Провадження № 4с/263/6/2016
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 лютого 2016 року Жовтневий районний суд м.Маріуполя Донецької області у складі: судді Папаценко П.І., при секретарі Масюк М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Маріуполі скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управляння юстиції,-

В C Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м.Маріуполя із скаргою на дії головного державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції ОСОБА_2 Просив визнати незаконними її дії щодо винесення рішення про примусове вселення ОСОБА_3 у квартиру № 89, розташовану у будинку №84 по вул.Урицького в м.Маріуполі та скасувати, як незаконне рішення головного державного виконавця Крилової Л.Ю. про примусове вселення ОСОБА_3 у вказану квартиру. В обґрунтування вимог заявник зазначив, що 30.10.2015 року постановою головного державного виконавця Крилової Л.Ю. відкрите виконавче провадження №3673/14 про вселення ОСОБА_3 у зазначену квартиру. В пункті другому резолютивної частини постанови головний державний виконавець вказала боржнику ОСОБА_1 про необхідність добровільного виконання рішення суду в строк до 6.11.2013 року. 17.12.2015 року він отримав повідомлення від державного виконавця про здійснення примусового вселення ОСОБА_3, що мало відбутися 25.12.2015 року о 10 годині. Підставою прийняття такого рішення державним виконавцем послужило те, що у ході виконання виконавчого провадження боржником добровільно не виконується рішення суду, ним не вчинено певних дій, спрямованих на його виконання. На його думку вказане твердження державного виконавця є надуманим, таким що не відповідає дійсності, з наступних підстав. Він не міг добровільно виконати рішення суду про вселення, оскільки стягувач ОСОБА_3 постійно проживає в м.Санкт-Петербург Російської Федерації і до нього не зверталась з приводу її вселення до квартири. Державним виконавцем не зазначені конкретні його дії щодо добровільного виконання рішення суду, повязаного із вселенням, навпаки нею під час здійснення виконавчого провадження вживалися заходи щодо вселення до квартири сторонніх осіб, які не вказані в рішенні суду, також не врахована та обставина, що ОСОБА_3 не є власником всієї квартири. Наведені обставини свідчать про те, що державний виконавець Крилова Л.Ю. безпідставно звинуватила його у відмові добровільно виконати рішення суду, порушила його право щодо обєктивного виконання рішення суду у відповідності з вимогами Закону України «Про виконавче провадження». Подібні незаконні дій державного виконавця призвели до винесення нею рішення про примусове вселення ОСОБА_3 у квартиру, що не відповідає вимогам закону.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 доводи, викладені у скарзі підтримав, просив задовольнити скаргу щодо визнання незаконними дії головного державного виконавця Крилової Л.Ю. відносно винесення рішення про примусове вселення ОСОБА_3 у квартиру № 89, розташовану у будинку №84 по вул.Урицького в м.Маріуполі. Одночасно відмовився підтримувати вимоги скарги щодо скасування, як незаконного рішення головного державного виконавця Крилової Л.Ю. про примусове вселення ОСОБА_3 у вказану квартиру, так як вказане рішення вже виконане.

Головний державний виконавець Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції ОСОБА_2, будучи належним чином повідомлена про час, місце розгляду справи, протягом тривалого часу в судові засідання не зявлялася, не надавала для дослідження матеріали виконавчого провадження, внаслідок чого суд був побавлений можливості своєчасно винести обєктивне та справедливе рішення за результатами розгляду скарги. Тільки в судове засідання призначене на 8.02.2016 року ОСОБА_2 надала суду заяву про розгляд скарги у її відсутності та для дослідження матеріали виконавчого провадження з номером за ЄДРВП: 49179801.

Суд, дослідивши матеріали справи та матеріали виконавчого провадження, вислухавши доводи заявника, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Проаналізувавши зміст та обґрунтування вимог скарги ОСОБА_1, суд вважає, що ним оскаржуються дії державного виконавця, які передували прийняттю ним рішення щодо примусового вселення ОСОБА_3 до квартири.

Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження мають право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження.

27.10.2015 року до Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції надійшла заява ОСОБА_4 про примусове виконання виконавчого лита №263/1974/15, виданого 14.07.2015 року Жовтневим районним судом м.Маріуполя про вселення ОСОБА_3 у квартиру № 89, розташовану у будинку №84 по вул.Урицького в м.Маріуполі.

30.10.2015 року постановою головного державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції ОСОБА_2 відкрите виконавче провадження з виконання виконавчого листа №263/1974/15-ц, виданого 14.07.2015 року Жовтневим районним судом м.Маріуполя, про вселення ОСОБА_3 у квартиру № 89, розташовану у будинку №84 по вул.Урицького в м.Маріуполі, боржнику ОСОБА_1 наданий строк до 06.11.2013 року для добровільного виконання рішення суду, при невиконанні ним рішення в зазначений строк, воно виконується в примусовому порядку.

Копія постанови про відкриття виконавчого провадження була надіслана боржнику рекомендованим листом з повідомленням, на якому наявний підпис боржника про його отримання 3.11.2015 року, про що ОСОБА_1 також підтвердив у судовому засіданні.

В матеріалах виконавчого провадження мається заява ОСОБА_4 від 9.11.2015 року адресована начальнику Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції, без вхідного номеру та резолюції начальника, про вселення її до спірної квартири згідно рішення суду, так як добровільно передати ключі відповідач відмовився і вона не має можливості користуватися своєю власністю.

Враховуючи наведені обставини державний виконавець Крилова Л.Ю., керуючись вимогами ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», 14.12.2015 року прийняла рішення про здійснення нею 25.12.2015 року примусового виконання рішення суду, яке ОСОБА_1 отримав 17.12.2015 року, що ним не заперечується.

Згідно акту від 25.12.2015 року державного виконавця Крилової Л.Ю. у квартиру № 89, розташовану у будинку №84 по вул.Урицького в м.Маріуполі була вселена ОСОБА_4 за довіреністю від 11.03.2013 року, таким чином державний виконавець встановила виконання рішення суду, внаслідок чого, в той же день - 25.12.2015 року постановою закрила виконавче провадження.

На думку суду, закриття виконавчого провадження не позбавляє права ОСОБА_1 звертатися до суду зі скаргою щодо дій державного виконавця під час здійснення ним виконавчого провадження.

Згідно ч.2 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Відповідно до п.3.4.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. N512/5 (далі - Інструкція), до заяви про відкриття виконавчого провадження, яка подається представником стягувача, додається документ, що підтверджує його повноваження.

За правилами ст.ст.8,9 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник, які можуть реалізувати свої права і обв'язки у виконавчому провадженні самостійно або через представників. Особиста участь фізичної особи у виконавчому провадженні не позбавляє її права мати представника, крім випадків, коли боржник згідно з рішенням зобов'язаний вчинити певні дії особисто.

З врахуванням положень ст.12 цього Закону представник наділяється правами та обов'язками сторони виконавчого провадження, інтереси якої він представляє.

Відповідно до п.2.11-2.11.5 Інструкції, повноваження представників сторін, які беруть участь у виконавчому провадженні, мають бути посвідчені, в тому числі, довіреністю фізичної особи, яка повинна

бути оформлена відповідно до вимог чинного законодавства. У випадку реалізації стороною виконавчого провадження права на пред'явлення виконавчого документу до виконання, подання заяви про повернення без виконання виконавчого документа, оскарження дій державного виконавця та інших посадових осіб органів ДВС, отримання присудженого майна чи стягнутих сум через представника державний виконавець перевіряє, чи обумовлені у довіреності повноваження представника на здійснення таких дій. Обмеження повноважень представника на вчинення певної виконавчої дію мають бути застережені у виданій йому довіреності.

Статтею 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Крім того, за статтею 79 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець перевіряє виконання рішення про вселення стягувача на наступний день після закінчення строку, встановленого ч. 2 ст. 25 Закону для самостійного виконання рішення. У разі невиконання рішення виконавець виконує його примусово.

Враховуючи встановлені судом обставини та наведені норми Закону, за якими здійснюється виконавче провадження, суд вважає, що при здійснені виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №263/1974/15-ц, виданого 14.07.2015 року Жовтневим районним судом м.Маріуполя, про вселення ОСОБА_3 у квартиру № 89, розташовану у будинку №84 по вул.Урицького в м.Маріуполі, дії державного виконавця Крилової Л.Ю. не в повній мірі відповідали вимогам Закону, що полягає у наступному.

Наявні в матеріалах виконавчого провадження, жодна із довіреностей: від 11.03.2013 року, зареєстрована в реєстрі за №428, за якою ОСОБА_5, а не ОСОБА_3 уповноважила ОСОБА_4 бути її представником та від 3.09.2015 року, зареєстрована в реєстрі за №Д-7-2948, за якою ОСОБА_3 уповноважила ОСОБА_6, а не ОСОБА_4 бути її представником, не містять повноважень ОСОБА_4 відносно реалізацію права на пред'явлення виконавчого документу до виконаннята на подання заяви про відкриття виконавчого провадження.

Отже відкриття виконавчого провадження мало місце з порушенням вимог Закону

В постанові державного виконавця Крилової Л.Ю. від 30.10.2015 року про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №263/1974/15-ц, виданого 14.07.2015 року Жовтневим районним судом м.Маріуполя щодо вселення ОСОБА_3 у квартиру № 89, розташовану у будинку №84 по вул.Урицького в м.Маріуполі, яку ОСОБА_1 отримав 3.11.2015 року, мова йде про вселення саме ОСОБА_3 Виконати вимогу державного виконавця про добровільне виконання рішення суду ОСОБА_1 не міг до 6.11.2013 року, тому що вже минув той час, коли він міг виконати рішення суду, якого на той час ще не існувало. Крім того судячи із пояснень ОСОБА_1 він був готовий в будь-який час виконати рішення суду, надати ОСОБА_3 можливість вселитися до квартири, але державний виконавець в постанові не вказав, що добровільно слід вселити до квартири представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4. Вказане твердження ОСОБА_1 ніким не спростоване.

Щодо зазначеного суд вважає, що ОСОБА_1 не є винним у добровільному невиконанні рішення суду, оскільки не мав такої можливості.

Крім того, державним виконавцем порушені вимоги ст.ст.27,79 Закону України «Про виконавче провадження» відносно перевірки виконання рішення про вселення стягувача на наступний день після закінчення строку та вимоги розпочати примусове виконання рішення на наступний день після закінчення відповідних строків.

З цього приводу матеріали виконавчого провадження не містять відомостей відносно перевірки та навпаки містять дані щодо порушення строків примусового виконання рішення.

Про порушення своїх прав під час виконавчого провадження ОСОБА_1 дізнався 17.12.2015 року, отримавши повідомлення про здійснення 25.12.2015 року примусового виконання рішення, до суду зі скаргою звернувся 18.12.2015 року, отже ним своєчасно подано скаргу до суду.

Відповідно до ч.2 статті 387 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними.

Суд, прийшовши до висновку про обґрунтованість скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця щодо винесення рішення про примусове вселення ОСОБА_3 у квартиру № 89, розташовану у будинку №84 по вул.Урицького в м.Маріуполі, визнає ці дії неправомірними.

В решті вимог скарги ОСОБА_1 слід відмовити, оскільки наведене ним обґрунтування щодо відмови їх підтримувати заслуговує на увагу.

Керуючись ст.ст. 386, ч.2 ст.387 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд,

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управляння юстиції задовольнити частково.

Дії державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції ОСОБА_2 щодо винесення рішення про примусове вселення ОСОБА_3 у квартиру № 89, розташовану у будинку №84 по вул.Урицького в м.Маріуполі визнати протиправними.

В решті вимог скарги ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги в Апеляційний суд Донецької області через Жовтневий районний суд м.Маріуполя протягом пяти днів з дня проголошення

Суддя П.І. Папаценко