Справа № 159/624/16-ц
Провадження № 2/159/369/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2016 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням АГЕЄВОЇ Є.О.

з участю секретаря КЛЕВЕЦЬКОЇ О.М.,

позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ковелі цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Ковельської міської ради, Ковельської філії комунального підприємства «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації», відділу обліку, розподілу та приватизації житла виконавчого комітету Ковельської міської ради про визнання права власності на частку в нерухомому майні в порядку приватизації та визнання права власності на частку в нерухомому майні в порядку спадкування, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися в суд з позовною заявою Ковельської міської ради, Ковельської філії комунального підприємства «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації», відділу обліку, розподілу та приватизації житла виконавчого комітету Ковельської міської ради про визнання права власності на частку в нерухомому майні внаслідок приватизації квартири та визнання права власності на частку в нерухомому майні в порядку спадкування. В обґрунтування заявлених вимог позивачі вказують, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5, дружина першого та матір другого позивача. Після її смерті відкрилась спадщина на частку в спільній сумісній власності квартири АДРЕСА_1, яка належала їй на праві спільної сумісної власності. Позивачі після смерті ОСОБА_5 прийняли спадщину після її смерті, оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Звернувшись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, вони отримали відмову у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки були відсутні належним чином оформлені правовстановлюючі документи про належність спірної квартири спадкодавцю. Зазначають, що спірна квартира була передана їм внаслідок приватизації житлового фонду, на момент приватизації вони утрьох проживали в квартирі та подавали відповідні заяви на приватизацію, проте у свідоцтві про право власності на житло від 15.09.1993 року вказано, що будинок належить на праві спільної сумісної власності лише ОСОБА_2 Пізніше Свідоцтво про право власності на житло вони отримали від АТ «Ковельсільмаш», в якому вказано, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 та членам його сім»ї ОСОБА_5 та ОСОБА_3 ОСОБА_2 просить визнати за ним право власності на частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті дружини ОСОБА_5,померлої ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_3 просить визнати за ним право власності на частину квартири АДРЕСА_1 в порядку приватизації згідно розпорядження» АТ «Ковельсільмаш від 14.07.2015 року № 16, а також право власності на частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5,померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 подану заяву підтримав і просить її задоволити.

Відповідач ОСОБА_3 подав суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить визнати за ним право власності на 1/3 частину квартири як учаснику її приватизації на ? частку в частині квартири, яка належала покійній матері ОСОБА_5

Представник відповідача Ковельської міської ради в судове засідання не з»явився, подавши суду заяву, про розгляд справи за їх відсутності, судовий розгляд просить проводити за наявними у справі доказами, судові витрати залишити за позивачами.

Суд, заслухавши пояснення позивачів, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення.

З копії свідоцтва про народження вбачається, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2, його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_6.

Як вбачається з копій приватизаційних документів, наданих виконавчим комітетом Ковельської міської ради, у 1993 році ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_3. звернулись з заявою про приватизацію у спільну власність квартири за адресою: АДРЕСА_1. Зазначена заява містить підписи наймача ОСОБА_2 та підписи ОСОБА_5 та ОСОБА_3, як повнолітніх членів сім'ї. До згаданої заяви була додана довідка заводу «Ковельсільмаш» № 2483 від 13.09.1993 року про склад сім»ї, згідно якої у квартирі АДРЕСА_1 мешкають і мають право на житло на момент введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» ОСОБА_2 (наймач), ОСОБА_5.(дружина), ОСОБА_3 (син). Розпорядженням органу приватизації № 154 від 15.09.1993 року вирішено передати вищеназвану квартиру в спільну сумісну власність ОСОБА_2.

Відповідно ст. 345 ЦК Українифізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленим законом.

Згідно положень ст.ст. 1, 5, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», які діяли на час виникнення спірних правовідносин, приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир державного житлового фонду на користь громадян України. Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку) власність. До членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло.

З матеріалів справи вбачається, що приватизація спірної квартири була здійснена за заявою наймача ОСОБА_2 та інших повнолітніх членів його сім'ї, а саме: дружини ОСОБА_5 та сина ОСОБА_3, які проживали в квартирі та мали право на житло на момент введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», оскільки головним критерієм на отримання права на приватизацію є проживання члена сім'ї на законних підставах з іншими членами сім'ї у квартирі (будинку), який має приватизуватися.

Судом встановлено, що позивачі та ОСОБА_5 проживали у спірній квартирі та висловлювали бажання її приватизувати. Приватизація проводилася згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», а тому частки кожного складають по 1/3 частині у праві спільної власності.

Копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, виданого ІНФОРМАЦІЯ_1 відділом державної РАЦС по м. Ковелю доводиться та обставина, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 67 років.

Відповідно до ст. 370 ч.2 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Оскільки позивачі та ОСОБА_5. брали участь у приватизації спірного будинку, тому кожному належало по 1/3 частині квартири.

Таким чином в судовому засіданні встановлено, що до складу спадкового майна входить 1/3 частина квартири АДРЕСА_1, яка належала покійній ОСОБА_5

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом, а з аналізу змісту ст. ст.1222, 1241 ЦК України вбачається, що спадкування за законом має місце лише тоді і в тому обсязі, в якому воно не змінено заповітом, крім випадків права на обов'язкову частку у спадщині, незалежно від заповіту.

Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку він не заявив про відмову від неї.

Таким чином, після смерті ОСОБА_5 у позивачів виникло право на спадщину. При зверненні позивачів до держнотконтори з приводу оформлення спадкових прав, нотаріусом їм було відмовлено, оскільки відсутні правовстановлюючі документи про належність спадкового майна спадкодавцеві.

Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином за позивачем ОСОБА_2 слід визнати право власності на ? частку зі спадщини, яка відкрилась після смерті його дружини та становила 1/3 частку в квартирі АДРЕСА_1, в результаті чого частку позивача складають 1/3 частка квартири, належна йому на праві приватної власності та ? частки з 1/3 спадкової частини, а разом на ? частину спірної квартири.

За позивачем ОСОБА_3 слід визнати право власності на ? частку зі спадщини, яка відкрилась після смерті його матері та становила 1/3 частку в квартирі АДРЕСА_1, в результаті чого частку позивача складають 1/3 частка квартири, належна йому на праві приватної власності в результаті приватизації та ? частки з 1/3 спадкової частини, а разом на ? частину спірної квартири.

Судові витрати слід віднести за рахунок позивачів, - за їх клопотанням.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 328, 345, 372, 392, 1216, 1217, 1268 ЦК України, ст. ст. 1,5,8 «Про приватизацію державного житлового фонду»,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми в судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання цього рішення.

Головуюча Є. О. Агеєва