Справа № 570/1659/16-ц
Номер провадження 2/570/821/2016
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2016 року

Суддя Рівненського районного суду Рівненської області Таргоній М.В., вирішуючи питання про відкриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Городищенської виправної колонії № 96 УДПтС України в Рівненській області <відповідач> про зобов'язання вчинити дії та про стягненняпро стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із вказаним позовом до Городищенської ВК № 96 УДПтС України в Рівненській області.

За змістом позову вбачається, що ОСОБА_1 відбуває покарання у вказаній установі. Непогоджуючись із умовами його утримання, вказуючи на протиправність дій працівників та адміністрації колонії, просить зобовязати відповідача (ВК № 96) привести житлові, побутові, санітарні умови його (позивача) утримання у відповідність до вимог Кримінально-виконавчого кодексу та Законів України, зобовязати прокуратуру Рівненської області провести перевірку дотримання Законів у вказаній установі та стягнути із ВК № 96 та Державної пенітенціарної служби України моральну шкоду в розмірі 250 тис. грн.

Вказаний позов передано судді для вирішення в порядку цивільного судочинства.

При вирішенні питання про відкриття провадження у цивільній справі суд приходить до наступних висновків.

Здійснення державної політики у сфері виконання кримінальних покарань покладається на Державну кримінально-виконавчу службу України.

Відповідно до статті 6 Закону України від 23 червня 2005 року № 2713-IV "Про Державну кримінально-виконавчу службу" Державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров'я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.

Отже, цією нормою встановлено, що виправні колонії належать до установ виконання покарань, які входять до структури Державної кримінально-виконавчої служби України. Оскільки Державна кримінально-виконавча служба України входить до системи центральних органів виконавчої влади, то посадові особи виправних колоній є суб'єктами владних повноважень і виконують управлінські функції шляхом прийняття відповідних рішень.

Відповідно до частини другої статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Зокрема, за змістом пункту 1 частини першої статті 3 КАС України у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з пунктом 3 цієї постанови діяльність усіх суб'єктів владних повноважень щодо виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань необхідно вважати владною управлінською функцією.

При цьому, з огляду на частину другу статті 55 Конституції України, владною управлінською функцією може вважатися не лише прийняття рішення органом влади, а і його дії та бездіяльність. Зважаючи на це, діяльність органів та установ виконання покарань, у тому числі дії щодо перегляду кореспонденції засуджених, варто вважати владною управлінською функцією.

Отже, спори з приводу законності дій посадових осіб виправної колонії щодо забезпечення належних умов утримання засуджених осіб є публічно-правовими, оскільки виникають за участю суб'єкта владних повноважень (виправної колонії в особі Державної кримінально-виконавчої служби України) під час реалізації наданих йому законодавством владних управлінських функцій стосовно забезпечення законності, правопорядку, охорони прав, свобод і законних інтересів громадян, засуджених до позбавлення волі, з питань, пов'язаних із виконанням вироку.

Питання, пов'язані з виконанням вироку, вирішуються судом за правилами кримінального процесуального законодавства України згідно з розділом VIII "Виконання судових рішень" Кримінального процесуального кодексу України.

У статтях 537, 538 цього розділу визначено вичерпний перелік питань, які вирішуються судом під час та після виконання вироків і які за своїм змістом є процесуальними питаннями. У свою чергу процесуальні питання, пов'язані з виконанням судових рішень, становлять сукупність кримінально-процесуальних дій, які повинні забезпечити вплив кримінального процесу на сферу реалізації приписів, що містяться у вироку, шляхом виконання вироків судами, звернення вироків до виконання, а також внесення коректив у рішення щодо вироків про покарання у зв'язку з виникненням обставин, що свідчать про неможливість чи недоцільність подальшого виконання цього рішення в його попередньому вигляді.

Відповідно до статті 1 Кримінально-виконавчого кодексу України кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.

Спеціальних правил оскарження діяльності установ виконання покарань та їхніх посадових осіб у сфері примусового виконання вироків, у тому числі й дій посадових осіб виправної колонії щодо забезпечення належних умов утримання засуджених осіб не містить ні Кримінальний процесуальний кодекс України, ні Кримінально-виконавчий кодекс України.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, питання, пов'язані з діями посадової особи виправної колонії щодо забезпечення належних умов утримання засуджених осіб, під час здійснення нею управлінських функцій, стосуються цивільно-правових та не кримінально-процесуальних, а публічно-правових відносин, а тому правомірність дій такої посадової особи повинна перевірятися в порядку адміністративного судочинства за правилами чинного законодавства та з урахуванням положень Кримінально-виконавчого кодексу України (п. 32 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 8 "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів").

Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо, заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Розяснити позивачу, що згідно положень ч. 2 ст. 18 КАС України адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська або Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, підсудні окружним адміністративним судам.

Керуючись п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України, ч. 2 ст. 18 КАС України, п. 32 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів»,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Городищенської виправної колонії № 96 УДПтС України в Рівненській області про зобов'язання вчинити дії та про стягнення моральної шкоди, згідно п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд Рівненської області протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_2