Cправа № 127/1127/16-ц
Провадження № 2/127/1708/16
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

01 лютого 2016 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Гуменюк К.П., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Злагода» про захист прав споживача та повернення коштів по депозитному вкладу,

в с т а н о в и в:

25 січня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Кредитної спілки «Злагода» про захист прав споживача та повернення коштів по депозитному вкладу.

Позовна заява не відповідає вимогам, встановленим статтями 119, 120 ЦПК.

Так, частина п'ята статті 119 ЦПК передбачає, що до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Спеціальним нормативно-правовим актом, який визначає правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору є Закон України «Про судовий збір».

З 01 вересня 2015 року Закон України «Про судовий збір» діє у новій редакції. Із статті 5 цього Закону, яка визначає пільги щодо сплати судового збору, виключено пункт, який встановлював, що від сплати судового збору звільняються споживачі за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав.

Отже, з 01 вересня 2015 року позови споживачів оплачуються судовим збором за ставками, встановленими Законом.

Подаючи позов, позивач зазначив, що він звільнений від сплати судового збору відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Частина третя статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, яка діє з 01 листопада 2011 року, визначає, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Тобто, на день подання позову про захист прав споживачів діють нормативно-правові акти, які мають однакову юридичну силу, але по-різному регулюють питання оплати судового збору.

Згідно з статтею 75 Конституції України Верховна Рада України є єдиним органом законодавчої влади в Україні.

Конституція України не встановлює пріоритету застосування того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Немає також закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Водночас Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення від 03 жовтня 1997 року № 4-рп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акту, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

За змістом частини третьої статті 150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України.

Отже, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах застосуванню підлягають положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

Як зазначалося вище, Закон України «Про судовий збір» у редакції, що діє з 01 вересня 2015 року, виключив споживачів з переліку пільгової категорії осіб, які звільняються від сплати судового збору.

Таким чином, враховуючи предмет спірних правовідносини, позивачу належить сплатити судовий збір, виходячи із ставки судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру, розмір якої, відповідно до частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір», становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Отже, позивачу слід на адресу суду надати документ про сплату судового збору з урахуванням вищенаведеного.

У відповідності до вимог пункту 4 частини 2 статті 119 ЦПК України позовна заява повинна містити ціну позову щодо вимог майнового характеру.

Однак, в порушення вищевказаних вимог щодо форми та змісту позовної заяви, подавши до суду позовну заяву, позивачем не зазначено ціну позову, яка визначається за правилами статті 80 ЦПК України.

Наведені вище обставини свідчать, що позовну заяву позивачем подано без додержання вимог, встановлених ст. 119 ЦПК України, а тому позовна заява підлягає залишенню без руху.

Частиною 1 ст. 121 ЦПК України встановлено, що суддя, встановивши, що заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Керуючись ст. 121 ЦПК України, суддя,

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Злагода» про захист прав споживача та повернення коштів по депозитному вкладу залишити без руху та надати позивачу строк для усунення недоліків протягом трьох днів з дня отримання позивачем копії ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького міського суду

Вінницької області ОСОБА_2