Справа № 369/6486/15-ц
Провадження № 2/369/721/16
РІШЕННЯ

Іменем України

18.01.2016 рокуКиєво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Нікушина В.В.,

при секретарі Сокиран І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з названим позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що 16 червня 2013 року ОСОБА_2 отримала від неї в борг грошові кошти у розмірі 5 000,00 дол. США. За користування позикою відповідачка зобовязалася сплачувати проценти в розмірі 10% за місяць. Відповідач власноруч підписала договір позики, відповідно до якого зобов'язалася повернути кошти до 16 грудня 2013 року. З моменту отримання відповідачем даних коштів, свого зобовязання ОСОБА_2 не виконала. На сьогоднішній день гроші їй не повернуті. Відповідно до курсу НБУ з розрахунку за 1 дол. США 21,78 грн., сума позики еквівалентна 108 900 грн. 00 коп. сума процентів 250 470, 00 грн, а всього сума боргу складає 359 370,00 грн. Тому змушена була звернутись до суду за захистом свого порушеного права. Просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь суму боргу в розмірі 359 370, 00 грн, а також витрат на правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн та судових витрат у розмірі 3593, 70 коп.

При розгляді справи позивачка неодноразово уточнювала позовні вимоги. У відповідності до ст. 625 ЦК України нарахувала інфляційні збитки від неповернутої суми у розмірі 135 дол. США , що еквівалентно 3291,70 грн та за 25 місяців прострочення виконання зобов»язання 3 % річних становлять у розмірі 468, 75 дол. США, що еквівалентно 11 429,53 грн. Остаточно просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь суму боргу в розмірі 7 500 дол. США (5000,00 дол. США позика та 2 500,00 проценти), кошти повязані з інфляцією 135 дол. США, три проценти річних від суми боргу за весь строк невиконання зобовязання 468, 74 дол.США, тобто стягнути 197 593 грн 73 коп (виходячи з офіційного курсу НБУ станом на 18 січня 2016 року 24, 3830 грн за 1 дол. США), в тому числі сума боргу 182 872, 50 грн (позика 121 915, 00 грн, проценти 60 957, 50 грн,) втрати з урахуванням індексу інфляції 3291 грн 70 коп, 3% річних 11 429 грн 53 коп. Тому просила стягнути з ОСОБА_2 борг у сумі 2197 593 грн 73 коп та судові витрати.

У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Просили суд задовольнити позов. Проти заочного розгляду справи не заперечували.

Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила, у зв'язку з чим суд з урахуванням відсутності заперечень позивача та її представника вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та відповідно до положень ст. 169 ч. 4, ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (сума позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неподаткового мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

При розгляді справи судом встановлено, що 16 червня 2013 року ОСОБА_1 передала, а ОСОБА_2 отримала у борг грошові кошти у розмірі 5 000,00 дол. США

За користування позикою ОСОБА_2 зобов`язалася сплачувати проценти в розмірі 10% за місяць.

Отримані в борг кошти ОСОБА_2 зобовязувалася повернути до 16 грудня 2013 року, що підтверджується власноручно підписаним договором позики.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов"язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається

Ст. 526 КЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок.

Порушення зобовязання у розумінні ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

При розгляді справи судом встановлено, що позивачка виконала свої договірні зобов'язання перед ОСОБА_2 у повному обсязі, передавши останній грошові кошти в сумі, визначеній договорами позики.

Однак, у встановлений договором строк, ОСОБА_2 не повернула позивачці борг, тим самим порушивши умови надання позики.

В спростування зазначеного будь-яких доказів відповідачем суду не надано.

За нормою ч. ч. 1, 2 ст. 533 Цивільного кодексу України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Як роз'яснив Верховний суд України у постанові від 18 грудня 2009 року № 14 згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання.

У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Відповідно до курсу НБУ станом на 18 січня 2016 року з розрахунку за 1 дол. США 24,3830 грн., сума позики 5 000,00 дол. США еквівалентна 121 915,00 грн. Отже, за договором позики з ОСОБА_3 на користь позивача слід стягнути основну суму боргу у розмірі 136 533,05 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно п. 4 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів із зобов'язань, що виникають із договорів та інших правочинів» вбачається, що відповідно до частини першої статті 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню в повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Разом з тим згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. На відміну від процентів як плати за користування чужими грошима, неустойка є засобом забезпечення виконання зобов'язання. Аналіз правових норм, зокрема статей 536, 549, частини другої статті 625 ЦК України, дає підстави для висновку про те, що проценти та неустойка є різними правовими інститутами, обмеження можливості одночасного застосування яких законом не встановлено.

Згідно з ч. 1 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Відповідно до ч. 2 цієї ж статті, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Згідно ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

З договору позики від 16 червня 2013 року вбачається, що сторони погодили проценти за правомірне користування грошовими коштами до моменту повного розрахунку у розмірі 10% в місяць.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України підставою застосування передбаченої цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобовязання.

Правильним є стягнення з відповідача на користь позивача процентів за банківськими вкладами за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів вкладнику, а також трьох процентів річних за несвоєчасне виконання грошового зобовязання на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України.

Таким чином, встановлені договором щомісячні проценти від суми позики за 25 місяців прострочення, що підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, складають загальну суму 2500,00 дол. США.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Окрім того, згідно договору позики від 16 червня 2013 року ОСОБА_2 взяла на себе зобовязання у разі прострочення повернення позики сплатити суму на користь ОСОБА_1 суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

З огляду на те, що ОСОБА_2. за умовами договору позики повинна була повернути гроші в строк до 16 грудня 2013 року, то з цього часу вона вважається такою, що прострочила виконання грошового зобов'язання, що є підставою для застосування відповідальності, передбаченої законом.

Три відсотки річних за період прострочення зобов`язання за 25 місяців з суми 7 500,00 дол. США грн становить 468,75 дол. США, що підлягає стягненню з відповідача.

Індекс інфляції - це показник динаміки загального рівня цін на товари і послуги, які купує населення, а ціни в Україні встановлені в гривні, а тому ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюється лише на випадки виконання грошового зобов`язання, вираженого у гривні.

За період прострочення з грудня 2013 року по січень 2016 року загальний індекс інфляції становить 1,8%%. Таким чином, інфляційні збитки складають 135 дол. США.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Оцінюючи подані докази в сукупності суд вважає, що позивачем надано достатньо доказів, що підтверджують укладення договору позики та неналежне виконання відповідачем умов договору.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 7 500 дол. США (5000,00 дол. США позика та 2 500,00 проценти), кошти повязані з інфляцією 135 дол. США, три проценти річних від суми боргу за весь строк невиконання зобовязання 468, 74 дол.США, тобто стягнути 197 593 грн 73 коп (виходячи з офіційного курсу НБУ станом на 18 січня 2016 року 24, 3830 грн за 1 дол. США), в тому числі сума боргу 182 872, 50 грн (позика 121 915, 00 грн, проценти 60 957, 50 грн,) втрати з урахуванням індексу інфляції 3291 грн 70 коп, 3% річних 11 429 грн 53 коп.

Окрім того, суд приходить о висновку про відмову в позові в частині стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн з огліду на нижченаведене.

Право на правову допомогу в Україні гарантовано ст. 59 Конституції України та ст. 12 ЦПК України. За приписами ст. 79, 84 ЦПК України, витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України, витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Згідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Крім того, ч.2. ст. 84 ЦПК України визначає, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Визначення окремим процесуальним діям наведеним у вищевказаному Законі за які відшкодовуються витрати на правову допомогу у Цивільному процесі дав ВССУ у своїй постанові №10 від 17.10.14 р.

Відповідно до п.48 Постанови пленуму ВССУ №10 від 17.10.14 р., витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зважаючи на відсутність документально підтверджених витрат на правову допомогу суд приходить до висновку про відмову в цій частині позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовленоф

Враховуючи наведене, з відповідача слід стягнути витрати повязані зі сплатою судового збору пропорційно задоволених позовних вимог в розмірі 1975 грн 73 коп.

Керуючись ст.ст. 1046, 1047, 526,536, 610, 625, 1048 ЦК України та ст.ст.88, 208, 213-215, 294 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 7500 $ США (5000 - позика та 2500 - проценти), кошти повязані з інфляцією в - 135 $ США та три проценти річних від суми боргу за весь строк невиконання зобовязання - 468,75 $ США, тобто стягнути 197593 гривні 73 копійки (виходячи з офіційного курсу НБУ на 18.01.2016 року 24,3830 грн. за 1 $ США, з яких сума боргу - 182872, 50 грн. (позика - 121915 грн., проценти - 60957,50 грн.), втрат в звязку з інфляцією - 3291,70 грн., 3% річних - 11429,53 грн.)

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір 1975 грн. 93 коп.

В решті позову відмовити.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії до Києво-Святошинського районного суду Київської області.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Суддя: В.В. Нікушин

н