Номер провадження 2/754/1769/16
01 березня 2016 року м. Київ
Деснянський районний суд міста Києва у складі: головуючого судді Петріщевої І.В., при секретарі судового засідання Нескородяній О.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання таким, що втратив право на користування житловим приміщенням,
ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись до суду з зазначеною заявою, в якій просять визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_3 зареєстрований, але не проживає у даному приміщенні понад шість місяців, добровільно з реєстраційного обліку не знявся, його місцезнаходження не відоме.
Позивачі у судове засідання не з'явилися, звернувшись до суду з заявою, у якій просять слухати справу за їх відсутності та не заперечують проти заочного розгляду справи, позовні вимоги підтримують у повному обсязі.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується телеграмою, поважні причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надійшло.
Відповідно ч. 6 ст. 74 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, а також свідки, експерти, спеціалісти і перекладачі можуть бути повідомлені або викликані в суд телеграмою, факсом чи за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.
За зверненням до органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи судом отримана інформація про місце проживання (перебування) відповідача (а.с. 26).
Відповідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Суд відповідно до змісту ст. 224 ЦПК України, враховуючи згоду позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що ОСОБА_1, ОСОБА_2 є власниками квартири АДРЕСА_1 в рівних долях, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло (а.с. 12).
ОСОБА_3 зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою Житлово-експлуатаційної дільниці №304 Комунального підприємства "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду" Деснянського району м. Києва №2885 від 23.09.2015р. (а.с. 11).
За зверненням до органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи судом отримана інформація про місце проживання (перебування) відповідача (а.с. 26).
ОСОБА_3 більше шести місяців, а саме з 2012 року, не проживає в квартирі АДРЕСА_1, участі в утриманні житла не приймає, його особистих речей у даній квартирі немає, що підтверджується довідкою Житлово-експлуатаційної дільниці №304 Комунального підприємства "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду" Деснянського району м. Києва №481 від 10.12.2014р., Актами про непроживання від 10 грудня 2014 року, від 06 червня 2015 року; довідкою Житлово-експлуатаційної дільниці №304 Комунального підприємства "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду" Деснянського району м. Києва №210 від 06.06.2015р. (а.с. 20-23).
Дослідивши матеріали справи з письмовими доказами, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований та позовні вимоги підлягають задоволенню, з таких підстав.
У випадку порушення права власності згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.
Відповідно до ч. 5 ст. 9 ЖК УРСР житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.
Згідно із ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Виходячи з аналізу змісту Закону № 2482-XІІ у поєднанні з нормами ст.ст. 1, 6, 9, 61 ЖК УРСР, ст. 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності
Відповідно ч. 2 ст. 405 Цивільного Кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Отже, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у відсутності без поважних причин понад один рік. Поважними причинами відсутності члена сім'ї понад один рік може бути строкова служба в армії, навчання, лікування, тривалі відрядження тощо.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Позивачами доведено у порядку та у спосіб встановленому законом, що відповідач ОСОБА_3 втратив право на користування житловим приміщенням: квартирою АДРЕСА_1, оскільки не користується житлом більше року без поважних на те причин, а тому може бути визнаний втратившим право користування житловим приміщенням.
Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів у заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів та поважних причин відсутності відповідача понад установлені законом строки і в ході судових засідань
Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 79, 213 - 215, 218, 224 - 226 ЦПК України, ст.ст. 1, 6, 9, 61 ЖК УРСР, ст.ст. 13, 29, 405 ЦК України,
Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житлом за адресою: квартира АДРЕСА_1.
Стягнути на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 з ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 487,20 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Петріщева І.В.