У х в а л а

іменем україни

17 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Амеліна В.І., Попович О.В., КасьянаО.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Червонослобідської сільської ради Черкаського району Черкаської області, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування; за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, ОСОБА_4, третя особа - Черкаська районна державна нотаріальна контора, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 01 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 29 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що вона є дочкою ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Після смерті останнього відкрилась спадщина, яка складається з 1/3 частини житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1, яка належала йому на підставі ухвали Черкаського районного суду Черкаської області від 14 серпня 2001 року, що набрала законної сили. Зазначає, що на момент смерті батька вона була малолітньою та не могла звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Посилаючись на те, що за життя батько не встиг отримати правовстановлюючі документи на спірну частину житлового будинку, а тому вона не може оформити свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5, просила суд визнати за нею право власності у порядку спадкування за законом на 1/3 домоволодіння по АДРЕСА_1.

ОСОБА_6 звернулась із зустрічним позовом, мотивуючи його тим, що її чоловік ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, заповідав їй все належне йому майно, а саме, будинок АДРЕСА_1. В подальшому сини останнього, зокрема, й батько ОСОБА_4, звернулися до неї з позовом про визнання заповіту недійсним. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 14 серпня 2001 року затверджено мирову угоду, за умовами якої за ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_5 визнано право власності за кожним на 1/3 частину спірного будинку. За життя ОСОБА_5 не зареєстрував право власності на належну йому частину будинку у відповідності до вимог законодавства України, яке діяло на момент виникнення у нього такого права. Посилаючись на наведене та на те, що 1/3 частина житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 не входить до складу спадкового майна після смерті ОСОБА_5 та на те, що вона проживає у спірному будинку, іншого житла не має, просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок АДРЕСА_1.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 01 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 29 жовтня 2015 року, позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування на 1/3 домоволодіння по АДРЕСА_1.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В іншій частині судові рішення не оскаржуються, а тому касаційному перегляду не підлягають.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, встановивши фактичні обставини справи та давши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, обґрунтовано виходив із доведеності позову, при цьому правильно зазначив, що відсутність державної реєстрації права власності на спірну частину будинку не може бути підставою для відмови у задоволенні позову з огляду на те, що прийнята ОСОБА_5 спадщина після смерті його батька ОСОБА_7 визнається належною йому з моменту відкриття спадщини. Його право на спадщину у вигляді 1/3 частини домоволодіння АДРЕСА_1 підтверджується і ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 14 червня 2001 року про затвердження мирової угоди, яка набрала законної сили. Відсутність державної реєстрації його прав власності й стала підставою для відмови нотаріуса ОСОБА_4 у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно та стала причиною її звернення до суду з вказаним позовом.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які заявник посилається в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами попередніх інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень.

Керуючись ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 01 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 29 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Амелін
О.В. Попович О.П. Касьян