивши наявні докази, керуючись презумпцією винуватості у цивільному судочинстві, суд, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідач на час здійснення передачі автомобіля у користування позивачу і укладання усної угоди про погашення кредиту залишався власником автомобіля. Доля автомобіля на час розгляду справи у суді на може вплинути на розвязання спору, бо на авто сторони взагалі не претендують.

Відповідач за твердженням його представника, не міг залишити квитанції на оплату кредиту з 2009 року по 2012 рік у автомобілі, бо вважав його проданим за умовою погашення кредиту, а сам автомобіль після його фактичного відчуження знаходився у володінні, під керуванням і на зберіганні у позивача, який проживає у іншому місті.

Відповідно до положень статті 208 ЦК України правочини, які належить вчиняти у письмовій формі, це правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Згідно до статі 215 ЦК України недійсність правочину полягає у недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами пер¬шою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним су¬дом не вимагається.

У відповідності до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину за цінами, які існують на момент відшкодування.

На підставі викладеного, суд вважає, що усна угода, укладена між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_4 про передачу його зобовязань перед банком та оплату кредиту у валюті США позивачем, є нікчемною, бо вчинена не у письмовій формі, і цей правочини між ними укладений на суму залишку платежів банку і на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Ця недійсна угода має наслідки, які виражені у спричиненні позивачу матеріальної шкоди. При цьому суд не бере до уваги те, що сам ОСОБА_4 особисто від ОСОБА_1 гроші не отримував, але саме він за власні кошти повинен був оплачувати кредит за договором, але це він не робив і поклав свої зобовязання перед кредитором на позивача, а останній погодився, довірившись відповідачу та будучи юридично не обізнаним. Суд вважає, що ця нікчемна угода має юридичну природу договору займу, який був оформлений з недодержанням установленої законом форми.

Таким чином, суд вважає, що згідно ст. 216 ЦК України відповідач зобов'язаний повернути

другій стороні у натурі все, що він одержав на виконання цього правочину за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідач ОСОБА_4, за поясненнями позивача, після передачі йому кредитного автомобіля «CHEVROLE AVEO TC58U» 2007р. випуску, більше автомобілем не користувався і пообіцяв вилучення авто повернути позивачу усі витрачені останнім кошти на оплату кредиту. Суд вважає ці ствердження позивача правдивими, вони у судовому засіданні не спростовані, а тому вважає, що відповідач ОСОБА_4 має борг по нікчемній угоді.

Щодо застосування позовної давності, то суд визначає, що у відповідності до ст. 259 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст. 261 ЦК України позовна давність починається від дня, коли особа довідалася або повинна була довідатися про порушення свого права.

Відповідно до ч.1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку.

У квітні 2012 року позивач дізнався про порушення свого права при арешті автомобіля, а відповідач борг перед позивачем визнав, пообіцяв виплачені позивачем банку гроші повернути, але свого усного зобовязання не виконав. Позивач звернувся до суду за захистом своїх прав 03.12.2013 року. Таким чином, суд вирішує відмовити представнику відповідача ОСОБА_3 у застосуванні строків позовної давності.

Таким чином суд визнає наявність боргу відповідача ОСОБА_4 перед ОСОБА_1 у сумі 12765,70 доларів США.

Згідно довідки Державного ощадного банку України курс гривні до 1,00 $ США на 18.01.2016р. становив 25,4 грн. (а.с.148).

У відповідності до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки.

Згідно стаття 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконан¬ня ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на ви¬могу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановле¬ного індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений дого¬вором або законом. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені за¬коном, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з влас¬ної ініціативи.

Суд встановив, що станом на 01.04.2012 року заборгованість відповідача становила 12765,70 доларів США, що по курсу долара до гривні на час розгляду справи становить 324248,78 грн. (12765,70 $ х 25,40 грн.).

Із застосуванням даної норми 3% річних за період з 01.04.2012 року по 01.01.2016 року становить 37935,03 гривень (12765: 100% х 3% х 3 роки 9 місяців х 25,40).

Загальна сума заборгованості становить (12765,70 $ х 25,40 грн.) гривень, а з урахуванням 3% річних 362183,81 гривні (324248,78 + 37935,03).

Таким чином, суд вважає, що відповідач повинен відшкодувати позивачу усі витрати, понесені ним на оплату кредиту з оплатою 3% річних за неможливість користування своїми грошима позивач у звязку із оплатою чужого кредиту та виконання за нього зобовязань за нікчемною угодою.

Керуючись ст.ст. 208, 215, 216, 257 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 88, 158, 179, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення коштів, задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 у якості стягнення коштів за оплату вартості автомобіля по кредиту 362183 (триста шістдесят дві тисячі 183) гривні 81 копійку.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 понесені останнім судові витрати у сумі 385 (триста вісімдесят пять) гривень 91 копійку.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення повного тексту рішення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя