АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції Бобровник О.В.
№22-ц/796/1859/2016 Доповідач Качан В.Я.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Качана В.Я.,

суддів Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М.,

за участю секретаря Дуки В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Неос Банк» про стягнення заборгованості за договором банківського рахунку, відшкодування шкоди та пені,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду позовом до ПАТ «Неос Банк» про стягнення заборгованості за договором банківського рахунку, відшкодування шкоди та пені.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного гуду м. Києва від 09 квітня 2015 року рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Стягнуто з ПАТ «Неос Банк» на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором банківського рахунку в розмірі 334 544, дол.. США, що в еквіваленті становить 7 865 129,20 грн., 3% річних в сумі 24 059,67 дол. США, що в еквіваленті становить 8 430 772,24 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.10.2015 рішення Апеляційного суду м. Києва від 09 квітня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 просить суд скасувати рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 посилається на порушення норм матеріального права, необґрунтованість оскаржуваного рішення суду щодо відсутності правовідносин між позивачем та відповідачем за договором про відкриття поточного рахунку, неповне з'ясування та недоведеність обставин, що мають значення для справи.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення позивача ОСОБА_4, його представника ОСОБА_5 та представника ПАТ «Неос Банк» - ОСОБА_6, які з'явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 19.05.2011 між ПАТ «Банк Кіпру», правонаступником якого є ПАТ «Неос Банк», та ОСОБА_2 було укладено договір банківського вкладу № 24153, за умовами якого банк відкриває вкладнику поточний рахунок № 2620.2.21.42097.01 в іноземній валюті доларах США, для обліку коштів здійснення операцій відповідно до вимог чинного законодавства України та нормативних актів НБУ.

На відкритий вкладником рахунок 17 червня 2011 року та 22 червня 2011 року особисто позивачем перераховано грошові кошти на загальну суму 334 544,00 дол. США, що підтверджується випискою із особового рахунку за період з т19.05.2011 по 20.12.2011 від 20.12.2011 (том ІІ а.с. 133), заявами на переказ коштів від 14.06.2011 та 19.06.2011 (том ІІ а.с. 121-132).

Пунктом 3.1.3 договору передбачено право вкладника надати довіреність іншій особі на здійснення операцій по рахунку (на розпорядження рахунком), оформивши її згідно з вимогами чинного законодавства України.

В ході розгляду справи встановлено, що до Банку із заявою про видачу коштів, які знаходились на поточному рахунку, 01.07.2011 звернувся ОСОБА_7, який діяв від імені вкладника на підставі довіреності, посвідченої 08.06.2011 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Красовським О.О.

01.07.2011 на підставі довіреності, посвідченої 08.06.2011 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Красовським О.О., банком була здійснена видаткова операція, шляхом видачі грошових коштів, які знаходились на рахунку вкладника.

Зі змісту зазначеної довіреності вбачається, що від імені громадянина Ємену ОСОБА_2, посвідченої 08 червня 2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Красовським О.О., зареєстрованої в реєстрі за №1460, чітко вказано іншого довірителя, прізвище якого не співпадає з прізвищем позивача, який встановлювався нотаріусом не на підставі паспорта ОСОБА_2, а на підставі посвідки на постійне проживання, в якій було зазначено прізвище ОСОБА_2.

Зазначене підтверджував сам позивач у судовому засіданні, представником відповідача зазначене належним чином не спростовано.

Відповідно до п. п. 2.6, 2.7, 2.9 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої Постановою правління Національного Банку України № 492 від 12.11.2003, уповноважений працівник банку здійснює ідентифікацію та верифікацію клієнта під час укладення з клієнтом договору банківського вкладу або договору банківського рахунку в порядку, визначеному внутрішніми положеннями банку. Якщо в процесі обслуговування рахунку власник рахунку надає право розпорядження рахунком новому представникові, то банк зобов'язаний ідентифікувати та верифікувати нового представника в порядку, установленому цією главою. Банк має право витребувати від клієнта інші документи та відомості, крім визначених цією Інструкцією, з метою ідентифікації та верифікації його особи.

Так, виходячи із положень вказаної інструкції та змісту довіреності, посвідченої 08.06.2011 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Красовським О.О., встановлено, що під час здійснення видаткової операції шляхом видачі грошових коштів, які знаходились на рахунку позивача, на підставі вказаної довіреності, банком не було належним чином перевірено особу довірителя, не перевірено правильність написання прізвища, не перевірено наявність ідентифікаційного коду, що свідчить про порушення працівниками банку правил видачі грошових коштів із рахунку вкладника.

На зазначені обставини суд першої інстанції уваги не звернув.

Крім того, як встановлено в ході судового розгляду справи, ОСОБА_2 прибув на територію України 16.05.2011 та виїхав 24.05.2011, вдруге прибув на територію України 29.06.2011 та виїхав 24.09.2011, що підтверджується дослідженим в судовому засіданні оригіналом паспорту позивача. Тобто, на момент видачі довіреності 08.06.2011 позивач на території України не перебував, що також свідчить про те, що він не уповноважував інших осіб на отримання грошових коштів з рахунку від його імені.

Із висновку експерта № 8070/14-33 від 28.08.2014 за результатами проведеної судово-технічної експертизи вбачається, що «копія договору № 24153 від 19.05.2011, укладеного між ПАТ «БАНК КІПРУ» та AL-AWLAQI OSAMAH МOHSEN ABOBAKR про відкриття вкладнику поточного рахунку № 2620.2.21.42097.01, яка міститься у матеріалах справи, виготовлена із копії, яка в свою чергу, була виготовлена з оригіналу договору № 24153 від 19.05.2011, наданого до інституту через Солом'янський районний суд м. Києва Публічним акціонерним товариством «БАНК КІПРУ».

Вирішуючи питання про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із недоведеності обставин, на які позивач посилався при звернення до суду з даним позовом.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки висновки суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за договором банківського рахунку № 24153 від 19.05.2011 та трьох процентів річних від суми цієї заборгованості не відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону. Обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, зокрема, правомірна видача ПАТ «Неос Банк» 01.07.2011 коштів за договором банківського рахунку №24153 від 19.05.2011 уповноваженій вкладником на отримання цих коштів особі, є недоведеними.

При цьому, висновок експерта № 8070/14-33 від 28.08.2014 за результатами проведеної судово-технічної експертизи, на який посилався суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, не має суттєвого значення для вирішення даного спору.

Ураховуючи вищенаведене у сукупності з положеннями ст. 309 ЦПК України, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову виходячи з наступного.

Враховуючи, що позивач ОСОБА_2 не уповноважував зазначену в довіреності особу діяти від його імені, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача у якості заборгованості за договором банківського рахунку № 24153 від 19.05.2011 суми банківського вкладу у розмірі 334 544 дол. США.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, при стягненні заборгованості за договором банківського рахунку з відповідача на користь позивача підлягають стягненню три проценти річних від простроченої до видачі суми за період з 01.07.2011 по 21.11.2013 (відповідно до заявлених вимог) у розмірі 24 059, 67 доларів США.

Оскільки валютою зобов'язання сторін є іноземна валюта - долар США, а індекси інфляції в Україні визначаються стосовно національної валюти, правові підстави для задоволення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат відсутні.

Разом з тим, правові підстави для задоволення позовних вимог про стягнення пені відповідно до Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» також відсутні, оскільки в даному випадку була проведена виплата суми вкладу за договором банківського рахунку неповноважній на отримання коштів особі, а не помилковий переказ коштів з рахунку неналежного платника.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.

При цьому, обов'язок відшкодування моральної шкоди у разі порушення зобов'язання положеннями ЦК України та умовами договору № 24153 від 19.05.2011 не встановлено.

Враховуючи викладене та обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позовних вимог шляхом стягнення суми заборгованості за договором банківського рахунку та 3% річних від суми заборгованості за період з 01.07.2011 по 21.11.2013, оскільки ОСОБА_2 не уповноважував зазначену в довіреності особу діяти від його імені, тому ПАТ «Неос Банк» зобов'язаний повернути кошти з рахунку саме позивачу.

За таких обставин, рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.218,303,304,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з ПАТ «Неос Банк» на користь ОСОБА_2 (ОСОБА_2) заборгованість за договором банківського рахунку № 24153 від 19.05.2011 в розмірі 334 544 долари США 95 центів США, 3 відсотки річних від суми заборгованості за період з 01.07.2011 по 21.11.2013 у розмірі 24 059 доларів США 67 центів США, що складає всього суму: 358 603 доларів США 67 центів США.

У решті позовних вимог відмовити.

Рішення набираєзаконної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді