Провадження № 2/761/948/2016
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Гуменюк А.І.

при секретарі Романчук К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати, у зв`язку із порушенням строків її виплати та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі Позивач, ОСОБА_1 ) 06 липня 2015 року звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі Відповідач, Військова частина НОМЕР_1 ) просить суд ухвалити судове рішення, яким стягнути на його користь компенсацію втрати частини заробітної плати, у зв`язку із порушенням строків її виплати у розмірі 5136,87 грн. та відшкодувати моральну шкоду у розмірі 20000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва у справі № 761/34116/14-ц від 23.12.2014 року зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 видати ОСОБА_1 належним чином оформлену трудову книжку та стягнено з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки у розмірі 7050,00 грн., компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 1428,80 грн., вихідну допомогу у розмірі 2158,00 грн. та компенсацію моральної шкоди у розмірі 2158,00 грн. В подальшому, державним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві було відкрито виконавче провадження № 46991733 про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 боргу у розмірі 12795,28 грн. Проте, всупереч вищезазначеному судовому рішенню, Військовою частиною НОМЕР_1 не видано ОСОБА_1 трудову книжку та не виконано рішення суду продовж 6 місяців. Позивач зазначає, що бездіяльність посадових осіб Відповідача продовжує ставити його у вкрай скрутне матеріальне становище, через те, що керівництво Військової частини НОМЕР_1 не повернуло трудову книжку, що позбавляє ОСОБА_1 стати на облік до центру зайнятості та офіційно працевлаштуватися на будь-яку роботу тим самим, вказує, що він фактично позбавлений засобів на своє забезпечення та своєї родини.
У судовому засіданні Позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд позовні вимоги задовольнити.

Представники Відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. У письмових запереченнях представник Відповідача зазначав, що твердження Позивача з приводу невиплати заробітної плати, вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку спростовуються табелем обліку робочого часу де чітко відслідковується, що Позивач в період з 26.08.14 по 08.09.14, включно, не працював, а отже, розрахунок при звільненні був здійснений вірно. Доводи Позивача з приводу не повернення трудової книжки, представник Відповідача спростовує тим, що Позивач був відсутній на роботі в останній день звільнення і навмисно не вживав ніяких дій щоб отримати трудову книжку. В свою чергу Відповідачем були здійснені наступні заходи по врученню трудової книжки, а саме, направлялися листи на адресу Позивача, направлялися СМС повідомлення з інформацією про отримання трудової книжки та складено акт про відмову в отриманні трудової книжки Позивачем.

Заслухавши пояснення Позивача та представників Відповідача, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд знаходить позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, з таких підстав.

Судом встановлено, рішенням Шевченківського районного суду міста Києва у справі № 761/34116/14-ц від 23.12.2014 року зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 видати ОСОБА_1 належним чином оформлену трудову книжку та стягнено з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки заробітку розмірі 7050,00 грн., компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 1428,80 грн., вихідну допомогу у розмірі 2158,00 грн. та компенсацію моральної шкоди у розмірі 2158,00 грн. (а.с. 58-61).

На виконання рішення суду, державним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Красноштан І.Л. було відкрито виконавче провадження № 46991733 про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 боргу у розмірі 12795,28 грн.(а.с. 6).

Позивач зазначає, що всупереч вищезазначеному судовому рішенню, Військовою частиною НОМЕР_1 не видано ОСОБА_1 трудову книжку та не виконано рішення суду продовж 6 місяців.
Суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Як вбачається із постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.03.2016 у справі № 826/14820/15, у справі за адміністративним позовом військової частини НОМЕР_1 до відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві про визнання нечинними постанов та вимоги, судом було встановлено, що державний виконавець направляв Позивачеві постанови про відкриття виконавчих проваджень ВП №46992116 та ВП №16991733 від 30.03.2015 та вимогу державного виконавця за адресою: 04050, м. Київ, вул. Дегтярівська, 18. Однак, колегія суддів звернула увагу, що дійсною адресою боржника є АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою командира військової частини НОМЕР_1 №444 від 15.02.2016.Таким чином, Військовій частині НОМЕР_1 не було відомо про існування вищезазначених постанов про відкриття виконавчого провадження, у зв`язку з чим військовою частиною й не було подано державному виконавцю доказів виконання судового рішення.
Крім того, вищезазначеною постановою було встановлено, що Військовою частиною НОМЕР_1 , з метою вручення ОСОБА_1 трудової книжки були направлені останньому листи з проханням отримати трудову книжку, про отримання яких свідчить підпис ОСОБА_1 на зворотному повідомленні про вручення поштового відправлення, а також, представниками Військової частини НОМЕР_1 складено та підписано акт від 29.07.2015 про те, що громадянин ОСОБА_1 відмовився забирати власну трудову книжку та ставити свій підпис про її отримання та акт від 14.09.2015 про передачу трудової книжки. Отже, колегія суддів прийшла до висновку, що у зв`язку із поважними причинами, а саме відсутністю бажання ОСОБА_1 отримати трудову книжку, Військовою частиною НОМЕР_1 не було виконано судове рішення в строк, встановлений для добровільного виконання рішення.
Крім того, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.03.2016 у справі № 826/14820/15 було визнано протиправними та скасовано постанови відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві від 07.07.2015 ВП №46992116, від 13.07.2015 ВП №46991733, від 27.08.2015 ВП №46992116 та вимогу відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві від 29.04.2015 №1476/7.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку, що рішення Шевченківського районного суду міста Києва у справі № 761/34116/14-ц від 23.12.2014 року не виконувалося з поважних причин, а саме, у зв`язку із тим, що поштова кореспонденція не надходила до Військової частини НОМЕР_1 за її дійсною адресою, а також у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 не мав бажання самостійно забирати свою трудову книжку з Військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення, проаналізувавши норми діючого законодавства, суд дійшов висновку, що вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими, надуманими та безпідставними, а тому, у задоволенні позову слід відмовити.
З урахуванням викладеного, на підставі статті 237-1 КЗпП України, керуючись статтями 10, 11, 13, 57, 60, 61, 88, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати, у зв`язку із порушенням строків її виплати та відшкодування моральної шкоди - в і д м о в и т и у повному обсязі.
Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а у разі, якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків або після розгляду справи в апеляційному порядку Апеляційним судом м. Києва, якщо воно не буде скасоване.
СУДДЯ :