У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2016 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Парінова І.К., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 09 листопад 2015 року та ухвалу апеляційного Донецької області від 09 грудня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Маріупольської міської ради, треті особи: житлово-комунальне підприємство по ремонту і експлуатації житлового фонду Іллічівського району м. Маріуполя, житлово-комунальне підприємство «Житло «Центр», ОСОБА_3, про визнання права користування жилим приміщенням, членом сім'ї наймача, недійсним рішення та ордеру,

в с т а н о в и в:

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до виконавчого комітету Маріупольської міської ради про визнання права користування жилим приміщенням, членом сім'ї наймача, недійсним рішення та ордеру, обґрунтовуючи його тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його цивільна дружина, яка на день смерті проживала в квартирі по АДРЕСА_1., у яку вселилася на підставі ордеру від 09 листопада 2007 року. З 1997 року позивач із померлою ОСОБА_4 проживав у спірній квартирі однією сім'єю, мали спільний бюджет та спільні витрати, разом працювали на одному підприємстві. За місцем роботи він значився, як такий, що проживає по АДРЕСА_1. Вказана квартира була постійним місцем його проживання. До звернення до суду позивач був зареєстрований по АДРЕСА_2. Позивач зазначає, що мешкаючи в спірній квартирі він набув право користування житловим приміщенням, так як був членом сім'ї наймача квартири. Також, позивач посилався на те, що при розподілі спірної квартири житлово-комунальне підприємство «Житло «Центр» та видачі ордеру ОСОБА_3 були порушені норми Житлового кодексу України та положення Ради Міністрів УРСР від 04 лютого 1988 року «Про порядок надання службових житлових приміщень», оскільки спірне приміщення не було вільним та рішення адміністрації підприємства ЖКП «Житло «Центр» про видачу службового приміщення відсутнє крім того ордер на ім'я ОСОБА_3 є недійсним, оскільки договір між ним та ЖКП «Житло «Центр» не укладався, в житлове приміщення ОСОБА_3 не вселився, комунальні послуги не сплачував. Посилаючись на викладене, ОСОБА_2 просив визнати частково незаконним рішення виконкому та ордер про надання спірної квартири.

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 09 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 09 грудня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду та справу направити на новий судовий розгляд, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина 1 статті 335 ЦПК України).

Так, відмовляючи у задоволенні позову, судина підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 212 ЦПК України), з урахуванням фактичних обставин справи і вимог статей 10, 60 ЦПК України та керуючись ст. 65 Житлового кодексу України, п. 14 листа Верховного суду України від 26 травня 2001 року «Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій справ», обґрунтовано виходили з того, що за позивачем не може бути визнано право користування спірним приміщенням, оскільки він зберіг постійне місце проживання у іншому приватизованому ним жилому приміщенні. Також, судами зроблено правильний висновок про те, що оскільки позивач неправомірно займає спірне житло, тому відповідно до ч. 1 ст. 59 ЖК України та п. 37 листа Верховного суду України від 26 травня 2001 року «Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій справ» ордер в судовому порядку не може бути скасовано.

Згідно з пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Доводи касаційної скарги і зміст оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції та ухвали суду апеляційної інстанції не дають підстав для висновку про те, що судами допущено порушення або неправильне застосування норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, та зазначені доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Маріупольської міської ради, треті особи: житлово-комунальне підприємство по ремонту і експлуатації житлового фонду Іллічівського району м. Маріуполя, житлово-комунальне підприємство «Житло «Центр», ОСОБА_3, про визнання права користування жилим приміщенням, членом сім'ї наймача, недійсним рішення та ордеру, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 09 листопад 2015 року та ухвалу апеляційного Донецької області від 09 грудня 2015 року.

Копію цієї ухвали та додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ І.К.Парінова