Справа № 464/624/15 Головуючий у 1 інстанції: Дулебко Н.І.
Провадження № 22-ц/783/4754/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Р. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Копняк С.М. і ОСОБА_2,

при секретарі Цапові П.М.,

за участю прокурора Заяць І.Є.;

ОСОБА_3 представника управління освіти департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради;

відповідачівОСОБА_4 і ОСОБА_5;

адвоката ОСОБА_6 представника відповідачів ОСОБА_7, ОСОБА_4 і ОСОБА_5.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом першого заступника прокурора міста Львова в інтересах держави в особі управління освіти департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради до ОСОБА_7, ОСОБА_4 і ОСОБА_5, за участі третіх осіб: Львівської міської ради, середньої спеціалізованої загальноосвітньої школи № 93 з поглибленим вивченням англійської мови, про відшкодування майнової шкоди, завданої злочином,

за апеляційною скаргою ОСОБА_7, ОСОБА_4 і ОСОБА_5на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 13 червня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2015 року перший заступник прокурора міста Львова в інтересах держави в особі управління освіти департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про відшкодування майнової шкоди, завданої злочином.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що вироком Сихівського районного суду міста Львова від 14-15.10.2013 року у справі № 464/4432/13-к засуджено ОСОБА_7, яка працювала на посаді заступника директора з адміністративно-господарської роботи середньої спеціалізованої загальноосвітньої школи № 93 з поглибленим вивченням англійської мови (надалі ССЗШ № 93), за ч. 4 ст. 191, ч. 3 ст. 27, ч.2 ст. 366 КК України; ОСОБА_4, яка працювала на посаді бухгалтера ССЗШ № 93, за ч.4 ст. 191, ч.2 ст. 366 КК України та ОСОБА_5, яка обіймала посаду заступника директора з навчально-виховної роботи ССЕШ № 93, за ч.1 ст. 366 КК України та встановлено, що їх діями завдано шкоди управлінню освіти департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, яке фінансується з місцевого бюджету. Зокрема, встановлено, що спільними діями ОСОБА_7 та ОСОБА_4 злочином завдано збитків на суму 199 183 грн. 22 коп. та спільними діями ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на суму 10 801 грн. 44 коп. Вищевказаний вирок не оскаржувався та набрав законної сили, у зв'язку з чим вищевказані суми грошових коштів підлягають стягненню з відповідачів (а.с. 1-7).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_7 і ОСОБА_4 на користь управління освіти департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради грошові кошти у розмірі 199 183 грн. 32 коп.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на користь управління освіти департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради грошові кошти у розмірі 10 801 грн. 44 коп.

Вирішено питання судових витрат (а.с. 212-218).

Дане рішення оскаржили відповідачі ОСОБА_7, ОСОБА_4 і ОСОБА_5

Апелянти просять оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення і неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Звертають увагу на те, що позивач просив стягнути з відповідачів „збитки (покликаючись при цьому на статтю 22 ЦК України), а відтак вважають, що позивач „помилково обрав даний спосіб захисту порушеного цивільного права та інтересу.

Також звертають увагу на те, що відповідачі працювали, як наймані працівники, а відтак вважають, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати частину 1 ст. 1172 ЦК України, як спеціальну норму права відносно ст. 1166 ЦК України, а відтак вважають, що позов необхідно було подавати до ССЗШ № 93, як до належного відповідача.

Вважають, що судом неправомірно не було прийнято до уваги рішення судів по справах за позовами ССЗШ № 93 до відповідачів, якими ССЗШ № 93 було відмовлено у задоволенні поданих позовів за недоведеністю факту та розміру збитків.

Вважають, що висновки суду щодо визначення розміру заподіяної шкоди, зазначені у вироку Сихівського районного суду м. Львова від 14-15 жовтня 2013 року, не є преюдиційними для даної цивільної справи (а.с. 223-228).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянтів та їхнього представника на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони прокурора і представника управління освіти департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Частиною 4 ст. 61 ЦПК України встановлено, що вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Вироком Сихівського районного суду м. Львова від 14-15 жовтня 2013 року, яким відповідачів визнано винними у вчиненні злочинів, передбачених рядом статтей Кримінального кодексу України, встановлено, що підсудні (відповідачки) в результаті вчинення ними кримінально караних дій заволоділи бюджетними коштами на загальну суму 199 183 грн. 32 коп. (ОСОБА_7 і ОСОБА_4Я.) та 10 801 грн. 44 коп. (ОСОБА_4 і ОСОБА_5В.).

Як встановлено вище згаданим вироком, підсудні (відповідачки) в судовому засіданні винними себе у вчиненні інкримінованих їм злочинів визнали повністю, щиро покаялись та дали суду показання, аналогічні фабулі обвинувачення (а.с. 8-16).

Даний вирок засудженими (відповідачками) не оскаржувався та набрав законної сили.

Таким чином, вирок Сихівського районного суду м. Львова від 14-15 жовтня 2013 року, що набрав законної сили, був і є обовязковим для суду (судів), що розглядають дану цивільну справу про цивільно-правові наслідки дій осіб, стосовно яких ухвалено вирок (відповідачів), з питань, чи мали місце ці дії (завдання майнової шкоди в результаті вчинення злочину та розміру цієї шкоди, оскільки у відповідності до вимог КПК України характер і розмір шкоди, завданої злочином, є обставиною, що підлягає доказуванню в кримінальній справі) та чи вчинені вони цими особами (відповідачами).

Цивільні справи за позовами ССЗШ № 93 до відповідачів та інших осіб про відшкодування шкоди, заподіяння якої було виявлено в ході проведення ревізії Львівською ОДФІ, розглядалися судами до ухвалення Сихівським районним судом вище згаданого вироку від 14-15 жовтня 2013 року щодо відповідачів, а відтак суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що обставини, встановлені в згаданих цивільних справах, не можуть мати значення для розгляду цієї цивільної справи і доводи апеляційної скарги цього висновку не спростовують.

У пунктах2, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди міститься розяснення про те, що шкода, заподіяна особі й майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними й шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них в частині, заподіяній нею (в порядку часткової відповідальності). Особи, які спільно заподіяли шкоду, тобто заподіяли неподільну шкоду взаємопов'язаними, сукупними діями або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими.

Вироком Сихівського районного суду м. Львова від 14-15 жовтня 2013 року, що набрав законної сили, відповідачі засуджені за вчинення посадових злочинів і цим вироком встановлено те, що діями саме відповідачів завдано матеріальної шкоди місцевому бюджету, встановлено розмір шкоди та зв'язок такої з діями відповідачів. Також встановлено, що кошти, що надходили з місцевого бюджету через управління освіти, не залишилися на рахунках ССЗШ № 93, а з таких рахунків зняті за обставин, встановлених вироком суду.

З урахуванням вище наведеного необґрунтованими є доводи апеляційної скарги стосовно того, що апелянти не є належними відповідачами (а відповідачем мала б бути ССЗШ № 93), а також стосовно того, що до спірних правовідносин необхідно було застосувати статтю 1172 ЦК України, оскільки матеріальну шкоду у встановленому вироком розмірах заподіяно саме їх злочинними діями, що вони і визнавали в ході розгляду кримінальної справи.

За вище наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7, ОСОБА_4 і ОСОБА_5відхилити та залишити рішення Сихівського районного суду м. Львова від 13 червня 2016 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: