У Х В А Л А

10 жовтня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М., Лященко Н.П., Охрімчук Л.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 червня 2016 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Страхової компанії «Саламандра-Україна» до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, в порядку регресу,

встановила:

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 16 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12 квітня 2016 року, позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 червня 2016 року у відкритті касаційного провадження з касаційною скаргою ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5 відмовлено, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 лютого 2016 року та ухвала Апеляційного суду м. Києва від 12 квітня 2016 року залишені без змін.

У вересні 2016 року до Верховного Суду України надійшла заява ОСОБА_4, подана його представником ОСОБА_5, про перегляд судових рішень, в якій заявник порушує питання про скасування рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанції та прийняття нового рішення про відмову у позові з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підстави, - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статей 993, 1191, 1194 ЦК України, статті 27 Закону України «Про страхування», статей 33, 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів. Зокрема, заявник стверджує, що позов страхової компанії заявлено до неналежного відповідача - власника (водія) транспортного засобу, оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована і відповідати за заподіяну ним шкоду повинна страхова компанія.

На підтвердження зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень заявник посилається на рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 вересня 2011 року, від 17 липня 2013 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 червня 2012 року, 16 та 27 січня 2016 року та постанови Вищого господарського суду України від 18 травня 2010 року, 11 лютого 2014 року, 15 квітня, 18 листопада, 16 грудня 2015 року та 19 квітня 2016 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі, про перегляд якої подано заяву, суд першої інстанції, з висновками якого погодилися суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив з того, що страховик, який виплатив страхове відшкодування має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.

Разом з тим, у наданих заявником для порівняння судових рішеннях судів касаційних інстанцій зазначено про таке:

- у рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 вересня 2011 року суд касаційної інстанції зазначив, що стягнувши з ВАТ НАСК «Оранта» залишок страхового відшкодування з урахування індексу інфляції розрахунком позивача, суд першої інстанції припустився помилки та не врахував, що до правовідносин, що виникли між сторонами, положення ч. 2 ст. 625 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843697/ed_2011_09_22/pravo1/T030435.html?pravo=1> не застосовуються, оскільки вказана норма регулює відповідальність за порушення грошового зобов'язання, а не стягнення суми в порядку регресу;

- у рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 липня 2013 року суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що відмова страхової компанії у виплаті страхового відшкодування є неправомірною та з огляду на це дійшов висновку, що завдана позивачу матеріальна шкода повинна бути відшкодована;

- в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 січня 2016 року суд касаційної інстанції залишив у силі рішення судів попередніх інстанцій з тих підстав, що в матеріалах справи були наявні докази сплати ВАТ НАСК «Оранта» на користь ПрАТ «СК «Саламандра-Україна» страхового відшкодування;

- в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2016 року суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій про відмову в позові про стягнення суми страхового відшкодування, оскільки позивач та третя особа по справі дійшли згоди щодо розміру страхового відшкодування, який не перевищує ліміт відповідальності страховика за договором обов'язкового страхування;

- в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 червня 2012 року суд касаційної інстанції погодився з висновком суду апеляційної інстанції про те, що матеріальна шкода, що заподіяна позивачу підлягає стягненню з ЗАТ «СК «Саламандра-Україна»;

- у постанові Вищого господарського суду України від 19.04.2016 суд касаційної інстанції переглядав судові рішення, які були прийняті за наслідками розгляду спору щодо порядку визначення витрат на страхове відшкодування;

- у постановах Вищого господарського суду України від 18 травня 2010 року, 11 лютого 2014 року та 18 листопада 2015 року суд касаційної інстанції зазначив, що оскільки позивач здійснив страхування потерпілої особи та відповідно виплату страхового відшкодування та беручи до уваги, що дорожньо-транспортна пригода сталась внаслідок порушення Правил дорожнього руху <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_21/ed_2015_10_21/pravo1/KP011306.html?pravo=1> України особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована відповідачем, останній є відповідальною особою за завдані збитки;

- у постанові Вищого господарського суду України від 16 грудня 2015 року суд касаційної інстанції зазначив, що заміною кредитора деліктне зобов'язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов'язок із відшкодування шкоди не виконала.

При цьому у всіх наведених прикладах відповідачами у справах виступали саме страхові компанії, як страховики цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, і суди не вирішували питання щодо обов'язку страховика, який виплатив страхове відшкодування, звертатися з позовом саме до страхових компаній.

Верховний Суд України вже вирішував питання про усунення розбіжностей у застосуванні зазначених заявником норм права у подібних правовідносинах та висловлював свою правову позицію щодо наявності у страховика права на звернення до суду з відповідним позовом безпосередньо до особи, яка завдала збитків.

Зокрема в постановах Верховного Суду України від 23 грудня 2015 року у справі 6-2587цс15, від 29 червня 2016 року у справі №6-192цс16, у справі №3-165гс14 від 4 листопада 2014 року міститься висновок про те, що особою, відповідальною за завдані збитки, може бути як безпосередній заподіював шкоди, так і страхова компанія, відповідальна за останнього (страховик). Страховик, який виплатив страхове відшкодування та до якого перейшло право вимоги, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права шляхом звернення вимоги безпосередньо до особи, яка завдала шкоди (винної особи) про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.

Поряд із цим у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі №6-2808цс15 суд висловив правову позицію, відповідно до якої кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. У випадку, коли особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, задовольнила вимоги потерпілого, вона в подальшому не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Наведеним правовим висновкам відповідають судові рішення, про перегляд яких подано заяву.

За таких обставин колегія суддів не вбачає необхідності у відкритті провадження у вищезазначеній справі.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

ухвалила:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом приватного акціонерного товариства «Страхової компанії «Саламандра-Україна» до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, в порядку регресу відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Сімоненко

Н.П. Лященко

Л.І. Охрімчук