Провадження № 2/761/5500/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Гуменюк А.І.

при секретарях Савенко О.І., Романчук К.В., Кривошиї Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління освіти Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Департамент освіти і науки, молоді та спорту Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Спеціалізована школа І-ІІІ ступенів № 73 з поглибленим вивченням української мови, літератури та українознавства, ОСОБА_3, про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, -

В С Т А Н О В И В :

У травні 2016 року до Шевченківського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1) до Управління освіти Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації (далі - Відповідач, Управління), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Департамент освіти і науки, молоді та спорту Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації, про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що з 12 березня 2009 року вона працює на посаді вчителя англійської мови спеціалізованої школи № 73. Зауважує, що за весь період роботи у спеціалізованій школі № 73 не було жодних нарікань чи скарг щодо її роботи чи педагогічної компетенції ані з боку учнів чи їх батьків, ані з боку адміністрації школи. Проте, під час уроку англійської мови у 4-Б класі, між Позивачем та дітьми цього класу виникло непорозуміння, оскільки ОСОБА_1, як педагог, стала на захист учениці над якою знущались інші діти в класі, дана розмова була записана дітьми на диктофон. Пізніше, під час батьківських зборів, даний конфлікт було вичерпано, проте в подальшому Позивачеві стало відомо, що одним з батьків аудіозапис було передано до Управління освіти Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації. Після закінчення зборів ОСОБА_1 викликала директор школи ОСОБА_4 та наказала писати заяву про звільнення за власним бажанням, погрожуючи звільненням «за статтею», здійснюючи при цьому тиск на Позивача. Директор школи не захотіла слухати жодних пояснень, проводити належних перевірок задля з'ясування дійсних обставин ситуації, що склалась і лише тиском намагалась отримати від ОСОБА_1 заяву про звільнення за власним бажанням. Близько 22 години 30 хвилин 12 квітня 2016 року, перебуваючи у важкому психологічному стані і розуміючи, що вона вимушена буде ночувати у школі, написала заяву та передала її директорові школи, після чого залишила приміщення школи. Проте, не погоджуючись із такою протиправною поведінкою директора школи, наступного дня, 13 квітня 2016 року, вранці ОСОБА_1 разом із батьками своїх учнів приїхала до Управління освіти Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації для подання заяви про відкликання заяви від 12 квітня 2016 року про звільнення. Разом з тим, її заява не була зареєстрована належним чином, оскільки, як їй у пояснили, що вона буде розглянута начальником Управління. Вказує, що свідками даної ситуації були батьки її учнів, які приїхали разом із нею. Зазначає, що, через вкрай негативний вплив вказаної ситуації на її на фізичне та психологічне здоров'я, маючи дуже погане самопочуття, 13 квітня 2016 року вона вимушена була звернутись за лікарською допомогою та із 13 квітня 2016 року по 06 травня 2016 року вона перебувала на лікуванні. Зауважує, що 15 квітня 2016 року, їй зателефонувала директор школи ОСОБА_5 та повідомила, що її звільнено і їй необхідно з'явитись до школи, для отримання документів. Позивач вважає що наказ про звільнення від 12.04.2016 року є незаконним і таким, що винесений з порушенням закону та особистих мотивів директора школи, з боку якої вона, як педагог, тривалий час відчувала негативне відношення, яке спричинене позицією Позивача у питаннях відносин у класі, з батьками, та у колективі.

Під час розгляду справи, судом було залучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Спеціалізовану школу І-ІІІ ступенів № 73 з поглибленим вивченням української мови, літератури та українознавства та ОСОБА_3.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник позов підтримали з підстав викладених у позовній заяві. Просили суд позов задовольнити.

Представник Відповідача проти позову заперечувала, мотивуючи тим, що вчитель англійської мови ОСОБА_1 12.04.2016 написала заяву про звільнення за власним бажанням, у якій просила звільнити її із займаної посади того ж дня 12.04.2016, посилаючись на особисті обставини. Управління освіти задовольнило її заяву та звільнило за власним бажанням з 12.04.2016 року, про що свідчить наказ управління освіти від 12.04.2016 року № 300-к «Про звільнення з роботи ОСОБА_1». Зазначила, що 13.04.2016 ОСОБА_1 на роботу не вийшла, що було зафіксовано керівництвом школи, через відсутність табелювання у відповідному журналі обліку робочого часу працівниками, про що був складений відповідний акт про невихід на роботу. Враховуючи на те, що ОСОБА_1 не приступила до роботи наступного дня після написання заяви про звільнення, інших відомостей щодо зміни обставин - відкриття лікарняного, тощо не надала, правом відкликати заяву за власним бажанням у встановлені терміни не скористалась, для забезпечення адміністративно - навчального процесу адміністрація навчального закладу була вимушена викликати вчителя початкових класів із відпустки по догляду за дитиною, для скорішого закриття вакантної посади та організації якісного навчально-виховного процесу.

Представник Спеціалізованої школа І-ІІІ ступенів № 73 з поглибленим вивченням української мови, літератури та українознавства та ОСОБА_3 у судовому засіданні проти задоволення позовної заяви заперечували, просили відмовити у позові.

Департамент освіти і науки, молоді та спорту Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) свого представника у судове засідання не направив.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1, з 12 березня 2009 року працює на посаді вчителя англійської мови спеціалізованої школи № 73 з поглибленим вивченням української мови, літератури та українознавства у місті Києві. Після здобуття вищої освіти, з 2010 року переведена на посаду вчителя початкових класів вищезазначеної школи. Після прийняття на роботу, Позивачеві було присвоєно кваліфікаційну категорію «спеціаліст». У 2014 році, після проведення атестації, Позивачеві було присвоєно кваліфікаційну категорію «спеціаліст другої категорії».

Судом встановлено, що за період роботи ОСОБА_1 жодного разу не притягувалась до дисциплінарної відповідальності за невиконання або неналежне виконання посадових обов'язків, не мала жодних дисциплінарних стягнень.

Судом встановлено, що у квітні 2016 року, під час уроку англійської мови у 4-Б класі, між ОСОБА_1 та дітьми цього класу виникло непорозуміння, оскільки як педагог, Позивач стала на захист учениці, над якою знущались інші діти в класі. Дана розмова була записана дітьми на диктофон. Пізніше класний керівник 4-Б класу на прохання батьків запросила ОСОБА_1 на батьківські збори, які відбувались 12 квітня 2016 року для врегулювання ситуації, що виникла. Під час батьківських зборів Позивач дійшла порозуміння з батьками щодо даної ситуації, тим самим конфлікт було вичерпано. Проте, в подальшому ОСОБА_1 стало відомо, що одним з батьків аудіозапис було передано до Управління освіти Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації. Та у подальшому, після закінчення зборів, ОСОБА_1 викликала директор школи ОСОБА_4 та наказала писати заяву про звільнення за власним бажанням, погрожуючи звільненням «за статтею», здійснюючи тиск на неї. Так як Позивач не погоджувалась писати таку заяву, вважаючи конфліктну ситуацію вичерпаною, а підстави конфлікту недостатніми для звільнення, проте, директор школи заявила, що не випустить ОСОБА_1 з приміщення навчального закладу допоки вона не напише заяви про звільнення за власним бажанням.

При цьому, як зазначає Позивач, директор школи не захотіла слухати жодних пояснень, проводити належних перевірок задля з'ясування дійсних обставин ситуації, що склалась і лише тиском намагалась отримати заяву про звільнення за власним бажанням. Близько 22 години 30 хвилин 12 квітня 2016 року, перебуваючи у важкому психологічному стані і розуміючи, що вона вимушена буде ночувати у школі, Позивач написала заяву та передала її директорові школи, після чого залишила приміщення школи.

Вказані обставини також підтвердили у судовому засіданні свідки - батьки учнів, зокрема, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9

Отже, приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов до висновку, що заява ОСОБА_1 про звільнення була написана під тиском та примусом з боку директора школи ОСОБА_4, а не із власної волі.

Судом також встановлено, що наступного дня, 13 квітня 2016 року, вранці, ОСОБА_1 разом із батьками своїх учнів, приїхала до Управління освіти Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації для подання заяви про відкликання заяви від 12 квітня 2016 року про звільнення. Разом із Позивачем в Управлінні перебували представники батьківського комітету 1-А класу, які також подали заяву до Управління з підписами батьків з проханням не звільняти ОСОБА_1, що підтверджується копією заяви від 13.04.2016 року з штампом про отримання(а.с. 9-10).

Як вбачається із матеріалів справи, заява ОСОБА_1 не була належним чином зареєстрована Відповідачем, а лише прийнята головним спеціалістом кадрової служби Управління ОСОБА_10 Проте, враховуючи пояснення Позивача та свідка ОСОБА_8 щодо обставин подачі заяви про відкликання заяви про звільнення за власним бажанням, суд дійшов логічного висновку, що заява ОСОБА_1, незважаючи на заперечення Відповідача, була надана Управлінню саме 13.04.2016 року.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Як вбачається із матеріалів справи, наказом № 300-к від 12.04.2016 року ОСОБА_1 було звільнено за власним бажанням.

Суд вважає за необхідне зазначити про те, що як було вище встановлено та не спростовано стороною Відповідача, заява про звільнення була написана та передана Позивачем директору школи вже після 22 години, тобто, після закінчення робочого часу, у зв'язку з чим, приймаючи до уваги зазначене, суд дійшов висновку, що наказ про звільнення ОСОБА_1 був підписаний не раніше 13.04.2016, а враховуючи на те, що 13.04.2016, зранку, Позивач зверталася до Відповідача із заявою про відкликання заяви про звільнення, наказ № 300-к від 12.04.2016 року був винесений із порушенням діючого законодавства України.

Також слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

При цьому, як вбачається із матеріалів справи, з 13.04.2016 року ОСОБА_1 перебувала на лікарняному, отже, не мала можливості вийти на роботу, в свою чергу, враховуючи ті обставини, які змусили Позивача написати заяву про звільнення та враховуючи те, що остання зверталася до Відповідача із заявою про відкликання заяви про звільнення, суд вважає, що Відповідачем не було дотримано процедури звільнення, передбаченої КЗпП України.

Крім того, відповідно до положень п. 12 Постанови Пленуму ВСУ від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», по справах про звільнення за ст. 38 КЗпП суди повинні перевіряти доводи працівника про те, що власник або уповноважений ним орган примусили його подати заяву про розірвання трудового договору. Подача працівником заяви з метою уникнути відповідальності за винні дії не може розцінюватись як примус до цього і не позбавляє власника або уповноважений ним орган права звільнити його за винні дії з підстав, передбачених законом, до закінчення встановленого ст. 38 КЗпП строку, а також застосувати до нього протягом цього строку в установленому порядку інше дисциплінарне стягнення. Працівник, який попередив власника або уповноважений ним орган про розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, вправі до закінчення строку попередження відкликати свою заяву і звільнення в цьому випадку не проводиться, якщо на його місце не запрошена особа в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації (ч. 4 ст. 24 КЗпП). Якщо після закінчення строку попередження трудовий договір не був розірваний і працівник не наполягає на звільненні, дія трудового договору вважається продовженою.

У п.18 Постанови також зазначено, судом мають бути з'ясовані підстави звільнення працівника згідно з наказом про звільнення і перевірена їх відповідність закону, тобто підставам визначеним законом, за яких може бути звільнено працівника, а також дотримання при звільненні встановленого законом порядку звільнення. При цьому докази щодо підстав і правильності звільнення має надати Відповідач.

Приймаючи до уваги вище встановлені обставини, суд вважає, що наказ від 12.04.2016 року № 300-к про звільнення ОСОБА_1 слід визнати незаконним.

За змістом ч. 1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Виходячи із вищенаведених положень судом встановлено, що звільнення Позивача було проведено з порушенням встановленого законом порядку, у зв'язку з чим Позивач підлягає поновленню на посаді, яку вона обіймала перед незаконним звільненням.

Разом з тим, вимога ОСОБА_1 про скасування наказу від 12.04.2016 року № 300-к не підлягає задоволенню, оскільки, скасувати даний наказ може лише той орган, який його видав, а тому дана позовна вимога не підлягає задоволенню.

При цьому, відповідно до статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, із Відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Крім того, відповідно до статті 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішення суду в частині щодо поновлення Позивача на посаді вчителя початкових класів Спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 73 з поглибленим вивченням української мови, літератури та українознавства з 12 квітня 2016 року.

З урахуванням викладеного, на підставі статтей 38, 235 КЗпП України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», керуючись статтями 10, 11, 13, 57, 60, 88, 209, 212-215, 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Управління освіти Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Департамент освіти і науки, молоді та спорту Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Спеціалізована школа І-ІІІ ступенів № 73 з поглибленим вивченням української мови, літератури та українознавства, ОСОБА_3, про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі - з а д о в о л ь н и т и частково.

Визнати незаконним наказ № 300-к від 12 квітня 2016 року про звільнення ОСОБА_1 з посади вчителя початкових класів Спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 73 з поглибленим вивченням української мови, літератури та українознавства на підставі статті 38 Кодексу законів про працю України, за власним бажанням.

Поновити ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на посаді вчителя початкових класів Спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 73 з поглибленим вивченням української мови, літератури та українознавства з 12 квітня 2016 року (Боржник Управління освіти Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації (, місцезнаходження: м. Київ, вулиця Зоологічна, 6-А).

У задоволенні позовних вимог в частині щодо скасування наказу - в і д м о в и т и.

Стягнути із Управління освіти Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації (, місцезнаходження: м. Київ, вулиця Зоологічна, 6-А) на користь держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді вчителя початкових класів Спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 73 з поглибленим вивченням української мови, літератури та українознавства з 12 квітня 2016 року.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а у разі, якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків або після розгляду справи в апеляційному порядку Апеляційним судом м. Києва, якщо воно не буде скасоване.

СУДДЯ :