Номер провадження: 22-ц/785/1503/16
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Ступаков О. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Ступакова О.А. суддів: Бабія А.П., Варикаші О.Д.

при секретарі - Желєзнові В.В.

розглянувши цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Іллічівський морський рибний порт», прокуратури Одеської області про надання пояснень про передачу заяви про звільнення, надання відповіді прокуратурою розслідування звернень з приводу неправомірних дій Товариства з обмеженою відповідальністю «Іллічівський морський рибний порт», зобов'язання надати оригінал заяви про звільнення, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 24.11.2015 року,

встановила:

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3, ТОВ «Іллічівський морський рибний порт» (надалі ТОВ «ІМРП»), Іллічівської транспортної прокуратури про поновлення на роботі.

В подальшому після уточнення відповідачів у справі, саме ОСОБА_3, ТОВ «ІМРП», прокуратури Одеської області, позивач також просив

- зобов'язати ОСОБА_4 надати пояснення відсутності відповіді на звернення ОСОБА_2,

- зобов'язати ТОВ «ІМРП» надати ОСОБА_2 оригінал його заяви про звільнення;

- зобов'язати прокуратуру Одеської області надати відповідь з приводу об'єктивного розслідування всіх звернень ОСОБА_2 з приводу неправомірних дій ТОВ «ІМРП»;

- стягнути з ТОВ «ІМРП» за час вимушеного прогулу 162 000 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що він був 20.05.2011 року вимушений написати заяву про звільнення з ТОВ «ІМРП» для виключення погроз з приводу його звільнення за прогули, копію якої йому не надають. В той же день він був звільнений не дивлячись на твердження адміністрації ТОВ «ІМРП» про відсутність у них бажання та підстав для швидкого звільнення позивача.

З приводу звільнення позивач звертався до суду з позовом про поновлення на роботі та надав на підтвердження заявлених позовних вимог, копію звернення до прокуратури відразу після звернення на який прокуратура надала відповідь, що звільнення позивача відповідає вимогам ст. 38 КзПП України відповідно до заяви позивача про звільнення, без проведення розслідування по суті звернення позивача, в зв'язку з чим було прийняте рішення на користь ТОВ «ІМРП».

При розгляді справи в суді про поновлення позивача на роботі були заявлені голослівні твердження ТОВ «ІМРП» на заяву позивача про звільнення, яке позивачу так і не надано, не дивлячись на його неодноразові звернення.

Оскільки як зазначає позивач він не отримав відповіді на свої звернення з приводу отримання копії оригіналу його заяви про звільнення, а також оригінал своєї заяви про звільнення, зазначені обставини є безумовною підставою для поновлення його на роботі.

Вимоги позивач до Прокуратури зводяться до зобов'язання надати йому відповідь в тій формі яку просить позивач, а саме встановлення мери відповідальності ТОВ «ІМРП» по відношенню до законодавства України при звільненні позивача, зокрема правомірності стягнення заробітної плати за проведення тестування та відповідність показів свідків доводам керівництва ТОВ «ІМРП» по відношенню до діючих подій.

Просячи зобов'язати ТОВ «ІМРП» надати ОСОБА_2 оригінал його заяви про звільнення, позивач зазначав, що в разі відсутності зазначеного документа у ТОВ «ІМРП» буде безумовною підставою для поновлення позивача на роботі.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити.

Відповідачі позов не визнали.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 24.11.2015 року в задоволенні позовних вимог позивача про зобов'язання ОСОБА_4 надати пояснення відсутності відповіді на звернення ОСОБА_2; зобов'язання ТОВ «ІМРП» надати ОСОБА_2 копію його заяви про звільнення; зобов'язання прокуратуру Одеської області надати відповідь з приводу об'єктивного розслідування всіх звернень ОСОБА_2 з приводу неправомірних дій ТОВ «ІМРП»; стягнення з ТОВ "ІМРП" за час вимушеного прогулу 162 000 грн. відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду в зв'язку з тим, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи з ухваленням нового рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на те, що згідно листа від 13.12.2011 року заступника прокурора направлених в адресу Іллічівського транспортного прокурора та ОСОБА_2, вони повідомлялись про необхідність перевірки скарги ОСОБА_2 про надання неправдивих свідчень.

5 березня 2012 року ОСОБА_2 звернувся до Іллічівського транспортного прокурора зі скаргою в якій просив повідомити його про результати розслідування примусу його звільнитись з ТОВ «ІМРП».

03.04.2012 року ОСОБА_2." Іллічівським транспортним прокурором було надане повідомлення про те, що Іллічівською транспортною прокуратурою проведено перевірку щодо його, нібито, незаконного звільнення з ТОВ «ІМРП» та встановлено, що Іллічівським міським судом Одеської області 30.11.2011 року було прийняте рішення про відмову в задоволенні позову, а тому не має підстав для вжиття заходів прокурорського реагування.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 30.11.2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області 04 квітня 2012 року, ОСОБА_2 було відмовлено у задоволені його позову до ТОВ «ІМРП» про поновлення на роботі у зв'язку із незаконним звільненням встановлені обставини, які відповідно до ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню:

-20.05.2011р. позивач подав заяву про звільнення за власним бажанням та наказом №67-ок від 20.05.2011р. його було звільнено з ТОВ "ІМРП" за власним бажанням згідно зі ст.38 КЗпП України;

-при звільненні позивачу були виплачені всі суми відповідно до ст.ст.83,116 КЗпП України.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 23.11.2012р. було відмовлено ОСОБА_2 у перегляді рішення суду у зв'язку з нововиявленими обставинами по цивільній справі за його позовом до ТОВ «ІМРП» про поновлення на роботі у зв'язку з незаконним звільненням.

24 жовтня 2012 року ОСОБА_2 звернувся до виконавчого директора ТОВ "ІМРП" з проханням надати йому копію заяви про звільнення від 20.05.2011 року.

З рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 30.11.2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області 04 квітня 2012 року вбачається, що заява ОСОБА_2 з проханням про звільнення за власним бажанням з 20.05.2011 року з ТОВ "ІМРП" знаходиться в матеріалах справи на а.с.94.

Ст.60 ЦПК України передбачено, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи, що викладені ОСОБА_5 обставини спростовуються рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 30.11.2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області 04 квітня 2012 року та листами Іллічівського транспортного прокурора, а у судовому засіданні ОСОБА_3 надав відповідь ОСОБА_5 про те, що він передав заяву ОСОБА_5 директору ТОВ "ІМРП", суд першої інстанції вважав, що в задоволенні позову слід відмовити.

Колегія вважає, що рішення суду першої інстанції повинно бути скасовано, оскільки суд розглянув не всі вимоги заявлені позивачем, та висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.

Позивач звернувся в суд з позовом про поновлення його на роботі.

Ухвалою суду першої інстанції від 31.10.2014 року, відмовлено у відкритті провадження у справі за позовними вимогами про поновлення позивача на роботі (а.с. 12).

Ухвалою апеляційного суду від 18.12.2014 року, ухвала суду першої інстанції від 31.10.2014 року скасована, справу за позовними вимогами позивача про поновлення на роботі направлено до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

В подальшому позивач від позовних вимог про поновлення його на роботі не відмовлявся та не просив залишити їх без розгляду. З цього приводу судом першої інстанції не постановлювалися відповідні ухвали.

Таким чином вимога позивача про поновлення його на роботі судом першої інстанції не розглянута.

Колегія вважає, що вимоги позивача про поновлення його на роботі задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Обставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 30.11.2011 року, ОСОБА_2 було відмовлено у задоволені позову до ТОВ «ІМРП» про поновлення на роботі.

Зазначеним рішенням встановлено, що позивач з 27.07.2010 року по 20.05.2011 року працював машиністом холодильних установок у ТОВ «ІМРП» та 20.05.2011 року написав заяву про звільнення його Іллічівського міського суду Одеської області від 30.11.2011 року, позивач було звільнено з роботи на підставі ст. 38 КзПП України.

Повторно позивач звернувся до суду з позовною заявою про поновлення на роботі 30.10.2014 року.

Підстави для поновлення позивача на роботі, а саме не отримання ним відповіді на його звернення з приводу отримання копії оригіналу його заяви про звільнення, а також оригіналу заяви про звільнення від ТОВ «ІМРП» не є підставою для поновлення позивача на роботі, оскільки рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 30.11.2011 року встановлено, що позивач був звільнений з роботи на підставі його заяви про звільнення за власним бажанням. Крім того, позивач пропустив строк встановлений ст. 233 КзПП України, з позовними вимогами про поновлення його на роботі.

Зазначені обставини є підставою для відмови в задоволенні заявлених позивачем вимог про поновлення його на роботі. Оскільки позовні вимоги про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу є похідними від вимог про поновлення на роботі, колегія відмовляє і в задоволенні позовних вимог про стягнення на користь позивача, заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Крім того, позивачем заявлялися вимоги, про зобов'язання ТОВ «ІМРП» надати ОСОБА_2 оригінал його заяви про звільнення, в той час як суд першої інстанції розглянув вимоги позивача про зобов'язання ТОВ «ІМРП» надати ОСОБА_2 копію його заяви про звільнення.

Таким чином позовні вимоги позивача про зобов'язання ТОВ «ІМРП» надати ОСОБА_2 оригінал його заяви про звільнення судом першої інстанції не розглянуті.

Колегія вважає, що вимоги позивача про зобов'язання ТОВ «ІМРП» надати ОСОБА_2 оригінал його заяви про звільнення задоволенню не підлягають, оскільки як зазначалося вище, позивач обґрунтовував необхідність отримання зазначеною заяви, як підставу для його поновлення на роботі, проте підстави для поновлення позивача на роботі відсутні. Крім того, оригінал заяви про звільнення повинен знаходитись у відділі кадрів, а не у особи яка написала заяву про звільнення.

Колегія вважає, що відсутні підстави для задоволення заявлених позивачем вимог про зобов'язання ОСОБА_4 надати пояснення відсутності відповіді на звернення ОСОБА_2, оскільки позивач не зазначає у позову на які саме звернення не надав відповідь ОСОБА_4

Також не підлягають задоволенню вимоги позивача про зобов'язання прокуратуру Одеської області надати відповідь з приводу об'єктивного розслідування всіх звернень ОСОБА_2 з приводу неправомірних дій ТОВ «ІМРП», оскільки вимоги позивач до Прокуратури зводяться до зобов'язання надати йому відповідь в тій формі яку просить позивач, а саме встановлення мери відповідальності ТОВ «ІМРП» по відношенню до законодавства України при звільненні позивача, зокрема правомірності стягнення заробітної плати за проведення тестування та відповідність показів свідків доводам керівництва ТОВ «ІМРП» по відношенню до діючих подій, проте ст. 16 ЦК України не містить такого способу захисту цивільних прав як зобов'язання надати відповідь з приводу об'єктивного розслідування звернень, тобто зобов'язання сторону надати саме таку відповідь яку просить позивач.

На підставі наведеного колегія скасовує рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 24.11.2015 року та ухвалює рішення про відмову в задоволенні заявлених позивачем вимог в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.2, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, судова колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково. Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 24.11.2015 року скасувати.

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Іллічівський морський рибний порт», прокуратури Одеської області про надання пояснень про передачу заяви про звільнення, надання відповіді прокуратурою розслідування звернень з приводу неправомірних дій Товариства з обмеженою відповідальністю «Іллічівський морський рибний порт», зобов'язання надати оригінал заяви про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення однак може бути оскаржено до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів.

Судді О.А. Ступаков

А.П. Бабій

О.Д. Варикаша