Провадження № 22-ц/783/1906/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів Берези В.І. і ОСОБА_2,

при секретарі Куцик І.Б.

з участю представника позивача ОСОБА_3 -ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду міста Львова від 12 січня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства /ПАТ/ Комерційний банк /КБ/ "Приват Банк" в особі філії "Західне головне регіональне управління" про визнання кредитного договору недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Галицького районного суду міста Львова від 12 січня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач ОСОБА_3. Вважає, що рішення Галицького районного суду міста Львова від 12 січня 2016 року є незаконним та необгрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права без врахування всіх обставин по справі. Звертає увагу, що суд першої інстанції при повторній неявці позивача, не застосував норми ст. 207 ЦПК України та не залишив позов без розгляду. В апеляційній скарзі апелянт просить рішення Галицького районного суду м. Львова від 12 січня 2016 року скасувати та залишити позовну заяву ОСОБА_3 без розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Згідно з вимогами ст.ст.11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.03.2008 року між ЗАТ КБ "Приватбанк" в особі філії "Західне головне регіональне управління", правонаступником якого є ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № LVDRGA, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у сумі 35000,00 доларів США для споживчих цілей та платою за користування кредитними коштами у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 21.03.2023 року.

Відповідно до п.7.5 кредитного договору у додатку №1 до цього договору вказана загальна вартість кредиту, що є невід'ємною частиною до цього договору.

У додатку № 2 до зазначеного кредитного договору установлено графік погашення заборгованості по кредиту та відсотках до нього з визначеними датами, починаючи з 10.05.2008 року по 21.03.2023 року.

Перед укладенням кредитного договору № LVDRGA від 21.03.2008 року позивач був письмово поінформованим про умови кредитування, а саме: наявні форми кредитування (згідно п.1.1 кредитного договору банк зобов`язується надати позичальнику кредит у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 41434,40 USD); тип відсоткової ставки (згідно п.8.1 кредитного договору, за користування кредитом позичальник сплачує відсотки у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом); орієнтовну сукупну вартість кредиту (яку можна обчислити методом математичного розрахунку з додатку № 1, 2 до кредитного договору).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, суд виходив з тих підстав, що останньою не доведено, що відповідачем під час укладення кредитного договору введено її в оману щодо обставин, які впливали на вчинення оспорюваного правочину.

З таким висновком колегія суддів погоджується з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (ст. 202 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст.204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин) (ч. 2 ст. 214 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Таким чином, істотними умовами кредитного договору відповідно до вимог ст.ст. 638, 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Статтею 11 Закону України "Про захист прав споживачів" ( в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що перед укладення договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов"язаний повідомити споживача у письмовій формі про особу та місцезнаходження кредитодавця, кредитні умови, а саме мету, для якої кредит може бути витрачений, форми його забезпечення, тип відсоткової ставки, орієнтовну сукупну вартість з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов"язаних з одержанням кредиту та укладенням договору, тощо.

Відповідно до ст.15 Закону України "Про захист прав споживачів" ( в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламною.

Оскільки ОСОБА_3 отримала перед укладенням оскаржуваного договору від банку інформацію згідно вимог чинного законодавства України, зокрема Закону України "Про захист прав споживачів", сторони погодили усі його істотні умови, форма та зміст договору відповідає положенням ст. 203 ЦК України.

В зв"язку з чим, покликання позивача, в суді першої інстанції про ненадання їй інформації про умови кредитування, орієнтовану сукупну вартість кредиту, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту є безпідставними та нічим не підтвердженими.

Підписавши спірний кредитний договір разом з додатками №1 та №2, ОСОБА_3 погодилась з усіма істотними умовами договору.

Окрім цього, позивачем жодним чином не доведено, що договір з яким вона погодилася, підписавши його, на підставі якого банком надано кредит позивачу містить положення, які значно погіршують її положення як споживача фінансових послуг по відношенню до умов, встановлених чинним законодавством України та, що умови договору є несправедливими.

Судом першої інстанції вірно звернуто увагу, що кредитний договір № LVDRGA було укладено між сторонами 21.03.2008 року, до набрання чинності Законом України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг", де зазначено, що надання (отримання) споживчих кредитів у іноземній валюті на території України забороняється, в зв"язку з чим зазначена заборона на спірні відносини не поширюється.

Також, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу апелянта на той факт, що суд апеляційної інстанції в даній ситуації не вправі постановити ухвалу про скасування рішення суду першої інстанції і залишити заяву без розгляду з тих підстав, що позивач в суді першої інстанції будучи належним чином повідомлений повторно не з"явився в судове засідання, оскільки підставою для скасування рішення і залишення заяви без розгляду в суді апеляційної інстанції з врахуванням вимог ст. 306 ЦПК України може бути відмова позивача від позову, а також, укладення між сторонами мирової угоди.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому у задоволенні такої скарги апелянту слід відмовити, а рішення Галицького районного суду міста Львова від 12 січня 2016 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст. ст.315, 317, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Галицького районного суду міста Львова від 12 січня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набранням ухвалою законної сили.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: В.І. Береза

ОСОБА_2