Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 27 Доповідач Зарицька Г. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої - судді Зарицької Г.В.

суддів: Жигановської О.С., Якухно О.М.

з участю секретаря Добровольської Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 25 листопада 2015 року

встановила:

У грудні 2014 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 та просило стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 41 872,16 доларів США, що за курсом НБУ станом на 08.12.2014 року становить 645 480,24 грн. та заборгованість по пені в розмірі 16 587,53 грн. В обґрунтування вимог позивач зазначав, що 15 червня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0. Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_1 було надано кредит у розмірі 89 500 доларів США строком до 15.06.2018 року зі сплатою 13% річних. За умовами договору ОСОБА_1 зобов'язався належним чином використати та повернути банку суму кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом. В порушення умов кредитного договору відповідач взяті на себе зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті процентів за користування кредитом не виконав, внаслідок чого станом на 08.12.2014 р. виникла заборгованість в розмірі 41 872,16 доларів США, що еквівалентно 645 480,24 грн. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору, між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 0/п від 15.06.2007 р., відповідно до якого остання зобов'язалася відповідати у повному обсязі за виконання ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором. Відповідно до ст.554 ЦК України та умов договору поруки боржник та поручитель несуть солідарну відповідальність перед банком. Враховуючи зазначене, просив позов задовольнити.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 25 листопада 2015 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 15.06.2007 р. у розмірі 41 872,16 доларів США, що згідно з курсом Національного банку України станом на 08.12.2014 р. становить 645 480,24 грн, з яких: кредитна заборгованість - 36 614,89 доларів США, що за курсом НБУ станом на 08.12.2014 року становить 564 436,80 грн; заборгованість по процентах - 5 257,27 доларів США, що за курсом НБУ станом на 08.12.2014 року становить 81 043,44 грн; а також заборгованість по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредит в розмірі 16 587,53 грн (пеня за прострочення сплати кредиту - 10244,23 грн; пеня за прострочення сплати процентів - 6 343,30 грн).

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» судовий збір у сумі по 1827 грн з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції змінити та ухвалити нове рішення, яким закрити провадження відносно неї.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених до суду першої інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в цих межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За положеннями ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як видно з матеріалів справи, 15.06.2007 р. між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 0, відповідно до якого банк зобов'язався надати позичальнику, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит в іноземній валюті в сумі 89 500 доларів США та сплатити проценти 13% річних, комісії в порядку і на умовах, визначених договором. Строк повного повернення кредиту визначено не пізніше 15 червня 2018 року (а.с. 6-15).

З метою забезпечення виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору, 15.06.2007 р. між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 0/п, за умовами якого ОСОБА_2, як поручитель, несе солідарну відповідальність перед банком за невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи повернення основної суми боргу (в.т.ч. суми кредиту, регресу), сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій. Відповідальність поручителя і боржника є солідарною (п.п.1.3., 1.4. договору поруки).

Згідно з п.п. 11.1. кредитного договору у випадку порушення позичальником термінів повернення кредиту або термінів сплати процентів, комісій строком більше ніж один місяць, та/або порушення інших умов договору банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів, комісій у порядку встановленому розділом 11 цього договору.

Пунктом 1.1. кредитного договору визначено, що надання кредиту (траншу) здійснюється на підставі заяви позичальника у наступний термін: з 15.06.2007 р. по 15.06.2018 р.

Згідно з умовами договору банк видав ОСОБА_1 кредитні кошти в розмірі 80 000 доларів США за трьома траншами: 16 червня 2007 року - 30 000 доларів США; 12 вересня 2007 року - 10 000 доларів США; 15 листопада 2007 року - 40 000 доларів США, про що свідчать копії меморіальних ордерів (а.с.180-182).

Як видно з довідки-розрахунку банку (а.с.23-34), ОСОБА_1 свої зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 08.12.2014 р. утворилась заборгованість в розмірі 41 872,16 доларів США.

Згідно з ч. 1 ст. 553, ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно виходив з вимог ст.ст. 1054, 1050, 525, 526, 553-554 ЦК України та обґрунтовано стягнув з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором у розмірі 41 872,16 доларів США, що згідно з курсом Національного банку України станом на 08.12.2014 р. становить 645 480,24 грн, а також заборгованість по пені в розмірі 16 587,53 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що кредитний договір укладений з порушенням вимог п.2 ч. 1, ч. 4 ст.11, ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» (без попереднього надання в письмовій формі інформації про умови кредитування, без зазначення детального розпису загальної вартості кредиту та складення графіку повернення кредиту, чим на думку апелянта порушені її права як споживача фінансових послуг), колегія суддів до уваги не бере, оскільки вимоги про визнання недійним договору споживчого кредиту сторонами не заявлялися. До того ж, ОСОБА_2 не є стороною в цьому договорі, а тому доводи про порушення її прав як споживача фінансових послуг є безпідставними.

Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України у п. 24 постанови №5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

З матеріалів справи видно, що у зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору, 24.10.2014 р. банк направив боржнику та поручителю вимогу про дострокове повернення кредитних коштів, відповідно до якої змінив строк виконання зобов'язання - протягом 32 днів з дня отримання цієї вимоги, а у випадку відсутності підтвердження отримання вимоги позичальником - з 41 календарного дня з дати відправлення цієї вимоги (а.с.43-46).

Оскільки з позовом про стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_2 банк звернувся до суду 25.12.2014 р., тобто у межах шестимісячного строку, порука не є припиненою. Доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Та обставина, що банк видав позичальнику кредитні кошти в розмірі 80 000 доларів США, а не 89 000 доларів США як передбачено договором споживчого кредиту, не свідчить про порушення прав поручителя. Сума заборгованості за кредитним договором обрахована, виходячи з фактично виданої суми кредиту - 80 000 доларів США.

Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 25 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього ж часу може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча Судді: