АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/2073/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1074/16Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т.В. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Карнауха П.М., Чумак О.В.

секретар - Філоненко О.В.

за участю: представників відповідачів: Полтавської державної аграрної академії - Бубирь О.В.

голови ліквідаційної комісії - Гапоненко О.С.

позивача - ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві справу за апеляційною скаргою Полтавської державної аграрної академії

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 02 червня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_4 до Відокремленого структурного підрозділу санаторію профілакторію Полтавської державної аграрної академії в особі голови ліквідаційної комісії Гапоненко Оксани Сергіївни, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Полтавське обласне відділення, Полтавської державної аграрної академії про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до місцевого суду з вказаним позовом до відповідачів, посилаючись на те, що 08.08.1987 року її було прийнято на роботу до Відокремленого структурного підрозділу санаторію профілакторію Полтавської державної аграрної академії на посаду медичної сестри, з 06.02.2015 року по 26.02.2015 року її примусово було відправлено у відпустку за власним бажанням, а з 27.02.2015 року вона працює згідно графіку роботи, однак, починаючи з 01.01.2015 року. відповідач, порушуючи її право на оплату праці, не здійснює виплату нарахованої їй заробітної плати.

З урахуванням наведеного просила стягнути з відповідачів заборгованість по заробітній платі в сумі 4456,56 грн., компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати в сумі 3913,56 грн. та завдану моральну шкоду в сумі 5000,00 грн.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 02.06.2015 року закрито провадження по справі в частині позовних вимог до Відокремленого структурного підрозділу санаторію профілакторію Полтавської державної аграрної академії у зв'язку з його ліквідацією (а.с.92-93).

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 02.06.2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Полтавської державної аграрної академії на користь ОСОБА_4 заборгованість по заробітній платі в сумі 4456,56 грн., компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату в сумі 3913,56 грн., моральну шкоду в сумі 2000,00 грн., а всього 10370,12 грн. (а.с.94-98).

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 08.07.2015 року рішення Київського районного суду м. Полтави від 02.06.2015 року скасовано та постановлено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4 до Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності Полтавське обласне відділення, Полтавської державної аграрної академії про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати та відшкодування моральної шкоди (а.с.143-146).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 10.02.2016 року рішення Апеляційного суду Полтавської області від 08.07.2015 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с.196-197).

З вказаним рішенням Київського районного суду м. Полтави 02.06.2015 року не погодився відповідач - Полтавська державна аграрна академія, представник якої подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати та моральної шкоди з Полтавської державної агарної академії скасувати.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначають, що санаторій - профілакторій є відокремленим структурним підрозділом ПДАА і працівники даної установи, зокрема, і ОСОБА_4, укладали трудовий договір з головним лікарем санаторію-профілакторію, а, отже, зазначена особа не перебуває у трудових відносинах з ПДАА.

Вказують, що оплата праці медичного працівника фінансувалася за рахунок коштів Фонду із соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, а тому Академія не є належним відповідачем по справі та провести оплату праці працівникам за рахунок коштів Академії не є можливим, оскільки вказані дії носитимуть характер бюджетного правопорушення та матиме місце факт нецільового використання бюджетних коштів.

Вважають, що, оскільки вини Академії у невиплаті позивачу заробітної плати немає, відсутні підстави для стягнення моральної шкоди.

У судовому засіданні представники відповідачів апеляційну скаргу підтримали в частині скасування рішення місцевого суду щодо стягнення моральної школи, в іншій частині, з урахуванням висновків, наведених в ухвалі ВССУ при перегляді справи у касаційному порядку, на задоволенні скарги не наполягали.

Позивач апеляційну скаргу не визнала, прохала її відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення учасників процесу, приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам рішення місцевого суду відповідає в повній мірі.

Як установлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, відповідно до наказу №74 від 08.08.1987 року ОСОБА_4 була зарахована на роботу на посаду медичної сестри Відокремленого структурного підрозділу санаторію профілакторію Полтавської державної аграрної академії, що підтверджується записом у трудовій книжці позивача (а.с.6-7).

Пунктом 1.2 Положення про Відокремлений підрозділ санаторій-профілакторій Полтавської державної аграрної академії встановлено, що санаторій-профілакторій є структурним підрозділом Полтавської державної аграрної академії з окремими правами юридичної особи, підпорядкований його власнику - Полтавській державній аграрній академії (а.с.19).

Згідно наказу №37 від 25.02.2015 року «Про закриття Відокремленого структурного підрозділу санаторію профілакторію ПДАА» створено ліквідаційну комісію, термін роботи якої з 27.02.2015 року по 31.05.2015 року (а.с.73, на звороті).

Відповідно до наказу №38 від 27.02.2015 року «Про скорочення штату працівників підрозділу санаторію-профілакторію ПДАА» виведено зі штатного розпису перелічені посади відокремленого структурного підрозділу, в тому числі і посаду медичної сестри, яку займала ОСОБА_4 (а.с.73).

Наказом від 26.03.2015 року №16 «Про попередження щодо звільнення працівників Відокремленого підрозділу санаторію-профілакторію Полтавської державної аграрної академії» персонально, письмово попереджено про майбутнє звільнення із займаних посад відповідно до п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України ОСОБА_4 - медичну сестру (а.с.88).

26.03.2015 року ОСОБА_4 була ознайомлена з Персональним попередженням до наказу №16 від 26.03.2015 року (а.с.89).

Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Відокремлений структурний підрозділ санаторій профілакторій Полтавської державної аграрної академії закрито 31.03.2015 року (а.с.78-80).

Відповідно до наказу №77 від 10.04.2015 року Головою ліквідаційної комісії призначено Гапоненко О.С. (а.с.86).

Місцевим судом установлено, що 02.06.2015 року Відокремлений підрозділ санаторій профілакторій Полтавської державної аграрної академії ліквідовано.

Станом на 01.04.2015 року у Відокремленого структурного підрозділу санаторію профілакторію Полтавської державної аграрної академії перед позивачем утворилась заборгованість по заробітній платі в сумі 4456,56 грн.

Ухвалюючи оскаржуване рішення місцевий суд обґрунтовано виходив із того, що стягнення заборгованості по заробітній платі ОСОБА_4 в сумі 4456,56 грн. необхідно здійснювати з Полтавської державної аграрної академії, як з власника Відокремленого підрозділу санаторію профілакторію Полтавської державної аграрної академії; позовні вимоги в частині проведення індексації за несвоєчасно сплачену заробітну плату в сумі 3913,56 грн. підлягають задоволенню у відповідності до вимог Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» від 17.07.2003 року №1078. Та, оскільки незаконними діями відповідача позивачу дійсно заподіяна моральна шкода, то вона підлягає стягненню у розмірі 2000,00 грн.

Такий висновок місцевого суду відповідає обставинам справи і нормам матеріального права, виходячи з наступного.

Згідно ч.4 ст.338 ЦПК України висновки та мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Відповідно до ст.ст.10,11,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст.80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю.

Цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і полягає у здатності мати цивільні права та обов'язки (ст.91 ЦК України). Юридична особа набуває цивільних прав і обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів і закону (ст.92 ЦК України). Юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, особи які створюють юридичну особу, несуть відповідальність за її зобов'язаннями, які виникли до її державної реєстрації (ст.96 ЦК України).

Відповідно до ст.95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює усі або частину її функцій. Філія не є юридичною особою, вона наділяється майном юридичної особи, що її створила, і діє на підставі затвердженого нею положення. Керівник філії призначається юридичною особою і діє на підставі виданої нею довіреності.

Згідно довідки з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України АА №832194 відокремлений структурний підрозділ санаторію-профілакторію Полтавської державної аграрної академії має правовий статус суб'єкта без права юридичної особи (а.с.77).

Судом установлено, що відокремлений структурний підрозділ санаторію-профілакторію Полтавської ДАА діє на підставі Положення, затвердженого ректором Полтавської ДАА, від 22 лютого 2012 року, узгодженого з виконавчою дирекцією обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (а.с.19-27).

Згідно з п.1.2 Положення про відокремлений підрозділ санаторію-профілакторію Полтавської ДАА (далі - Положення) останній є структурним підрозділом академії з окремими правами юридичної особи, підпорядкований його власнику - Полтавській ДАА. Санаторій-профілакторій має самостійний баланс, рахунок в установі банку, власну печатку - з найменуванням Академії і своїм найменуванням, штампи, зареєстровані відповідно до законодавства України.

Таким чином, аналізуючи зміст Положення про відокремлений підрозділ санаторію-профілакторію Полтавської ДАА (а.с.19-27), Колективного договору на 2013-2016 роки (а.с.8-18), Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.78-80), довідки АА №832194 з Єдиного Державного реєстру підприємств та організацій України (а.с.77), наказу від 25 лютого 2015 року №37 (а.с.73. на звороті), наказу від 27 лютого 2015 року №38 (а.с.73), можна зробити висновок про те, що санаторій-профілакторій не має усіх необхідних ознак юридичної особи, а саме - майнової відокремленості (фінансується і утримується за рахунок Полтавської ДАА і Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності), здатності самостійно відповідати за своїми зобов'язаннями, тощо.

У відповідності до ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

За змістом ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану роботу.

За нормою ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до вимог ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З наявних у матеріалах справи розрахункових листів по нарахуванню заробітної плати ОСОБА_4 вбачається, що, сума нарахування за січень 2015 року становить - 1978,60 грн., за лютий - 593,58 грн., за березень - 1884,38 грн. (а.с.31,32), а всього - 4456,56 грн., яка підлягає стягненню з ПДАА.

Відповідно до ст.2 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів» Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Згідно ст.3 даного Закону сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

З урахуванням вищевикладеного та вимог Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» від 17.07.2003 року №1078 місцевий суд прийшов до вірного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 в частині стягнення компенсації за несвоєчасно сплачену заробітну плату в сумі 3913,56 грн. підлягають задоволенню.

Розділом 4 Положення передбачено, що роботодавцем санаторію-профілакторію є головний лікар, оскільки він наділений правом приймати та звільняти працівників на роботу, а на підставі штатних нормативів розробляти і вносити на затвердження виконавчої дирекції відділення Фонду штатний розпис санаторію-профілакторію.

Відповідно до наказу №74 від 08 серпня 1987 року ОСОБА_4 була зарахована на роботу на посаду медичної сестри Відокремленого структурного підрозділу санаторію профілакторію Полтавської державної аграрної академії.

З урахуванням вищевикладеного, та висновків суду касаційної інстанції, які є обов'язковими, доводи апеляційної скарги про те, що Полтавська державна аграрна академія є неналежним відповідачем по справі є необґрунтованими, не відповідають наведеним нормам закону та доказам, що містяться в матеріалах справи.

Місцевий суд дійшов вірного висновку про те, що на час розгляду справи ОСОБА_4 не були виплачені належні їй суми, що є порушенням її прав та правомірно стягнув заборгованість із заробітної плати і компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати саме з Полтавської державної аграрної академії.

Орнім того, доводи апеляційної скарги про неправомірність стягнення моральної шкоди також не заслуговують на увагу суду, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.1167 ЦК України компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача.

На підставі ст.237-1 КЗпП України позивач має право на відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При вирішенні спорів, пов'язаних з відшкодуванням моральної шкоди, слід мати на увазі, що винна у заподіянні цієї шкоди особа може бути звільнена від обов'язку відшкодування тільки за умови, якщо вона доведе відсутність своєї вини (умислу або необережності).

Згідно п.3 постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995р. (з подальшими змінами), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) особи, та за умови, що вказана шкода є безпосереднім наслідком певної протиправної дії (п.7 постанови).

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів вважає, що діями відповідача ОСОБА_4 було завдано моральної шкоди, яка полягає у моральних стражданнях внаслідок незаконних дій щодо неї зі сторони відповідача, втраті через це нормальних життєвих зв»язків, а тому, враховуючи розмір заборгованості, тривалість порушення права особи на оплату праці, тощо, місцевий суд, виходячи з принципу об'єктивності, засад розумності, справедливості та доцільності, правомірно визначив її розмір у сумі 2000,00 грн.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції також не спростовують та зводяться до незгоди із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

Суд першої інстанції повно та об'єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Полтавської державної аграрної академії, - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 02 червня 2015 року, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ: /підпис/ Т.О. Кривчун

СУДДІ: /підпис/ П.М. Карнаух

/підпис/ О.В. Чумак

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Т.О. Кривчун