АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2401/16 Справа № 201/1182/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Демидова С. О. Доповідач - Романюк М.М.
16 березня 2016 року м. Дніпропетровськ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі :

головуючого Романюк М.М.

суддів Котушенко С.П., Красвітної Т.П.

при секретарі Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 15 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про розірвання договору банківського вкладу, стягнення суми вкладу та відсотків, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом 29 січня 2015 року. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 20 травня 2013 року у м.Севастополі між ним та відповідачем було укладено договір № SAMDN1637 "Стандарт", відповідно до якого, він передав банку у платне строкове користування кошти у розмірі 4 000 доларів США, зі сплатою 8% річних, з терміном повернення до 20 серпня 2013 року. Починаючи з 20 серпня 2013 року до 20 березня 2014 року банк неналежним чином виконував умови договору та не в повному обсязі сплачував проценти, а з 20 квітня 2014 року взагалі перестав їх виплачувати, внаслідок чого утворилася заборгованість по процентам у розмірі 256,79 доларів США. 26 грудня 2014 року позивач звернувся до банку з письмовою заявою про повернення вкладу та нарахованих відсотків, але отримав відмову. З урахуванням зазначеного просить достроково розірвати договір банківського вкладу та стягнути з відповідача на його користь суму вкладу в розмірі 4 000 долари США та проценти у розмірі 256,79 доларів США.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 15 квітня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2015 року рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 15 квітня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення заявлених вимог.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 грудня 2015 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2015 року скасовано та справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі позивач посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів, дійшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає на таких підставах.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх недоведеності.

З даним висновком погоджується і колегія апеляційного суду виходячи з наступного.

На підтвердження заявлених вимог позивачем було надано суду договір банківського вкладу "Стандарт" №SAMDN1637, укладений 20 травня 2013 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_2, відповідно до якого, останнім було передано у платне строкове користування кошти у розмірі 4 000 доларів США зі сплатою 8% річних з терміном повернення до 20 серпня 2013 року та квитанцію про внесення грошової суми.

26 грудня 2014 року ОСОБА_2 було направлено на адресу ПАТ КБ "ПриватБанк" заяву з вимогою про розірвання зазначеного вище договору та повернення суми вкладу з нарахованими процентами шляхом перерахування коштів у валюті вкладу на відкритий ним картковий рахунок.

Відповідно до частин 1, 3 статті 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

При здійснені своєї діяльності банки керуються між іншим Законом України "Про банки і банківську діяльність", Положенням про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою правління Національного банку України від 03.12.2003 року №516, Інструкцією про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року №174.

Згідно ст.2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідноч.1 ст.1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Аналогічні вимоги містяться і у п.1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою правління Національного банку України від 03.12.2003 №516, відповідно до якого письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року №174 визначено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп "вечірні" чи "післяопераційний час"), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

З аналізу викладених вище матеріально-правових норм можна дійти висновку, що письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція або інший документ (другий примірник прибуткового касового документа), яка в свою чергу є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити між іншим відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.1 ст.64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року (справа № 6-118цс14).

Оскільки на підтвердження своїх вимог позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо внесення готівки на відкритий у ПАТ КБ "ПриватБанк" рахунок, на виконання умов договору "Стандарт", а саме не надано квитанцію, яка містить необхідні реквізити, передбачені Положенням та Інструкцією, а також не надано доказів, які підтверджують наявність грошових коштів на рахунку, відкритому на підставі спірного договору, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених вимог.

Посилання апелянта з приводу того, що квитанція на даний час містить штамп Печерської філії ПАТ КБ "ПриватБанк", у зв'язку з чим вона є такою, що оформлена належним чином, не заслуговує на увагу, оскільки договір банківського вкладу "Стандарт" було укладено в м.Севастополі та згідно наданої квитанції про внесення на рахунок грошей на виконання зазначеного договору, операцію було виконано у Севастопольській філії ПАТ КБ "ПриватБанк" №1, а тому відповідно до Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні печатка повинна бути саме філії, відділення банку де відбувалась банківська операція, оскільки вказана філія банку є окремою структурною одиницею, а не будь-якої іншої філії банку.

Крім того, з матеріалів справи вбачається і дана обставина була підтверджена представником позивача під час розгляду справи в апеляційному суді, печатка Печерської філії ПАТ КБ "ПриватБанк" на квитанції була поставлена після ухвалення рішення Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм права.

Відповідно ж до ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції правильно застосував правові норми та ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст.307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 15 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.М.Романюк

Судді: С.П.Котушенко

Т.П.Красвітна