Провадження № 22ц/784/310/16 Суддя першої інстанції Гуденко О.А.
Справа№490/2410/15-ц
Категорія 32 Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

4 лютого 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Козаченка В.І., Мурлигіної О.Я.,

із секретарем Харитоновою І.В.,

за участю: позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 листопада 2015 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок злочину.

В С Т А Н О В И Л А:

20 березня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок злочину.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 27 квітня 2014 року о 10.40 год. у м. Миколаєві ОСОБА_3, керуючи технічно несправним автомобілем «ВАЗ-21011» р/н НОМЕР_1, грубо порушивши вимоги ПДР здійснив виїзд за межі проїзної частини на тротуар, де допустив наїзд на нього.

В наслідок вказаних протиправних дій йому були спричинені тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 листопада 2014 року ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Витрати на лікування під час перебування у травматологічному відділенні міської лікарні швидкої медичної допомоги на стаціонарі у квітні-травні 2014 року складають 27 613.96 грн., а разом з урахуванням індексу інфляції цих витрат у січні 2015 року - 32 170. 26 грн.

Крім того, до ДТП він працював на приватному підприємстві «Флотсервіс» та отримував заробітну платню у розмірі 1 218 грн. В період перебування його у лікарні з ним повинен бути продовжений термін дії його трудового договору, проте, у зв'язку з його тривалою відсутністю, договір припинив свою дію. За такого, доходи, які б він міг отримати за цей час, продовжуючи працювати, тобто упущену вигоду, він оцінює у 15 000 грн.

Крім того, у зв'язку з причиненими тілесними ушкодженнями, він відчуває свою неповноцінність, а втрата роботи та позбавлення можливості в результаті лікування працевлаштуватися, позначилися на його психологічному стані, призвели до погіршення взаємовідносин у родині, внаслідок чого йому завдано моральну шкоду у розмірі 15 000 грн.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_2 просив суд стягнути з ОСОБА_3 на його користь матеріальну шкоду у розмірі 32 170 грн. 26 коп., 15 000 грн. упущеної вигоди та 15 000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 листопада 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 32170 грн. 26 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, з якої: матеріальна шкода - 27613 грн. 96 коп., індексація витрат з урахуванням індексу інфляції у січні 2015 року - 4556 грн. 30 коп., а також 9 000 грн. компенсацію моральної шкоди. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Також розподілено судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 27 квітня 2014 року о 10 годині 40 хвилин в м. Миколаєві ОСОБА_3, керуючи технічно несправним автомобілем «ВАЗ-21011» р/н НОМЕР_1, несправність якого полягала у наявності пошкоджень оболонки резинового шлангу гальмівного механізму лівого переднього колеса, що є порушенням п.п. 31.1 ПДР України, здійснював рух по сухій асфальтованій проїзній частині пр. Леніна від вул. Комсомольської в напрямку вул. Маршала Василевського.

При наближенні до перехрестя пр. Леніна та вул. Маршала Василевського, відповідач грубо порушив вимоги п.п. 2.3 та ,т 12.1,12.3 ПДР України, а саме: перед виїздом не перевірив та не забезпечив технічно справний стан свого транспортного засобу, під час руху проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не контролював своїх дій та рух транспортного засобу, яким керував, хоча був зобов'язаний постійно їх контролювати і мав таку можливість, при русі по проїжджій частині пр. Леніна, внаслідок виїхав за межі проїзної частини на тротуар, де допустив наїзд на ОСОБА_2, який здійснював у цей час рух по тротуару.

Внаслідок ДТП позивачу були спричинені тілесні ушкодження у вигляді забійної рани голови, відкритого скалкового перелому середньої третини правої стегнової кості зі зміщенням, відкритого осколково-фрагментарного перелому кісток правої гомілки зі зміщенням, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 607 від 8 травня 2014 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознаками небезпечності для життя.

Зазначені обставини встановлені вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 листопада 2014 року, яким за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, ОСОБА_3 було визнано винним та призначено покарання.

Через одержані тілесні ушкодження ОСОБА_2 проходив лікування на стаціонарі у травматологічному відділені Міської лікарні швидкої медичної допомоги з 27 квітня по 14 травня 2014 року, вартість якого за цей час становила 27 613 грн. 96 коп. що підтверджується наданими позивачем копією договору купівлі-продажу протезно-ортопедичних виробів від 28 квітня 2014 року та копіями чеків, квитанцій, накладних на придбання ліків та медичної техніки (а.с.7-21).

За даними державної виконавчої служби станом на 16 грудня 2015 року на виконання попереднього заочного рішення, що було ухвалено по цій справі, а в подальшому переглянуто та скасовано судом, з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування матеріальних витрат було стягнуто 956 грн. 80 коп. Ці обставини сторони підтвердили.

Загальними підставами для відповідальності за завдану майнову шкоду є неправомірні дії фізичної або юридичної особи, та відшкодовується така шкода в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1167 ЦК України передбачені підстави відшкодування моральної шкоди, зокрема наявність вини особи, неправомірними діями якої заподіяла моральна шкода іншій особі.

Оскільки відповідно до вимог ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань чи мали місце ці дії чи вчинені вони цією особою, то суд дійшов правильного висновку, що позивач має право на відшкодування як майнових витрат так і моральної шкоди, пов'язаних з ушкодженням його здоров'я.

Визначаючи розмір витрат на лікування районний суд обґрунтовано прийняв до уваги витрати позивача на стаціонарне лікування з 27 квітня по 14 травня 2014 року згідно до призначень лікаря та наданих копій квитанцій на придбання ліків та протезно-ортопедичних виробів, що загалом склали 27 613.96 грн.

Між тим, суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що зазначені витрати підлягають індексації, як грошові доходи населення.

При цьому районний суд безпідставно застосував до правовідносин сторін ч. 1 ст. 1208 ЦК України, процитувавши її, проте допустив описку та зазначив її як ч. 1 ст. 1206 ЦК України, з огляду на таке.

Правове регулювання індексації грошових доходів населення здійснюється відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації, затвердженим постановою КМУ від 17 липня 2003 року № 1078.

Індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг ( ст.1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»).

Статтею 2 зазначеного Закону встановлено перелік об'єктів індексації, до якого, однак, не включені грошові витрати на стаціонарне лікування, внаслідок спричинених тілесних ушкоджень. Аналіз спеціального закону, що регулює правові відносини у сфері індексації грошових доходів населення, свідчить, що індексації підлягають доходи громадян, які не мають разового характеру (постійні доходи), а відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, потерпілої від кримінального правопорушення, за своєю правовою природою є разовою виплатою.

За такого, доводи апеляційної скарги в частині безпідставного стягнення з відповідача індексації таких витрат заслуговують на увагу.

Щодо стягнення моральної шкоди, то колегія суддів погоджується з розміром компенсація такої шкоди, визначеної судом. Відповідно до ст. 23 ЦК України, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд при визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, окрім глибини фізичних та душевних страждань, має також враховувати характер правопорушення, форму і ступінь вини особи, яка завдала моральну шкоду, а також інші обставини, які мають істотне значення.

При розв'язанні цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди, районний суд враховував характер діяння, яким її було спричинено, фізичну біль і страждання, які позивач зазнав у зв'язку з травмуванням, психічні переживання, що супроводжували його під час уживання заходів того, щоб через травму не були порушені звичайні для нього життєві зв'язки та уклад його життя.

З урахуванням цих обставин, а також даних про майновий стан відповідача, суд визначив відповідний, помірний розмір відшкодування моральної шкоди, а тому доводи апеляційної скарги щодо недоведеності моральної шкоди та неврахування матеріального стану відповідача не заслуговують на увагу.

Таким чином, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції в частині стягнення індексації витрат з урахуванням індексу інфляції у січні 2015 року у розмірі 4 556 грн. 30 коп. підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні цих вимог.

Крім того, загальна сума матеріальної шкоди підлягає зменшенню на суму, яка вже була стягнута органами державної виконавчої служби за попереднім заочним рішення у розмірі 956 грн. 80 коп. Отже, розмір загальної матеріальної шкоди, що підлягає стягненню, становить 26 657 грн. 16 коп. (27 613.96 - 956.80).

На підставі ст. 88 ЦПК України у зв'язку з частковим скасуванням судового рішення та відмовою в частині позовних вимог підлягають перерозподілу й судові витрати, пов'язані зі необхідністю сплати судового збору в дохід держави при звернення до суду з позовом. Отже рішення суду в частині стягнення судового збору слід змінити, зменшивши суму судового збору, що підлягає стягненню з ОСОБА_3 в дохід держави з 411 грн. 70 коп. до 397 грн. 94 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 листопада 2015 року в частині стягнення індексації витрат на лікування з урахуванням індексу інфляції у січні 2015 року у розмірі 4 556 грн. 30 коп. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 4 556 грн. 30 коп. індексації витрат на лікування з урахуванням індексу інфляції у січні 2015 року відмовити, у зв'язку з чим загальна сума матеріальної шкоди складає 26 657 грн. 16 коп.

Зазначене рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_3 в дохід держави судового збору підлягає зміні зі зменшенням розміру судового збору з 411 грн. 70 коп. до 397 грн. 94 коп.

В іншій частині це рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: В.І. Козаченко

О.Я. Мурлигіна