У х в а л а

іменем україни

4 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ДьоміноїО.О., Демяносова М.В., Парінової І.К.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 20 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про стягнення коштів.

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 20 жовтня 2015 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 борг у розмірі 84 144 грн.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Вирішено питання про стягнення судових витрат.

У касаційні скарзі ОСОБА_5 просить суд касаційної інстанції скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи необхідно виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, правильно виходив із того, що між сторонами по справі виникли правовідносини щодо купівлі-продажу товару на загальну суму 110 194 грн. Станом на 29 червня 2013 року сума заборгованості за отриманий товар становить 84 144 грн, які відповідач зобов'язався повернути позивачу двома траншами - до 1 вересня 2013 року суму в розмірі 50 000 грн та до 1 грудня 2013 року іншу частину суми, що підтверджується розпискою складеною ОСОБА_5 Враховуючі встановлені у справі обставини, суди дійшли правильного висновку про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_4 заборгованості за придбаний товар у розмірі 84 144 грн.

За таких обставин судова колегія дійшла висновку, що судами правильно встановлено та належно перевірено обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для їх зміни чи скасування немає.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 20 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.О. Дьоміна
М.В. Демяносов
І.К. Парінова