АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

10 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Махлай Л.Д., Левенця Б.Б.,

секретаря: Синявського Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс Капітал», в інтересах якого діє ОСОБА_1,

на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 листопада 2015 року

у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс Капітал» до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Маркс Капітал» (далі - ТОВ «Маркс Капітал», Товариство), звернулося до Святошинського районного суду м. Києва з позовом, в якому, посилаючись на несвоєчасне повідомлення ОСОБА_2 страховика про настання страхового випадку, просило стягнути з останнього в порядку регресу 4962 грн. 40 коп.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19 листопада 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач через свого представника звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне дослідження та оцінку доказів, порушення норм матеріального та процесуального права, просив заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Вказував, що судом першої інстанції невірно застосовано норми матеріального права.

Крім цього, суд першої інстанції в описовій частині рішення зазначає, що позов підлягає задоволенню, а в резолютивній частині відмовляє у його задоволенні.

Особи, які беруть участь у справі, належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, в судове засідання не з'явилися.

Представник позивача направив на адресу суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника ТОВ «Маркс Капітал».

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія судді вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з'явилися в судове засідання.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 14 серпня 2013 року з вини водія автомобіля «ВАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1, ОСОБА_2, на перехресті проспекту Л. Курбаса та вул. Г. Юри в м. Києві, відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої автомобіль «Джилі СК2», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, отримав механічні пошкодження.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України, діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів є джерелом підвищеної небезпеки. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

З матеріалів справи вбачається, що цивільна відповідальність ОСОБА_2 була застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформленого полісом АВ/3092202 в ПрАТ «СК» Статус».

Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик, відповідно до лімітів відповідальності страховика, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Так як цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоду, застрахована, то відбувається переведення боргу, внаслідок чого до страховика за цим договором переходить обов'язок щодо відшкодування такої шкоди в межах страхової суми та з урахуванням франшизи.

Отже, при укладенні договору обов'язкового страхування страхувальник розраховує саме на те, що шкода, завдана ним, буде відшкодована страховиком, і договором не ставиться виконання обов'язку страховика в залежність від строку повідомлення винною особою про ДТП та, як наслідку, виникнення обов'язку страхувальника відшкодувати завдану ним шкоду за заявою потерпілої особи самостійно.

Згідно звіту про визначення вартості матеріального збитку № 1062/3 від 30.08.2013 року Незалежної експертної оцінки СПД ОСОБА_5 було визначено вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Джилі СК2», у розмірі 6 574,36 грн.

Згідно розрахунку страхового відшкодування ПрАТ «СК «Статус» від 03.10.2013 року сума страхового відшкодування з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та франшизи була зменшена до 4 962,40 грн.

На підставі прийнятого ПрАТ «СК «Статус» рішення про виплату, 25 листопада 2013 року страхове відшкодування у розмірі 4 962,40 грн. було виплачено ОСОБА_4

Згідно з п. п. 38.1.1, п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», в редакції яка діяла на час ДТП, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, зокрема згідно з п. «ґ», якщо він не повідомив страховика у строки іза умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Із внесенням Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» змін у ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було розширено перелік обов'язків учасників ДТП, у зв'язку з чим обов'язок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів повідомлення страховика про настання ДТП був викладений уже в підпункті 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Проте вказані зміни, що стосуються нумерації зазначеного підпункту, до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у якому міститься відсилання на відповідні номери пунктів та підпунктів статті 33 цього Закону щодо строків та умов обов'язкового повідомлення страховика про настання ДТП, внесені не були.

Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції чинній на день виникнення правовідносин) у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - Моторне (транспортне) страхове бюро України), повідомлення про ДТП установленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Згідно правового висновку Верховного Суду України у справі № 6-1цс14, предметом якої був спір про відшкодування шкоди, виходячи з аналізу статей 33, 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції з 18 вересня 2011 по 8 січня 2012 року), слід зазначити, що у зв'язку із внесеними до цього Закону змінами було збережено як обов'язок страхувальника щодо вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП, так і відповідне право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив його про настання ДТП.

Отже, наведеними правовими нормами встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

Судом встановлено, що 28 квітня 2014 року між ПрАТ «СК» Статус» та ТОВ «Маркс Капітал» укладено договір факторингу № 4/28-04/2014 за яким останнє набуло право регресних вимог ПрАТ «СК» СТАТУС» в тому числі регресної вимоги до ОСОБА_2

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження повідомлення ОСОБА_2 страховика про ДТП.

Разом з цим, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що факт не повідомлення страховика про настання ДТП є підставою для задоволення позовних вимог.

Несвоєчасне повідомлення страхувальником страховика про настання страхового випадку саме по собі не може бути підставою ні для відмови від страхового відшкодування, ні для регресу, а лише в тому випадку, коли воно позбавляє страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком, тобто якщо буде доведено, що відсутність у страховика відомостей про це могло вплинути на його обов'язок виплатити страхове відшкодування.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. А отже захисту підлягає лише порушене право.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові № 6-284цс15 від 16 вересня 2015 року, обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП, установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

Таким чином, позивач повинен довести, що не повідомленням відповідача про ДТП, у встановлені законом строки, призвело до необґрунтованих виплат.

З матеріалів справи вбачається, що страхувик своєчасно дізнався про подію, та мав можливість брати участь в розслідуванні причин та обставин ДТП. Повідомлення від потерпілої особи про настання дорожньо-транспортної пригоди, отримано ПрАТ «СК «Статус» 15.08.2013, тобто на наступний день після ДТП. Згідно довідки ДАІ, виданої ОСОБА_4, 14.08.2013 року внаслідок ДТП автомобіль «Джилі СК2», державний номерний знак НОМЕР_2, отримав механічні пошкодження заднього бамперу, кришки багажника, задньої панелі та правого фонаря. 29.08.2013 року між ПрАТ «СК «Статус» та суб'єктом оціночної діяльності СПД ОСОБА_5 укладено договір про проведення автотоварознавчого дослідження, пошкодженого внаслідок страхового випадку, колісного транспортного засобу. 30.08.2013 року складено Акт огляду транспортного засобу та Звіт з визначення вартості матеріального збитку.

Судом встановлено, що факт настання страхового випадку з вини відповідача сторонами не оспорюється; він зафіксований правоохоронними органами; відповідач, як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути підставою для задоволення позову та не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі мусить базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Такий висновок суду першої інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, яка висловлена у постанові № 6-284цс15 від 16 вересня 2015 року.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що зазначення судом першої інстанції в описовій частині оскаржуваного рішення про задоволення позовних вимог є підставою для скасування рішення суду, оскільки висновки, викладені у мотивувальній частині рішенні суду узгоджуються з резолютивною частиною рішення суду.

Зазначені апелянтом обставини є підставою для виправлення описки у судовому рішенні в порядку передбаченому ст. 219 ЦПК України.

Розглядаючи спір суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, були предметом дослідження в суді першої інстанції, отримали належну оцінку і висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено порушення норм матеріального права, які передбачені ст. 309 ЦПК України, як підстави для скасування рішення.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

На підставі викладеного, судова колегія дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін як такого, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс Капітал», в інтересах якого діє ОСОБА_1, - відхилити.

Заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 листопада 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді

Справа № 759/9268/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4790/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Миколаєць І.Ю.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.