Справа № 209/520/15-ц
Провадження № 6/209/409/16
УХВАЛА

Іменем України

17 серпня 2016 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Байбари Г.А.

при секретарі Герасимчук І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Дніпродзержинська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_1, про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_2,

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Дніпродзержинська ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_1 звернувся до суду з поданням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_2.

На обґрунтування подання зазначено, що на виконанні у Дніпровському відділі державної виконавчої служби м. Дніпродзержинська знаходиться виконавче провадження №50386416 з виконання виконавчого листа № 209/520/15 від 10 листопада 2015 року, виданого Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 щомісячного боргу в сумі 319,00 грн. до закінчення ним навчання, але не більше ніж до двадцяти трьох років.

03 березня 2016 року, згідно статей 17, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, копії якої того ж дня направлені боржникові для виконання (рекомендованим поштовим відправленням) та стягувачу до відома. Боржнику відомо про стягнення з неї на користь ОСОБА_3 суми боргу, але ні добровільно, ні на вимоги державного виконавця Пасс О.Л. рішення суду не виконує.

Представник Дніпровського відділу ДВС м. Дніпродзержинська ГТУЮ у Дніпропетровській області в.о. начальника відділу ОСОБА_4 надав клопотання про розгляд справи за відсутності представника відділу, просить задовольнити подання.

Вивчивши подання державного виконавця, додані до нього матеріали виконавчого провадження, суд вважає, що в задоволенні подання необхідно відмовити.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження", у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або

керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань.

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження", передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну; безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей тощо.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" встановлено, що кожен є вільним залишати свою країну, на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб. Забезпечення майнових прав не може здійснюватись шляхом обмеження основоположних свобод.

Згідно ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.

Отже, у разі задоволення подання, боржник буде обмежений у свободі пересування, яка гарантується Конвенцією "Про захист прав людини і основоположних свобод" і Конституцією України.

В матеріалах виконавчого провадження відсутні докази того, що боржник ОСОБА_2 ухиляється від виконання рішення суду про стягнення з неї щомісячно по 319 грн. на відшкодування шкодсправи завданої внаслідок смерті батька стягувача.

Суду не надано доказів наявності заборгованості по сплаті боржником ОСОБА_2 щомісячних платежів на відшкодування шкоди завданої втратою годувальника, а саме по собі рішення суду про стягнення щомісячних платежів на відшкодування шкоди не може бути підставою для обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Згідно матеріалів виконавчого провадження боржник не ухилялася від явки до державного виконавця, не відмовлялася від виплати щомісячних платежів, її взагалі не викликали до відділу ДВС.

Сама заява представника стягувача - ОСОБА_5 про оголошення в розшук боржника ОСОБА_6, яка начебто добровільно не виконує рішення суду і відносно якої є інформація, що вона збирається покинути межі України, не може бути підставою для задоволення клопотання державного виконавця про обмеження виїзду боржника за межі україни.

Керуючись ст. 377-1 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні подання державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_1 про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_2.

Копію ухвали направити заявникові - Дніпровському відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення (отримання).

Суддя Г.А. Байбара.