Справа № 755/4705/16-ц
У Х В А Л А

іменем України

"25" березня 2016 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Чех Н.А., перевіривши виконання вимог ст.ст. 256-259 ЦПК України по справі за заявою ОСОБА_1, зацікавлені особи: Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Російська Федерація, про встановлення факту, що має юридичне значення,

встановив:

До Дніпровського районного суду надійшла вказана заява. Заявник просить встановити факт, що його вимушене переселення в листопаді 2014 року з тимчасово окупованої території м. Донецька відбулося внаслідок агресії Російської Федерації. Встановлення даного юридичного факту необхідне заявнику для виникнення права на справедливу компенсацію з держави - Російської Федерації.

Відповідно до ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частина 1 статті 256 ЦПК України вказує які саме справи про встановлення факту розглядає суд.

Частиною 2 статті 256 ЦПК України встановлено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року, зі змінами, визначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов'язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород.

Як встановлено, заявник просить суд встановити факт, що його вимушене переселення в листопаді 2014 року з тимчасово окупованої території м. Донецька відбулося внаслідок агресії Російської Федерації. Метою звернення до суду є виникнення в подальшому у нього права на компенсацію з держави-агресора Російської Федерації.

Відповідно до статті 5 Римського статуту Міжнародного кримінального суду особливо тяжкі злочини, які викликають занепокоєння всього міжнародного співтовариства: злочин геноциду, злочини проти людяності, воєнні злочини, злочин агресії підпадають під юрисдикцію Міжнародного кримінального суду.

Постановою Верховної Ради України від 04.02.2015 року № 145-VIII схвалено Заяву Верховної Ради України «Про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами Російської Федерації та керівниками терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР», які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян». Зазначеною Постановою доручено Кабінету Міністрів України та Генеральній Прокуратурі України зібрати необхідні матеріали та належну доказову базу для звернення до Міжнародного кримінального суду відповідно до п. 3 ст. 12 Римського Статуту Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів, які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян.

Відповідно до ст. 122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження, якщо заява не підлягає розгляду в судах цивільного судочинства.

По даній справі суд дійшов висновку, що встановлення факту вимушеного переселення заявника в листопаді 2014 року з тимчасово окупованої території м. Донецька відбулося внаслідок агресії Російської Федерації не підлягає судовому розгляду, що є підставою для відмови у відкритті провадження у порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного та керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року, ст.ст. 122, 234, 256, 293, 294 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

У відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1, зацікавлені особи: Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Російська Федерація, про встановлення факту, що має юридичне значення - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: