Провадження 2/127/86/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2016 року

Вінницький міський суд Вінницької області вскладі:

головуючого судді Вохмінової О.С.

при секретарі Коберник О.Л.

з участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності,

в с т а н о в и в:

позов мотивований тим, що 29.06.2006 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №31/148/06-Nна суму 78 500 доларів США, з відсотковою ставкою 12,5 % річних, на строк з 29.06.2006 року по 28.06.2026 року. Банк виконав свої зобовязання в повному обсязі, надавши відповідачеві кредитні кошти.

26.06.2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «Кредитпромбанк» передало (відступило) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Кредитпромбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Кредитпромбанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги (замість ПАТ «Кредитпромбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами (зареєстрований за №1441 від 26.06.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, а.с.27-32). Таким чином, АТ «Дельта Банк» набуло статусу нового кредитора згідно ст.ст. 512, 513, 514, 516, 517 ЦК України.

З метою забезпечення виконання умов кредитного договору від 29.06.2006 року між банком та відповідачем був укладений договір іпотеки №31/152-І152/06-N, предметом якого є трикімнатна житлова квартира загальною площею 84,2 кв.м., житловою 59,3 кв.м., що в АДРЕСА_1.

В зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язання за кредитним договором станом на 28.07.2015 року виникла заборгованість в сумі 986 981,16 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом 897 389,11 грн., сума заборгованості за відсотками 89 592,04 грн.

В рахунок виконання ОСОБА_2 основного зобовязання в сумі 986 981,16 грн. за кредитним договором №31/148/06-N від 29.06.2006 року позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки: трикімнатну житлову квартиру загальною площею 84,2 кв.м., житловою 59,3 кв.м., що в АДРЕСА_1, шляхом визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на предмет іпотеки.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, суду пояснив, що спірна квартира була придбана відповідачем за рахунок кредитних коштів, але оскільки відповідач порушив виконання грошового зобов`язання, право позивача підлягає захисту шляхом визнання права власності на квартиру. Також в судовому засіданні пояснив, що станом на 11.02.2016 року прострочена заборгованість по відсоткам становить 565,93 доларів США, а по тілу кредиту 628,61 доларів США. Крім того, визнав, що 14.03.2016 року відповідачем здійснена чергова сплата боргу по кредиту в еквіваленті 700 доларів, проте вважає, що відповідач не увійшов в графік погашення кредиту.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позов не визнав. Суду пояснив, що борг виник у звязку із економічною кризою, однак після сплати боргу в сумі 193 900 грн. 27.01.2016 року він увійшов в графік погашення станом на лютий 2016 року, крім того, 14.03.2016 року сплатив борг в сумі, еквівалентній 700 доларів США, тому підстав для звернення стягнення на квартиру немає. Просив врахувати, що кредит був наданий на споживчі цілі, квартира є єдиним житлом для його сімї, а його неповнолітня дитина перебуває тривалий час на лікуванні в м. Києві.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 позов не визнала, просила відмовити в задоволенні позову також в звязку з дією мораторію на звернення стягнення на майно громадян по валютним кредитам.

Вислухавши пояснення осіб, що беруть участь в справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що 29.06.2006 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №31/148/06-N на суму 78 500 доларів США з 29.06.2006 року по 28.06.2026 року, із відсотковою ставкою 12.50 % річних. Даний кредит наданий відповідачу на споживчі цілі - на купівлю житлової квартири, загальною площею 84,2 кв.м., яка знаходиться за адресою : АДРЕСА_2 (п.2.1, 2.1.1). Позичальник зобовязався погашати заборгованість за кредитом (п.4.1), забезпечити повне повернення одержаних кредитів згідно з умовами цього договору не пізніше 28.06.2026 року (п.4.2). Сплачувати банку нараховані проценти за користування кредитами щомісяця до 10-го числа включно кожного календарного місяця, наступного за звітним, а також 28.06.2026 року або в день повного дострокового погашення заборгованості за кредитами шляхом внесення готівкою або шляхом безготівкового перерахування грошових коштів зі свого поточного карткового рахунку на рахунок, вказаний в п.2.5 цього договору, або на умовах, передбачених п.2.9 цього договору (п. 4.3). Порядок нарахування процентів за кредитом врегульований п.5 кредитного договору, зокрема те, що згідно п.5.1 розрахунок процентів за кредитами здійснюється на фактичну суму заборгованості за кредитами, починаючи з дня їх надання позичальнику. Проценти за користування кредитами нараховуються банком щомісяця в останній робочій день місяця, та в день повного погашення кредитів позичальником за цим договором, але не пізніше терміну, вказаного у п.1.1. цього договору (28.06.2026 року). У разі недотримання позичальником умов цього договору та/або іпотечного договору, банк має право вимагати дострокового його розірвання, припинення надання кредитів в рамках кредитної лінії, повернення одержаних коштів, сплати нарахованих процентів за користування ними, відшкодування збитків, заподіяних банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов цього договору, а у разі недотримання позичальником умов цього договору та/або іпотечного договору вимагати, зокрема, звернути стягнення на предмет іпотеки згідно з іпотечним договором (п.6.2).

01.08.2011 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору №31/148/06-N від 29.06.2006 року, у якій, зокрема, сторонами було погоджено черговість погашення заборгованості за кредитним договором, розмір сплати та дати погашення планових щомісячних платежів за кредитом тощо (а.с. 14-18). В Додатку № 1 до договору (Графіку) відображені розміри сплати та дати погашення планових щомісячних платежів за кредитом.

В забезпечення виконання ОСОБА_2 умов кредитного договору, між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 29.06.2006 року був укладений договір іпотеки №31/152-І152/06-N, предметом якого є трикімнатна житлова квартира загальною площею 84,2 кв.м., житловою 59,3 кв.м., що в АДРЕСА_1 (а.с. 19-23). Положення пункту 4.2 договору щодо прийняття іпотекодержателем майна у власність в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором є застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя і мають силу договору про задоволення вимог. У випадку, коли виконання п.4.3 цього договору унеможливлюється діями або бездіяльністю іпотекодавця, іпотекодержатель має право здійснити звернення стягнення на майно іншим способом, передбаченим чинним законодавством України, в т.ч. на підставі виконавчого напису нотаріуса або звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду.

26.06.2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «Кредитпромбанк» передало (відступило) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Кредитпромбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Кредитпромбанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги (замість ПАТ «Кредитпромбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами (зареєстрований за №1441 від 26.06.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, а.с.27-32). Таким чином, АТ «Дельта Банк» набуло статусу нового кредитора згідно ст.ст. 512, 513, 514, 516, 517 ЦК України.

Згідно відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно іпотекодержателем нерухомого майна квартири АДРЕСА_3 є ПАТ «Дельта Банк» (а.с. 131).

Таким чином судом встановлено, що між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини, які регулюються нормами глав ст. 47-49 ЦК України і спеціальними нормами глави 71 ЦК України, а також Законом України «Про іпотеку».

Згідно ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухомемайно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотеко держателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Право позивача вимагати застосування судом способу захисту у виді визнання за ним як за іпотекодержателем права власності на нерухоме майно визначене ст. 16 ЦК України, п. 39 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин».

Відповідно до розрахунку боргу, наданого позивачем (а.с. 24), станом на 28.07.2015 року за кредитним договором від 29.06.2006 року №31/148/06-Nвідповідач ОСОБА_2 мав перед банком заборгованість в сумі 44 736,14 доларів США, що становить еквівалент 986 981,16 грн., з яких: тіло кредиту 40 675,27 доларів США, що еквівалентно 897 389,11 грн.; відсотки 4 060,87 доларів США, що еквівалентно 89 592,04 грн. З них прострочена заборгованість по даному кредитному договору станом на 28.07.2015 року складає: тіло кредиту 1 157,99 доларів США, що еквівалентно 25 547,9 грн., відсотки 3 679,54 доларів США, що еквівалентно 81 179,03 грн.

Під час розгляду судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідачем ОСОБА_2 було сплачено 1100,05 доларів США в жовтні 2015 року (а.с. 145), 193 900 грн. 27.01.2016 року (а.с. 138), а також 700 доларів США 14.03.2016 року.

Відповідно до наданого банком розрахунку станом на 11.02.2016 року загальна сума заборгованості за кредитом складає 38 050,3 доларів США, що еквівалентно 1 016 845,14 грн., з якої 37 421,69 доларів США заборгованість поточна, а 628,61 доларів США заборгованість по тілу кредиту прострочена. Нараховані відсотки на поточну суму заборгованості 565,39 доларів США.

Таким чином, станом на 11.02.2016 року прострочена заборгованість по тілу кредиту і відсоткам визначена позивачем в сумі 1194 доларів США.

Поточна заборгованість по тілу кредиту визначена на суму 37 421,69 доларів США.

Разом поточна заборгованість і прострочена заборгованість по тілу кредиту становить 38050,30 доларів США.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Право іпотекодержателя на звернення стягнення в разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов`язання за цим договором або будь-якого зобов`язання, що забезпечено іпотекою за цим договором, також визначене п. 10 договору іпотеки.

Відповідно до положення ч. 3 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» суд має право відмовити в задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю й не змінює обсягу його прав. Верховний Суд України роз'яснив, що положення даної норми є оціночним, у зв'язку із чим підлягає детальному мотивуванню в рішенні суду. У такому разі суд повинен дійти висновку про те, чи підпадає спірна ситуація, яка ним розглядається, під зміст цього оціночного поняття та чи не суперечить його застосування загальному змісту й призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини. При цьому повинна бути врахована й співмірність заборгованості з вартістю іпотечного майна (лист Верховного Суду України від 01.02.2015 року «Аналіз судової практики застосування судами законодавства, що регулює іпотеку нерухомого майна»).

Аналогічні розяснення містяться у п. 41 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року N 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин».

Відповідно до ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

В судовому засіданні представник позивача повідомив, що відповідач ОСОБА_2 допустив заборгованість по кредиту і станом на 11.02.2016 року прострочений борг по тілу кредиту складає 628,61 доларів США, по відсотках 565,39 доларів США.

В судовому засіданні представник позивача також визнав, що 14.03.2016 року від відповідача надійшла оплата по кредиту в еквіваленті 700 доларів США, проте позивач уточнений розрахунок боргу не надав і не визначив, яка сума спрямована на погашення процентів, а яка на погашення тіла кредиту. В звязку з цим суд вважає, що позивач не довів загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають погашенню за рахунок вартості предмета іпотеки.

Особливо суд звертає увагу, що відповідно до Графіку погашення кредитної заборгованості, який є Додатком № 1 до Додаткової угоди від 01.08.2011 року сума заборгованості по кредиту станом на 11.02.2016 року повинна становити не більше 38 233,33 доларів США (а.с. 17-18).

Проте, в розрахунку заборгованості визначено, що станом на 11.02.2016 року поточна заборгованість по кредиту становить 38 050,30 доларів США, що на 183,03 долари США менше ніж по графіку, крім того, 14.03.2016 року відповідач сплатив ще 700 доларів США, чим частково погасив прострочену заборгованість.

Разом з тим, за відсутності належного розрахунку боргу суд позбавлений можливості визначити співмірність суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, а відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

При ухваленні рішення суд також враховує незначний період, за який була допущена прострочка, суму наданого кредиту 78 500 доларів США і загальну суму, яку сплатив ОСОБА_2 на погашення кредиту, суд враховує, що кредит був наданий у валюті і отриманий відповідачем на споживчі цілі, а прострочення фактично не завдало збитків для іпотекодержателя і не змінило обсягу його прав, оскільки сума боргу є меншою, ніж визначена графіком погашення кредиту, що є підставою для відмови в задоволенні позову відповідно до ч. 3 ст. 39 Закону України «Про іпотеку».

Крім того, позивачем наданий звіт про оцінку квартири АДРЕСА_4, виготовлений ТОВ «Експертна компанія «Професіонал», відповідно до якого станом на 21.10.2015 року (а.с. 15) вартість трикімнатної квартири загальною площею 84,2 кв.м., становить 967 715 грн. (без ПДВ) (а.с. 85-120).

Разом з тим, суд враховує, що оцінювач не оглядав обєкт і інформація про технічний стан прийнята за даними замовника, що є обмежувальною умовою. Експерт вказав, що при невідповідності даних щодо технічного стану, оцінка має бути актуалізована.

Також експертом зазначено, що він працює відповідно до припущення відносно відповідального володіння і компетентного управління активами, обєкта власності або ділових інтересів, які зачіпає звіт.

Оцінювач звернув увагу, що вартість, яка визначена у даному звіті, виконана для вузькопрофільного застосування для подачі документів до суду. Вартість зменшена на суму ПДВ, так як прогнозується робота ДВС у майбутньому, тобто на вартість повинні розповсюджуватись вимоги Закону України «Про виконавче провадження».

Експерт вказав, що оскільки не був допущений до огляду активу аналоги були обрані з нижчого сегменту ринку пропозицій, приймаючи до уваги той факт, що покупець, який діє розсудливо та компетентно на відкритому та конкурентному ринку, не сплатить за майно суму більшу мінімальної ціни обєктів аналогічної корисності, що продаються на ринку (принцип заміщення).

Враховуючи те, що висновок оцінювачем зроблений із застосуванням порівняльного підходу, без огляду предмета іпотеки, ціна зменшена на суму ПДВ з врахуванням вимог Закону України «Про виконавче провадження», проте експертом не було враховано, що вартість предмета іпотеки визначається з метою набуття права власності відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку», суд вважає, що експертом зроблені припущення щодо дійсної ринкової вартості квартири, а ціна наближена до мінімальної.

За таких обставин суд критично оцінює висновок субєкта оціночної діяльності ТОВ «Експертна компанія «Професіонал» від 21.10.2015 року, оскільки вважає, що він містить недостовірні дані відносно дійсної вартості квартири.

З урахуванням характеру правовідносин, які виникли між сторонами, та виходячи з загальних засад цивільного законодавства, а також за наявності в цивільних правовідносинах такої "слабкої сторони", як фізична особа - споживач, а також враховуючи те, що позивачем не доведені позовні вимоги, суд відмовляє в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати слід залишити за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 7, 33, 37-39 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 629, 1054ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

в задоволенні позову відмовити.

Судові витрати залишити за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: