Справа № 316/1143/15-ц
Провадження № 2/316/13/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2016 р. м.Енергодар

Енергодарський міський суд

Запорізької області

у складі: головуючого судді: Куценко М. О.,

при секретарі: Рябухі О. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Енергодар цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє за себе та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_5, Орган опіки та піклування Енергодарської міської ради, Комунальне підприємство «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради, Енергодарський міський відділ управління державної міграційної служби України в Запорізькій області, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, орган опіки та піклування, КП «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради, Енергодарський міський відділ управління державної Міграційної служби в Запорізькій області, - про визнання відповідача таким, що втратив право на користування квартирою №15 в будинку №2 по пр. Енергетиків в місті Енергодар Запорізької області у звязку із відсутністю без поважних причин понад встановлені строки.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що на початку березня 2011 року відповідач добровільно покинув квартиру АДРЕСА_1, віддав їй ключі від вхідних дверей, з цього часу інтересу до квартири не виявляв, спроб вселитися не здійснював.

В судове засідання позивач не зявилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, за участю її представника.

В судове засідання відповідач не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, за участю його представника.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_6 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, пояснив, що відповідач добровільно покинув квартиру АДРЕСА_1, віддав позивачу ключі від вхідних дверей, ключі відповідача на вході завжди були, з цього часу інтересу до квартири не виявляв, спроб вселитися не здійснював. За усним зверненням позивача до комунального підприємства «ПКВ», представниками цього підприємства складалися ОСОБА_6 не проживання, копії яких надав суду на підтвердження цих обставин.

ОСОБА_7 - представник відповідача ОСОБА_2,- у судовому засіданні проти позовних вимог заперечив в повному обсязі, пояснивши, що відповідач протягом 2011-2015 року бажав вирішити питання про поновлення його прав щодо спірної квартири на підставі Рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав від 26.12.2012 у справі №6-40290св12, яким були скасовані Рішення Енергодарського міського суду від 24 листопада 2011 року у справі №2-1022/2011 та Ухвала Апеляційного суду Запорізької області від 22 серпня 2012 року, відмовлено у позові про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №15 у будинку №2 по проспекту Енергетиків у місті Енергодар Запорізької області. Крім того, відповідач оскаржив приватизацію цієї квартири, здійснену під час судового розгляду справи про його виселення в 2012 році, цікавився спірною квартирою та прагнув в неї вселитися. На підтвердження надав копії судових рішень, заяв в правоохоронні органи в 2011-2015 роках та відповіді на ці заяви. Вказав на неналежність предявлених стороною позивача доказів ОСОБА_6 не проживання у звязку з тим, що їх складання здійснено у невстановлений спосіб, подані в копіях та не надано суду для огляду оригінали всіх наданих копій.

Треті особи: ОСОБА_3, Орган опіки та піклування Енергодарської міської ради, Енергодарський міський відділ управління державної міграційної служби України в Запорізькій області, в судове засідання не зявились, надавши відповідні заяви про розгляд справи у їх відсутності.

Представник третьої особи - Комунального підприємства «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради, в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про дату та час проведення судового засідання, про причини неявки суду не повідомив.

Третя особа, ОСОБА_4, яка діє за себе та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_5 в судовому засідання підтримала позовні вимоги заявлені позивачем, просила суд їх задовольнити.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

22.09.2011 року був розірваний шлюб між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 (а.с. 68).

24.11.2011 року заочним Рішенням Енергодарського міського суду у справі №2-1022/2011 ОСОБА_2 був визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №15 у будинку №2 по проспекту Енергетиків у місті Енергодар Запорізької області.

Не погоджуючись з цим рішенням відповідач подав заяву про перегляд заочного рішення.

05.04.2012 року, видано розпорядження органу приватизації Енергодарської міської ради від 05.04.2012 року за №7757, свідоцтво від 05.04.2012 року за №7757 про право спільної часткової власності на спірну квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_5 (а.с.21).

10.04.2012 року Ухвалою Енергодарського міського суду скасовано заочне рішення від 24.11.2011 року і справа призначена до нового розгляду.

18.07.2012 року Рішенням Енергодарського міського суду у справі № 0807/1468/2012 ОСОБА_2 був визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №15 у будинку №2 по проспекту Енергетиків у місті Енергодар Запорізької області шляхом зняття з реєстраційного обліку.

22.08.2012 року Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області апеляційна скарга ОСОБА_2 відхилена, Рішення Енергодарського міського суду від 24.11.2011 року у справі №2-1022/2011 залишено без змін.

26.12.2012 Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав у справі №6-40290св12 скасовані Рішення Енергодарського міського суду від 24 листопада 2011 року у справі №2-1022/2011 та Ухвала Апеляційного суду Запорізької області від 22 серпня 2012 року, відмовлено у позові про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №15 у будинку №2 по проспекту Енергетиків у місті Енергодар Запорізької області (а.с. 18-20).

29.07.2015 року Енергодарським міським судом прийнято Рішення у справі №316/1930/14-ц, яким частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_2 (відповідача у цій справі): визнано недійсним та скасовано свідоцтво від 05.04.2012 року за №7757 про право спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_5, стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_5, судовий збір у сумі по 121,80 грн. з кожного; в задоволені решти позовних вимог відмовлено.

20.10.2015 року - Апеляційним судом Запорізької області прийнято Рішення у справі №316/1930/14-ц, яким задоволена апеляційна скарга ОСОБА_2 (відповідача у цій справі), скасовано рішення Енергодарського міського суду від 29.07.2015 року в частині відмови в задоволені позову та ухвалено в цій частині нове рішення, яким визнано недійсним та скасовано розпорядження органу приватизації Енергодарської міської ради від 05.04.2012 року за №7757 про передачу квартири АДРЕСА_2 у спільну власність по 1/3 кожному ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_5, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Вищенаведені судові рішення вказують на тривалість судового розгляду та наявність постійного спору щодо вищезазначеної спірної квартири між позивачем та відповідачем та на думку суду підтверджують ту обставину, що відповідач фактично цікавився квартирою, намагався вирішити в судовому порядку питання незаконності його виселення з квартири та приватизації квартири без його участі.

Як зазначив відповідач, і стороною позивача це не ставилося під сумнів, він не має іншого власного житла в місті, не має у спільній власності з нинішньою дружиною або у своїй приватній власності квартири.

Підтвердженням того, що відповідач проявляв інтерес до спірної квартири, також підтверджують наявні в матеріалах справи зареєстрований в Енергодарському МВ УДМС України в Запорізькій області адвокатський запит представника відповідача про надання інформації щодо відновлення його реєстрації на підставі Рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав від 26 грудня 2012 року у справі №6-40290св12 за адресою: квартира АДРЕСА_2, заяви щодо неодноразового, систематичного звернення відповідача в правоохоронні органи та відповіді на них.

Згідно висновку №2892 від 30.06.2015 року про результати розгляду заяви відповідача щодо систематичного перешкоджання проходу в квартиру, перевірка припинена у звязку з тим, що право власності зареєстровано за ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_5.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка третя особа - ОСОБА_4 пояснила, що позивач зверталася в ЖЕУ. Ініціатором складення актів про не проживання відповідача була позивач. Ключі відповідач передав позивачці на її роботі 03.03.2011 року, на теперішній час позивач передала ключі ОСОБА_8 в квартиру №14, де вони і знаходься, але відповідачу ці ключі не дасть, оскільки він пішов до іншої жінки, ОСОБА_6 складалися в її присутності. Повідомила, що добре ставиться до батька, але не хоче поновлення його реєстрації, оскільки при виписці відповідача збільшується її доля та доля її дитини при здійснені приватизації. Описати процедуру огляду та оформлення актів в деталях не змогла, пояснивши, що огляд здійснювався одночасно всіма членами комісії по всім кімнатам, відкривалися шафи, оформлювався акт. Вказала, що і позивач і вона працюють, тому допускає можливість, що відповідач міг приходити до дверей квартири. Їй відомо, що в червні 2015 року відповідач був в підїзді та заходив до сусідки ОСОБА_9.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 повідомила, що проживає в квартирі №26 на сьомому поверсі, квартира позивача знаходиться на четвертому поверсі. Про те, що відповідач пішов від позивача дізналась 8 березня 2011 року. Вказала, що і позивач і вона працюють, тому допускає, що коли відповідач міг приходити, вона могла не бачити його прихід. Їй відомо, що в червні 2015 року відповідач був в підїзді та заходив в квартиру №2. При складенні ОСОБА_6 не все повністю оглядалось та їх підписати просив майстер з ЖЕД. Сусіди, які підписували ОСОБА_6, приходили хто коли міг, почергово, не одночасно. Акти не зачитували. Начальник ЖЕД не приймала участі при складанні та підписанні ОСОБА_6.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 повідомила, що проживає в квартирі №16 на одному поверсі з позивачкою. До складання ОСОБА_6 позивачка показувала відсутність речей відповідача в шафах, показувала не всім, присутніми при цих діях вказала себе, та ще декілька сусідів, представників ЖЕД при цьому не було. Вказала, що позивач працює, вона також виходить з дому за покупками в магазин, тому допускає, що могла не бачити прихід відповідача. Сусіди, які підписували ОСОБА_6, приходили хто коли міг, почергово, не одночасно. Акти не зачитували.

За вимогами статей 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно до вимог ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами по справі доказів.

Відповідно до ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Положеннями ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на яві вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть учать у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Виходячи з положень ч.1 ст.64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Згідно ч.2 цієї статті письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Положення п.1 ст.8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Відповідно до ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

У ст.72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку.

У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» вказано, що у справах про визнання наймача або членів його сімї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК України), необхідно зясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сімї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Виходячи з зазначених правових норм, підставами для визнання особи такою, що втратила право на користування квартирою є обовязкова сукупність двох обставин:

- відсутність особи за місцем реєстрації понад встановлені строки;

- неповажність причини такої відсутності особи.

Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами, відповідач не проживає у спірній квартирі понад встановлені строки, на підтвердження чого стороною впозивача надано суду акти КП ПКВ. Разом з тим надані акти не встановлюють причини такої відсутності.

Так, стороною позивача не надано суду належних доказів без поважності причин не проживання відповідача у спірній квартирі, а також відсутність інтересу в останнього щодо спірного житла, не встановлено таких обставин і в ході розгляду справи.

Позивачкою не надано доказів щодо відсутності відповідача у спірній квартирі за неповажних причин, що згідно Рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав від 26 грудня 2012 року у справі №6-40290св12, стало підставою для відмови позивачу у його першому позові про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою за адресою: квартира АДРЕСА_2.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних прав у своєму Рішенні, з посиланням на п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», звернув увагу про необхідність зясування причин відсутності відповідача понад встановлені строки та вказав, що в разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сімї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Докази наявні в матеріалах справи, про причини такої відсутності ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_2, на думку суду є поважними та повязані з тривалістю судового розгляду в судах питання щодо визнання втратившим право користування житловим приміщенням відповідача та зняття його з реєстрації, тривалістю судового розгляду справи щодо приватизації квартири, що свою чергу прямо впливає на можливість вільного користування відповідачем спірною квартирою, неможливістю за власною потребою потрапити в квартиру та використовувати її (відсутність ключів, що обмежує йому доступ до квартири, наявність власників квартири, які приватизували житло на підставі рішення органу приватизації від 05.04.2012 року, яке визнано незаконним вступившим в силу судовим рішенням тільки 20.10.2015 року, тобто після подання позову у цій справі, відсутність згоди власників на поновлення реєстрації відповідача у квартирі та його безперешкодний допуск в квартиру).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач постійно зазначав про неможливість проживання у спірній квартирі, викликаною неправомірною поведінкою інших членів сімї, намагався вселитись до спірної квартири, звертаючись, починаючи з квітня 2011 року, з приводу вчинення йому перешкод до правоохоронних органів, тому визнати його непроживання у квартирі з неповажних причин, на думку суду не можливо.

Підтвердженням зацікавленості відповідача в поновленні своїх прав щодо спірної квартири є багаточисленні, систематичні звернення відповідача до правоохоронних органів, оскарження, здійсненої під час дії скасованого в подальшому судом рішення, приватизації спірної квартири, зокрема:

- заява відповідача від 29.05.2013 року до прокурора м. Енергодара.

- заява відповідача від 27.08.2013 року до Генерального прокурора.

- заява відповідача від 21.10.2013 року до Генерального прокурора.

- заява відповідача від 09.01.2014 року до заступника прокурора Запорізької області.

- заява відповідача від 16.01.2014 року до заступника прокурора Запорізької області.

- відповідь прокуратури м. Енергодара від 16.09.2011 за вих. №105-144-11.

- відповідь прокуратури м. Енергодара від 31.05.2013 за вих.№84-р вих.13.

- відповідь прокуратури м. Енергодара від 12.08.2013 за вих. №105-144-11.

- відповідь Генеральної прокуратури України від 17.07.2013 за вих. 19-р.

- відповідь прокуратури Запорізької області від 25.07.2013 за вих. 19-р.

- відповідь Генеральної прокуратури України від 03.09.2013 за вих. 19-р.

- відповідь прокуратури Запорізької області від 10.09.2013 за вих. 19-р.

- відповідь Генеральної прокуратури України від 28.10.2013 за вих. 19-р.

- відповідь прокуратури Запорізької області від 01.11.2013 за вих. №04/2/2-534-13.

- відповідь прокуратури м. Енергодара від 04.10.2013 за вих. №105-144-11.

- відповідь прокуратури м. Енергодара від 15.11.2013 за вих. №105-144-11.

- відповідь прокуратури Запорізької області від 12.12.2013 за вих. №04/2/2-534-13.

- відповідь прокуратури м. Енергодара від 08.01.2014 за вих. №105-144-11.

- відповідь прокуратури Запорізької області від 22.01.2014 за вих. №19-534-13.

- відповідь прокуратури Запорізької області від 13.02.2014 за вих. №19-534-13.

- відповідь Енергодарського МВ ГУМВС України в Запорізькій області від 30.06.2015 за вих.73/9706.

- висновок Енергодарського МВ ГУМВС України в Запорізькій області №2892 від 30.06.2015 року

Крім того, необхідно зазначити, що суд вважає необґрунтованим посилання сторони позивача на положення ч.3 ст. 61 ЦПК України з причин, що в рішенні Енергодарського міського суду від 22.09.2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, зазначено що в судовому засіданні позивач вказав що проживає окремо з відповідачем з березня 2011 року, виходячи з наступного. Так, житлові відносини, та факт проживання у спірній квартирі, не були предметом судового розгляду вищевказаної справи, судом не досліджувались та не зазначені в рішення як встановлені факти, тому посилання на рішення суду від 22.09.2011 року, як на обставини не проживання відповідача у спірному житлі, які не потребують доказування, на думку суду є помилковим.

З огляду на вищевикладене, дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги встановлені в судовому засіданні обставини, на думку суду відсутні правові підстави для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись статтями 11, 57, 58, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє за себе та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_5, Орган опіки та піклування Енергодарської міської ради, Комунальне підприємство «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради, Енергодарський міський відділ управління державної міграційної служби України в Запорізькій області, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням відмовити.

Рішення в повному обсязі буде виготовлено через пять днів відповідно положень ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: М. О. Куценко