Справа № 161/7002/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Олексюк А.В.
Провадження № 22-ц/773/225/16 Категорія: 59 Доповідач: Осіпук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Матвійчук Л. В., Русинчука М. М.,

за участю секретаря Губарик К. А.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представників третьої особи Бойка П. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Вікторія-Луцьк-1», про усунення перешкод у користуванні частиною житлової площі, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_4 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 грудня 2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернулась в суд із зазначеним позовом. Вказувала на те, що згідно свідоцтва про право власності на житло, отриманого 19 березня 2009 року, є власником квартири АДРЕСА_1 площею 16,2 кв. м. Однак через незаконне та безпідставне заволодіння відповідачем ОСОБА_2 частиною належної їй кімнати фактично користується житловою площею 11,4 кв.м. У зв'язку з чим просила суд зобов'язати відповідача усунути перешкоди у користуванні власністю, шляхом звільнення її частини вказаного житлового приміщення площею 4 кв.м.

Під час розгляду справи, ухвалою Луцького міськрайонного суду від 19 листопада 2015 року до участі у справі було залучено третю особу на стороні відповідача ОСББ «Вікторія-Луцьк-1».

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 грудня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено. Додатковим рішенням від 03 лютого 2016 року з ОСОБА_4 в користь держави стягнуто судовий збір в розмірі 121 грн. 80 коп.

У поданій на рішення апеляційній скарзі позивач ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції скасувати як незаконне і необґрунтоване, прийняте без з'ясування всіх обставин справи, з порушенням норм матеріального права та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити.

Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довела порушення її права на користування приватизованою квартирою, а саме, що зменшення площі належної їй квартири відбулося за рахунок дій відповідача ОСОБА_2

Такий висновок суду є правильним.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради № 107 від 23.03.2006 року було надано статус житлового будинку гуртожитку по АДРЕСА_1. Позивачу ОСОБА_4 належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_1 загальною площею 16,20 кв. м., а відповідач ОСОБА_2 є власником житлового приміщення АДРЕСА_2 загальною площею 34,50 кв. м. та користувачем підсобного приміщення-кладовки площею 8,1 кв.м., яка межує з житловою кімнатою позивача, і надана їй на підставі ордеру № 62 від 18 березня 2002 року (а. с. 4-, 7-8, 95-97).

Відповідно до норм ст. ст. 15 ч. 1, 16 ч. 2 п. 3, 391 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право, в тому числі шляхом припинення дії, яка порушує право.

Наведені норми матеріального права також дають підстави зробити висновок про те, що позов про усунення порушень права на вільне користування майном, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача порушується його право власності чи законного володіння.

З наявного в матеріалах справи технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_4, виготовленого станом на 26.06.2013 року та виписки з інвентаризаційних матеріалів на цю квартиру вбачається, що загальна площа квартири, без врахування площі балкону, становить 15,5 кв. м., житлова - 11,4 кв. м., самочинно зменшена загальна площа вказаної квартири на 0,7 кв. м., житлова на 4,0 кв. м. (а. с. 4-5, 176-177).

Отже встановлені обставини справи свідчать про те, що зменшення житлової площі квартири позивачки відбулося внаслідок її ж дій по переплануванню і переобладнанню квартири, зокрема облаштування нею коридору з площею 1,5 кв. м. та сполучених ванної кімнати і вбиральні площею 1,8 кв. м.

Крім того з приєднаного до матеріалів справи рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 липня 2013 року, яке набрало законної сили, вбачається, що ОСОБА_4 вже зверталась в суд з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житлом, шляхом зобов'язання відповідача знести самовільно споруджену перегородку, в задоволенні якого їй було відмовлено (а. с. 115-117).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки, всупереч вимогам вказаної норми цивільного процесуального права, позивач ОСОБА_4 не довела, що зменшення житлової площі її житлового приміщення відбулося за рахунок дій відповідача ОСОБА_2, і що остання чинить їй перешкоди у користуванні житлом, то суд першої інстанції цілком підставно і обґрунтовано прийняв рішення про відмову у позові.

Оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню баз змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_4 відхилити, рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 грудня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді