РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/2937/15-ц

17 березня 2016 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючий суддя Цвіркун О. С.

секретар судового засідання Шепель Ж. С.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з неї на його користь заборгованості по договору кредиту №0803/122 від 28.03.2008 року, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 85000 доларі в США.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач не виконує зобовязання, що виникли з договору, внаслідок чого утворилась заборгованість перед ПАТ КБ «Приватбанк» станом на 20.11.2015 року у розмірі 251133,43 Доларів США, що за курсом Національного банку України від 20.11.2015 року складає 2998129 грн. 03 коп. Позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по договору кредиту та судові витрати по справі.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав із підстав зазначених у позові, просив суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву в якій просила суд розгляд справи проводити у її відсутності, подані нею письмові заперечення та заяву про застосування строків позовної давності підтримує в повному обсязі (а.с.42).

Суд, заслухавши пояснення позивача, враховуючи письмові заперечення відповідача, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона, згідно ст.10 цього ж Кодексу, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обов'язок доказування передбачений також і ст.60 ЦПК України.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Встановлено, 28.03.2008 року між сторонами було укладено кредитний договір №0803/122, згідно з яким ПАТ КБ «Приватбанк» надав ОСОБА_2 споживчий кредит у розмірі 85000,00 Доларів США на термін до 25.03.2013 року, а ОСОБА_2 зобовязувалася повернути отриманий кредит і сплатити відсотки у встановленому договором розмірі та строки (а.с.9-14).

Згідно із положеннями ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Позивач своє зобовязання по кредитному договору виконав та надав позивачу кредит в обговореній сумі, що підтверджується ордером 01/1 від 28.03.2008 року (а.с.15).

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у строк та в порядку, встановленому договором.

01 жовтня 2010 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська винесено заочне рішення по цивільній справі № 2-9190/2010 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус», ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, яким позовні вимоги задоволено повністю та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0803/122 від 28.03.2008 року 730494 грн. 90 коп. (а.с.5).

Вказане рішення набрало законної сили 12.10.2010 року.

Частиною 3 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином випливає, що ОСОБА_2 в порушення умов кредитного договору № 0803/122 від 28.03.2008 року, здійснювала погашення кредиту та сплату відсотків за його користування з порушенням графіку, що призвело до простроченої заборгованості станом на 16.01.2010 року в загальній сумі 91309,47 доларів США, що за курсом Національного банку України складає 730494 грн. 90 коп.

Встановлено, що відповідачем вказане вище рішення суду не виконане в добровільному порядку, у звязку із чим Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська позивачу було видано виконавчий лист (а.с.53).

Згідно з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, встановлено, що сума заборгованості відповідача за кредитним договором № 0803/122 від 28.03.2008 року, за період з 17.01.2010 року по 20.11.2015 року становить 125813,22 долари США, яка включає в себе суму заборгованості по процентам 65813,22 долари США, суму заборгованості нарахованої пені 60000,00 долари США (а.с.6-7, 60-62).

У відповідності до ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим до виконання.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст. 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до п.п. 2.2.2, 2.2.3, 2.2.4 кредитного договору № 0803/122 від 28.03.2008 року позичальник зобовязаний сплачувати відсотки за користування кредитними коштами відповідно до п.п.2.3.1., 2.3.2, 4.1., 4.2, 4.3, 4.4. цієї Угоди, а також п.п.4.1., 4.2., 4.3., 4.4 договорів про видачу Траншів, які є невідємною частиною Угоди, здійснювати погашення кредитів, відсотків і винагороди в порядку і терміни згідно Графіків погашення кредиту, відсотків і винагороди, що складаються з кожним договором про видачу Траншу окремо і є невідємною частиною кожного договору про видачу траншу та повне погашення всіх Траншів кредиту, відсотків і винагороди по них робити в терміни згідно п. 1.3. даної Угоди.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 року у справі № 6-1206цс15.

Враховуючи те, що кредитний договір після ухвалення 01.10.2010 року судового рішення Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська, не були припинені, а відповідачам взяті на себе зобовязання в повному обсязі своєчасно не виконанні, суд вважає, що вимоги позивача є правомірними та обґрунтованими.

Доводи відповідача зазначені в письмових запереченнях та заяві про застосування строку позовної давності, суд до уваги не приймає, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у 3 роки (ст. 257 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст. 259 ЦК України, позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за довомленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Як вбачається із п. 6.8 кредитного договору № 0803/122 від 28.03.2008 року, термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів, за цією Угодою встановлюється сторонами тривалістю у 5 років (а.с.11 зворотній бік).

Згідно з ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу та іншого обовязку.

Із розрахунку заборгованості за договором № 0803/122 від 28.03.2008 року, вбачається, що відповідачем ОСОБА_2 здійснювалася сплата по погашенню заборгованості по вказаному вище кредитному договору 06.08.2012 року (а.с.7, 61). Даний факт визнаний відповідачем у своїх запереченнях (а.с.35), а тому ця обставина в силу вимог ч.1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Таким чином суд вважає, що в даному випадку перебіг позовної давності був перерваний діями відповідача 06.08.2012 року по поверненню кредиту по кредитному договору № 0803/122 від 28.03.2008 року і почав знову свій перебіг з 07.08.2012 року.

Позовна заява ПАТ КБ «Приватбанк» направлена до Костопільського районного суду 11.12.2015 року, що підтверджується конвертом (а.с.22), тобто позовна давність встановлена за домовленістю сторін у кредитному договорі тривалістю у 5 років позивачем пропущена не була.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, сторони на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Суд, вважає за необхідне стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача судові витрати понесені останнім на оплату судового збору в розмірі 44971 грн. 94 коп. (а.с.1).

На підставі викладеного, керуючись ст. 16, 257, 258, 261, 525, 526, 543, 544, 546, 549, 551, 598, 599, 611, 625, 631, 1046, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. 11, 15, 60, 61, 88, 212, 213, 215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" заборговансть за кредитнаим договором №0803/122 від 28 березня 2008 року в розмірі 125813 (сто двадцять п'ять тисяч вісімсот тринадцять) доларів США 22 центи, що за курсом Національного банку України від 20.11.2015 року складає 2998129 (два мільйони дев'ятсот дев'яносто вісім тисяч сто двадцять дев'ять) гривень 03 копійки.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" судові витрати понесені останніми на оплату судового збору в сумі 44971 (сорок чотири тисячі дев'ятсот сімдесят один) гривень 94 копійки.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області через Костопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_3