Справа № 465/9190/13 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М.
Провадження № 22-ц/783/766/16 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Гірник Т.А., Мусіної Т.Г.,

за участі секретаря: Фейір К.О.,

з участю: прокурора Заєць І.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Прокурора Франківського району м. Львова в інтересах держави в особі Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області на рішення Франківського районного суду м. Львова від 03 грудня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору та визнання права власності та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання недійсними в частині договорів купівлі-продажу, визнання права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

24 вересня 2013 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3, у якому з урахуванням уточнених вимог від 25 та 28 жовтня 2013 року просив:

визнати недійсним договір про співпрацю, укладений між ним та ОСОБА_3 від 05 січня 2010 року;

зобов'язати ОСОБА_3 не чинити йому перешкод у користуванні належним майном;

визнати за ним право власності на приміщення мотельного комплексу розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.2-4; 20-23; 25-28).

03 грудня 2013 року ОСОБА_4 в порядку ст.34 ЦПК України заявив самостійні вимоги щодо предмета спору, пред'явивши позов до ОСОБА_2, у якому просив:

визнати за ним право власності на земельну ділянку пл.0,0615 га, що по АДРЕСА_2 кадастровий НОМЕР_1 та земельну ділянку площею 0,062 га, що розташована по АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_2;

визнати за ним право власності на приміщення мотельного комплексу, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (30-31).

Оскаржуваним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 03 грудня 2013 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано недійсним договір про співпрацю, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 05 січня 2010 року.

Позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку площею 0,0615 га, що розташована в АДРЕСА_2 кадастровий № НОМЕР_1, цільове призначення - землі житлової та громадської забудови.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку площею 0,062 га, що розташована в АДРЕСА_1 кадастровий № НОМЕР_2, цільове призначення - землі житлової та громадської забудови.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на будівлю мотелю літ. А-1, що в АДРЕСА_2 загальною площею 1400, 9 м. кв.

Рішення суду оскаржив прокурор Франківського району м. Львова в інтересах держави в особі Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області.

В апеляційній скарзі посилається на те, що сторонами не надано суду жодних доказів виготовлення та погодження проектної та технічної документації на будівництво мотелю, що в АДРЕСА_2 В порушення закону, судом було визнано право власності на нерухоме майно - мотель під літ А-1, не з'ясувавши при цьому правових підстав для його будівництва, хоча з матеріалів справи вбачається, що даний об'єкт нерухомості є самочинним будівництвом. Також в матеріалах справи відсутні будь-які документальні підтвердження, чи докази того, що позивач чи третя особа звертались у передбаченому законом порядку до відповідного компетентного органу державної влади щодо вирішення питання державної реєстрації права власності, а саме приміщення мотелю у АДРЕСА_2 Судом не з'ясовано статус такого нерухомого майна, чи приймався такий об'єкт до експлуатації, а також не з'ясовано наявність факту реєстрації права власності на таке нерухоме майно у встановленому законом порядку за позивачем, відповідачем чи третьою особою. Апелянт вважає, що суд повинен був вирішити питання про залучення відповідно до ч. 3 ст. 45 ЦПК у справі інспекції державного архітектурно-будівельного контролю для надання необхідних висновків на виконання її повноважень.

Просить рішення Франківського районного суду м. Львова від 03 грудня 2013 року скасувати в частині договорів визнання права власності.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 12 березня 2015 року рішення Франківського районного суду м. Львова від 03 грудня 2013 року скасовано частково та ухвалено нове рішення яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання за ним (ОСОБА_4) права власності на будівлі мотелю літ. А-1, що в АДРЕСА_2 загальною площею 1400,9 м.кв. - відмовлено.

В іншій частині (в частині визнання за ОСОБА_4 права власності на земельні ділянки площею 0,0615 га, що розташована в АДРЕСА_2 кадастровий № НОМЕР_1, цільове призначення - землі житлової та громадської забудови та площею 0,062 га, що розташована в АДРЕСА_1 кадастровий № НОМЕР_2, цільове призначення - землі житлової та громадської забудови) рішення Франківського районного суду м. Львова від 03 грудня 2013 року залишено без змін (а.с.136-139).

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2015 року рішення Апеляційного суду Львівської області від 15 березня 2015 року скасовано в частині задоволення позову про визнання права власності за ОСОБА_4 на земельні ділянки та в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При новому розгляді справи заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора Заєць І.Є. на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, а рішення Франківського районного суду м. Львова від 03 грудня 2013 року скасуванню частково на підставі п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням нового рішення.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 в частині визнання за ним права власності на земельні ділянки площею 0,0615 га, що розташована в АДРЕСА_2 кадастровий № НОМЕР_1, цільове призначення - землі житлової та громадської забудови та площею 0,062 га, що розташована в АДРЕСА_1 кадастровий № НОМЕР_2, цільове призначення - землі житлової та громадської забудови, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що зазначені земельні ділянки були придбані за кошти ОСОБА_4, і ОСОБА_2 зобов'язувався переоформити їх самостійно, але не зробив цього.

З таким висновком суду повністю погодитися не можна із наступних підстав.

Згідно із ст.5 ЗК України одним із принципів земельного законодавства є забезпечення раціонального використання та охорони земель.

Частинами 1,2 ст.18 ЗК України передбачено, що до земель України належать усі землі в межах її території, у тому числі острови та землі, зайняті водними об'єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, які мають особливий правовий режим.

Статтею 19 ЗК України визначено категорії земель, поділених за їх основним призначенням, зокрема, землі житлової та громадської забудови.

Відповідно до ст.38 ЗК України до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування.

Статтею 39 ЗК України визначено, що використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови.

Віднесення земель до тієї чи іншої категорії згідно із ч.1 ст.20 ЗК України здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Кожна категорія земель має узагальнене цільове призначення, що визначає специфіку її особливого правового режиму. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Поряд з цим, стаття 1 Закону України «Про землеустрій» містить визначення поняття «цільове призначення земельної ділянки», згідно з яким це є її використання за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законом порядку.

Цільове призначення земельних ділянок зазначається в державних актах на право постійного користування земельною ділянкою.

Судом та матеріалами справи установлено, ОСОБА_2 згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, виданого управлінням Держкомзему у Жовківському районі 16 травня 2012 року є власником земельної ділянки площею 0,0615 га, що розташована в АДРЕСА_2 кадастровий № НОМЕР_1, цільове призначення - будівництво і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с.16).

Також ОСОБА_2 згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4, виданого управлінням Держкомзему у Жовківському районі 16 травня 2012 року є власником земельної ділянки площею 0,062 га, що розташована в АДРЕСА_1 кадастровий № НОМЕР_2, цільове призначення - будівництво і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с.17).

Постановляючи оскаржувані рішення в частині визнання права власності за ОСОБА_4 на земельні ділянки площею 0,0615 га, що розташована в АДРЕСА_2 кадастровий № НОМЕР_1, цільове призначення - землі житлової та громадської забудови та площею 0,062 га, що розташована в АДРЕСА_1 кадастровий № НОМЕР_2, цільове призначення - землі житлової та громадської забудови, суд першої інстанції не врахував вимог земельного законодавства, яким, зокрема, визначено, що зміна цільового призначення земельної ділянки проводиться органом місцевого самоврядування чи органом влади.

Суд першої інстанції в порушення норм земельного законодавства визнав за ОСОБА_4 право власності на спірні земельні ділянки без даних генерального плану населеного пункту, містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови, змінив їх цільове призначення із земель: будівництво і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на землі житлової та громадської забудови без обов'язкового дотримання механізму такої зміни.

Будучи власником зазначених земельних ділянок, ОСОБА_2 до органів місцевого самоврядування про зміну їх цільового призначення не звертався, проекту відводу для зміни цільового призначення земельної ділянки не виготовляв.

Поряд з цим, суд першої інстанції не врахував, що на спірних землях зведено об'єкт громадського призначення - мотель, що не відповідає фактичному цільовому призначенню - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Тому у суду першої інстанції не було правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 в цій частині.

З урахуванням зазначених обставин, апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, рішення суду першої інстанції в частині визнання за ОСОБА_4 права власності на земельні ділянки площею 0,0615 га, що розташована в АДРЕСА_2 кадастровий № НОМЕР_1, цільове призначення - землі житлової та громадської забудови та площею 0,062 га, що розташована в АДРЕСА_1 кадастровий № НОМЕР_2, цільове призначення - землі житлової та громадської забудови скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні таких.

Керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, п.3 ч.1 ст. 309, ст.313, ч.2 ст.314, ст..ст.316,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Прокурора Франківського району м. Львова в інтересах держави в особі Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області - задовольнити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 03 грудня 2013 року в частині визнання права власності за ОСОБА_4 на земельні ділянки скасувати та цій частині ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання за ним права власності на земельну ділянку площею 0,0615 га, що розташована в АДРЕСА_2 кадастровий № НОМЕР_1, цільове призначення - землі житлової та громадської забудови та земельну ділянку площею 0,062 га, що розташована в АДРЕСА_1 кадастровий № НОМЕР_2, цільове призначення - землі житлової та громадської забудови - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Гірник Т.А.

Мусіна Т.Г.