Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі :

Головуючого судді: Гордійчук С.О.

суддів: Боймиструка С.В., Буцяка З.І.

секретар судового засідання: Коробчук А.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівному апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 25 червня 2015 року у справі за позовом прокурора Рокитнівського району Рівненської області в інтересах держави в особі управління державного казначейства України в Березнівському районі Рівненської області до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди заподіяної злочином,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 25 червня 2015 року позов прокурора Рокитнівського району Рівненської області в інтересах держави в особі управління державного казначейства України в Березнівському районі Рівненської області до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди заподіяної злочином задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави заподіяну злочином шкоду в сумі 32 700,00 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В поданій на рішення апеляційній скарзі відповідач вказує на його незаконність, оскільки вирок Березнівського районного суду Рівненського суду від 21 серпня 2014 року, яким його визнано винним у привласненні на свою користь бюджетних коштів в сумі 32 700,00 грн., є висновком суду (оцінкою, правозастосуванням), який в розумінні ч. 1 ст. 60, ч. 4 ст. 61 ЦПК України не може мати преюдиційне значення по справі. Судом не враховано, що матеріалами кримінальної справи підтверджується факт придбання сіянців ДП СЛАП «Березнівський держспецлісгосп» у СВСК «Агроліс» згідно накладної №4 від 24 грудня 2008 року за разово виділеними бюджетними коштами (субвенція) у 2008 році Міністерством аграрної політики в сумі 36 900,00 грн. Зазначає, що факт цільового, еквівалентного використання бюджетних коштів за період з 01 квітня 2007 року по 30 вересня 2009 року та факт придбання ДП СЛАП «Березнівський держспецлісгосп» сіянців сосни звичайної однорічної за бюджетні кошти підтверджується Актом ревізії КРУ Березнівського району №110-17/17 від 11 листопада 2009 року та зустрічною звіркою, проведеною із СВСК «Агроліс».

Судом не враховано, що за даними бухгалтерського обліку ДП СЛАП «Березнівський держспецлісгосп» не підтверджується прихід на баланс насіння сосни звичайної.

Зазначає, що спірні відносини є бюджетними і на час їх існування державний контроль було покладено на органи КРУ, а тому згідно Бюджетного кодексу України лише дані актів ревізії є належними та допустимими доказами по справі.

Вказує, що позов поданий в інтересах неналежного позивача до неналежного відповідача та з порушенням правил територіальної підсудності, а спір не підлягає вирішенню за правилами цивільного судочинства.

Просить рішення суду скасувати та закрити провадження по справі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з тощо, що обвинувальним вироком суду встановлено факт заподіяння ОСОБА_1 матеріальних збитків державі на суму 32 700,00 грн., а тому така шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі відповідно до вимог ст. ст. 1166, 1187 ЦК України.

З таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки положеннями ст. 1166 ЦК України передбачені загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду та шкоду завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Однак, вказані норми не регулюють питання відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої при виконанні трудових обов'язків.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 працюючи на посаді директора ДП СЛАП «Березнівський держспецлісгосп», будучи службовою особою, виконуючи організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, зловживаючи своїм службовим становищем, в грудні 2008 року заволодів державними коштами на загальну суму 32 700, 00 грн. Вироком Березнівського районного суду Рівненської області від 21 серпня 2014 року ОСОБА_1 визнано винним та засуджено за ч. 2 ст. 191 КК України.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 02 грудня 2014 року зазначений вирок змінено в частині призначеного покарання та звільнення від нього. В решті вирок залишено без змін.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоду завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» визначено, що до позовних заяв про матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку (п.3 ст.134 КЗпП), повинні додаватись докази, які підтверджують, що вчинення працівником таких діянь встановлено у порядку кримінального судочинства.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, який набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

За таких обставин доводи апеляційної скарги, які зводяться до спростування вини відповідача, є безпідставними та спростовуються вищезазначеним вироком суду, який набрав законної сили.

Отже, враховуючи вимоги п. 3 ст. 134 КЗпП України, п. 3 ст. 10 Положення про матеріальну відповідальність робітників і службовців за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації, затвердженого Указом Президії Верховної Ради СРСР від 13 липня 1976 року № 4202-IX, саме на відповідача покладається матеріальна відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з його вини підприємству.

Таким чином, суд дійшов вірного висновку щодо доведеності позовних вимог та наявності правових підстав для задоволення позову, однак застосував до спірних відносин норми матеріального права, які не поширюються на дані правовідносини.

Разом з тим не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що позов подано неналежним позивачем.

Частиною ч. 3 ст. 6 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» визначено, що у разі встановлення в діях службової особи державного підприємства або юридичної особи складу кримінального правопорушення за обвинувальним вироком суду щодо неї, який набрав законної сили, органи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, звертаються до суду з позовами про відшкодування збитків, завданих державному бюджету.

Згідно ч. 1 ст. 6 вказаного закону, посадова, службова особа державного органу, державного підприємства або юридичної особи, дії якої призвели до збитків державного бюджету, несе відповідальність згідно із законом.

Крім того, п. 2 ст. 121 Конституції України визначено, що на прокуратуру покладається представництво інтересів громадян або держави в суді у випадках, визначених законом.

Такі випадки передбачені, зокрема, ст. ст. 20, 33, 36-1 Закону України «Про прокуратуру», ч. ч. 1, 2 ст. 45 ЦПК, відповідно до яких прокурор може звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб, або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах; прокурор здійснює у суді представництво інтересів громадянина або держави в порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законами, і може здійснювати представництво на будь-якій стадії цивільного процесу.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року № 3-рп/99 під представництвом прокуратурою України інтересів держави треба розуміти правовідносини, в яких прокурор, реалізуючи визначені Конституцією України та законами України повноваження, вчиняє в суді процесуальні дії з метою захисту інтересів держави. Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» означає орган, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави.

Таким органом, як передбачено ст. ст. 6, 7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Таким чином, прокурор, звертаючись до суду з даним позовом, представляє інтереси держави України, а не інтереси казначейської служби, яка лише виконує функції держави.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального права, воно підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316 ЦПК України, ст. ст. 130, 134 КЗпП України, ст. ст. 20, 33, 36-1 Закону України «Про прокуратуру» колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 25 червня 2015 року скасувати.

Позов прокурора Рокитнівського району Рівненської області в інтересах держави в особі управління державного казначейства України в Березнівському районі Рівненської області до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди заподіяної злочином задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави заподіяну злочином шкоду в сумі 32 700,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 327 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий:

Судді: