Тарутинський районний суд Одеської області
_________________________________________________________________________
Справа №514/1161/15-ц
Провадження по справі № 2/514/48/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2016 року смт Тарутине

Тарутинський районний суд Одеської області у складі :

головуючого судді - Тончевої Н.М.,

при секретарі - Узун Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Тарутине цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Березинської селищної ради Тарутинського району Одеської області, реєстраційної служби Тарутинського районного управління юстиції в Одеській області де третіми особами, що не заявляють самостійних вимог є відділ Держземагентства в Тарутинському районі Одеської області, Тарутинська районна державна адміністрація Одеської області, державний нотаріус Арцизької державної нотаріальної контори Бучацький Володимир Яковлевич про визнання недійсним договору дарування, застосування наслідків недійсності правочину, визнання права власності на земельні частки (паї), визнання рішення Березинської селищної ради Тарутинського району Одеської області недійсним, визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю та скасування його реєстрації, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в особі представника за довіреністю ОСОБА_6 уточнивши позовні вимоги звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3, Березинської селищної ради Тарутинського району Одеської області, реєстраційної служба Тарутинського районного управління юстиції в Одеській області де третіми особами, що не заявляють самостійних вимог є відділ Держземагентства в Тарутинському районі Одеської області, Тарутинська районна державна адміністрація Одеської області, державний нотаріус Арцизької державної нотаріальної контори Бучацький Володимир Яковлевич про визнання недійсним договору дарування та повернення всього одержаного за цією угодою, визнання спільною сумісною власністю прав на земельні частки ( паї), визнання за кожним із подружжя права власності на 1/2 частку прав на земельні частки ( паї), визнання недійсним рішення Березинської селищної ради Тарутинського району Одеської області, визнання недійсним та скасування запису про реєстрацію державного акту на право приватної власності на землю, визнання недійсними свідоцтв про право власності на нерухоме майно, а саме на земельні ділянки та скасування рішень державного реєстратора реєстраційної служби Тарутинського районного управління юстиції про державну реєстрацію прав власності з внесенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно - земельні ділянки, а також позивач ОСОБА_1 просила поновити строк для звернення з цим позовом до суду , посилаючись на те, що 23.01.1999року між позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб. Так, за рахунок спільних капіталовкладень та спільної праці, діючи в інтересах сім'ї позивач ОСОБА_2 придбав у членів КСП " Березіно" належні їм на праві власності 5 земельних часток (паїв) розміром 7,49 га кожний, про що були укладені договори дарування з ОСОБА_7 від 31 січня 2000 року, з ОСОБА_8 від 17 січня 2000 року, з ОСОБА_9 від 31 січня 2000 року, з ОСОБА_10 від 31 січня 2000 року, з ОСОБА_4 від 31 січня 2000 року, які посвідчені державним нотаріусом Арцизької державної нотаріальної контори Одеської області Бучацьким В.Я., та які рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 16.07.2015року у цивільній справі № 514/2099/13-ц , яке набрало законної сили визнані договорами купівлі - продажу. Куплені ним земельні частки ( паї ) виділені Березинською селищною радою на місцевості в земельну ділянку площею 42,15га.

Так, позивач ОСОБА_1 зазначила, що у листопаді 2013року їй випадково стало відомо, що на підставі договору дарування від 06.03.2000року укладеного між її чоловіком /співпозивачем ОСОБА_2/ та рідною сестрою останнього ОСОБА_3, а також Державного акту на право власності на землю від 28.11.2000року виданого ОСОБА_3 на підставі рішення Березинської селищної ради від 19 квітня 2000року № 27 фактичним власником земельної ділянки розташованої на території Березинської селищної ради , площею 42,15 га, - є рідна сестра співпозивача ОСОБА_2 -ОСОБА_3.

Про існування Договору дарування позивачка навіть і не здогадувалась , оскільки її чоловік співпозивач ОСОБА_2 запевнив її , що куплені ним земельні частки (паї) вже виділені на місцевості і всі правовстановлюючі документи зберігаються в будинку його матері. Крім того, на протязі 13 років її чоловік володіє спірною земельною ділянкою, оскільки обробляє її самостійно за свої власні кошти. З метою належного обробітку землі було придбано необхідну сільськогосподарську техніку, в тому числі і два трактори .

Тож, позивач ОСОБА_1 дізналась від свого чоловіка співпозивача ОСОБА_2, що внаслідок недобросовісності та зловживанням своїм становищем рідної сестри, а саме відповідачки ОСОБА_3, яка в свою чергу запропонувала ОСОБА_2 об'єднати зусилля для спільного обробку землі та передачі їй придбаних майнових прав на земельні частки (паї) виключно для виділення їх в натурі , було укладено зазначений договір Дарування без згоди позивача ОСОБА_1, тим самим співпозивач ОСОБА_2 позбавив поджружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 правового статусу титульних власників спірної земельної ділянки.

Отже, зазначили співпозивачі оскільки ОСОБА_2 перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_1 придбав у відчужувачів за спільні кошти подружжя на підставі договорів куплі - продажу майнові права на земельні частки ( паї) , що підтверджено рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 16.07.2015року у цивільній справі № 514/2099/13-ц , яке набрало законної сили , та під час укладання такої угоди не було дотримано вимог Закону про обов'язкову письмову згоду іншого з подружжя , а в даному випадку ОСОБА_1 на укладання правочину, то до договору Дарування укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повинні бути застосовані наслідки недотримання вимог такої угоди та визнано його недійсним.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 підтримав уточнену позовну заяву у повному обсязі та просив її задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 до судового засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, на позовних вимогах наполягає.

Представник позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за дорученням ОСОБА_6 підтримав уточнену позовну заяву у повному обсязі та зазначив, що в результаті укладення вищезазначених договорів дарування земельних часток ( паїв), позивач ОСОБА_1 вважала, що вона разом з позивачем ОСОБА_2 набули за спільні кошти п'ять земельних часток (паїв) саме в спільну сумісну власність подружжя . З моменту набуття права власності на земельні частки ( паї) ОСОБА_2 розпочав обробляти сформовану з паїв ділянку. У ОСОБА_1 не було жодних підстав вважати, що насправді її чоловіком були оформлені із відчужувачами прав на земельні частки ( паї) договори дарування, які опосередковують безоплатний перехід майна та фактично позбавляють позивачку права власності на її долю в спільному сумісному майні подружжя. Так, 26.11.2013 року серед документів , які позивач ОСОБА_2 привіз в м. Одесу після підтоплення будинку його матері в результаті повені в Тарутинському районі Одеської області, позивач ОСОБА_1 виявила договір дарування від 06.03.2000року укладений між її чоловіком ОСОБА_2 та його сестрою відповідачем ОСОБА_3 про відчуження паїв та Державний акт на землю виданий відповідачу ОСОБА_3 Отже, саме з цього часу позивачка дізналася, що земельні частки ( паї ) не об'єктами права спільної сумісної власності подружжя. Дізнавшись про порушення своїх прав позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом за захистом своїх прав. Рішенням Тарутинського районного суду Одеської області у справі № 514/2099/13-ц від 16.07.2015року , яке набрало законної сили, визнано договори дарування, укладені позивачем ОСОБА_2 із власниками земельних часток ( паїв) в січні 2000року удаваними угодами та встановлено їх договорами купівлі - продажу. Зазначеним рішенням суду було підтверджено факт придбання позивачем ОСОБА_2 прав на спірні земельні частки ( паї ) за спільні кошти у спільну сумісну власність подружжя і ця обставина не підлягає доказуванню та тягне за собою незворотні правові наслідки у виді необхідності отримання згоди другого з подружжя при відчужені цього майна. Договір дарування від 06.03.2000року укладений між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 не містить такої згоди позивача ОСОБА_1 - тож, він повинен бути визнаний недійсним та до нього мають бути застосовані наслідки недійсності такого правочину . Крім того, зазначив, що позивач ОСОБА_1 дізналась про порушення свого права лише 26.11.2013року , знайшовши договір дарування від 06.03.2000року, що також підтверджується рішенням Тарутинського райсуду Одеської області від 16.07.2015року у справі № 514/2099/13-ц та роз'ясненням адвоката Можарської К.В., якою було запропоновано позивачу ОСОБА_1 звернутись до суду за захистом її прав. Просив задовольнити уточнену позовну заяву у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 заперечувала проти позову, зазначивши, що на протязі 1999 та 2000 років вона зі своїм чоловіком ОСОБА_12 та її рідний брат ОСОБА_2 з дружиною ОСОБА_1 вирішили за спільні кошти придбати у жителів с. Березине належні їм сертифікати на право на земельні частки (паї) , щоб зайнятися сільськогосподарською діяльністю. Так, за спільні кошти, які вони вклали порівну, було придбано 11 сертифікатів на право на земельні частки ( паї) , кожна з яких розміром 7,49 умовних кадастрових гектарів. ОСОБА_2 11 сертифікатів оформив на себе. Коли вона дізналася, що всі сертифікати брат оформив на своє їм'я , між ними виникла сварка з цього приводу. Так, ОСОБА_2 самостійно виявив бажання подарувати їй її ж сертифікати, про що було укладено спірний договір дарування . Оскільки на той час в її родині не було матеріальної можливості займатися сільським господарством, вона та її чоловік вирішили передати ОСОБА_2 у тимчасове користування їх земельну ділянку, а він повинен був виплачувати певну суму із зібраного врожаю. Так, за 13 років користування спірною земельною ділянкою він цієї умови не дотримувався тож, вона попередила ОСОБА_2, щоб останній більше не обробляв її земельну ділянку. Однак, ОСОБА_2 заявив про те, що він не поверне спірну земельну ділянку. Всупереч цьому відповідачка вирішила самостійно обробляти свою земельну ділянку та виявила в себе вдома відсутність Державного акту на право приватної власності на землю, заявила, що підозрює, що в неї викрав Державний акт ОСОБА_2. На цих підставах вона почала виготовляти нову документацію, і коли отримала свідоцтво про право власності на спірну земельну ділянку почала самостійно її обробляти. Крім того, зазначила, що за договором дарування від 06.03.2000 року вона отримала права на земельні частки ( паї ) , які разом дають їй право на 37, 45 умовних гектарів. Зазначила, що до спірної земельної ділянки яка належить їй на праві власності також входить її особисте право на земельну частку пай розміром 7,49 умовних кадастрових гектари. Тож, спірна земельна ділянка складається з п'яти подарованих та одного її особистого сертифікатів, які посвідчують право на земельну частку (пай). Просила в позові відмовити у повному обсязі.

Представник відповідача за дорученням ОСОБА_13 заперечував проти позову, посилаючись на те, що по-перше позивачем пропущено строк позовної давності більше ніж десять років, а належних і допустимих доказів про поважність причин пропуску строку для звернення до суду з цим позовом суду не надано. Зазначив, що при укладанні договору дарування позивач ОСОБА_1 добре знала та сама зазначила в позові про те, що разом з чоловіком за свої власні кошти вони вирішили придбати майно у вигляді прав на земельні паї. Тож, твердження позивачки ОСОБА_1 про те, що їй особисто стало відомо про те, що її чоловік подарував сертифікати своїй сестрі безпідставне. По-друге, зазначив, що єдиним доказом по справі про визнання договору дарування від 06.03.2000року укладеного між співпозивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 є посилання позивачів на рішення Тарутинського районного суду від 16.07.2015рокуу цивільній справі № 514/2099/13-ц яким договори дарування сертифікатів, які посвідчують право на право на земельні ділянки визнано удаваними та встановлено (визнано) їх договорами купівлі-продажу. Однак, посилаючись на Постанову Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009року, зазначив, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної

сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі,

коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої

встановлено ці обставини, чи їх правонаступники, але в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах. Тож, вважає, що в цій справі беруть участь інші учасники процесу , ніж ті, що приймали участь у розгляді цивільної справи 514/2099/13-ц, а тому обставини зазначені у позовній заяві, яка зараз розглядається повинні бути позивачем доведені та підтверджені доказами на загальних підставах, а не посиланням на рішення, яке вже набрало законної сили. Тож, жодного доказу суду по справі не надано. Надано тільки копії документів, а саме копія договору, копія, актів, копія сертифікатів не зважаючи на те, що рішення не має преюдиційного значення. Зазначив, що показання свідка ОСОБА_2 дуже суперечливі показанням свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_12. Посилався, що державним нотаріусом під час затвердження угоди дарування не було порушено норм діючого та той момент законодавства яке діяло на той час, оскільки він посвідчений за обоюдною згодою сторін, що підтверджується самим договором дарування від 06.03.2000 року. Крім того, зазначив, що не має предмету позову, оскільки в тій справі розглядалися вимоги про визнання договорів дарування земельних паїв удаваними та встановлення їх договорами купівлі - продажу. Земельні частки( паї) це віртуальне право, яке ще не визначено на земельній ділянці, а в позові йдеться мова про реальну земельну ділянку площею 42, 15 га. Позов також пред'явлено до Реєстраційної служби, але враховуючи що під час розгляду справи , такої служби вже не існує, в частині позовних вимог що стосуються Реєстраційної служби суд повинен відмовити. Також, не погодився з вимогою про визнання права власності по 1/2 частині на сертифікати які посвідчують право на земельні частки( паї), оскільки реституція сама по собі передбачає повернення сторін у попередній стан.

Відповідач Березинська сільська рада Тарутинського району Одеської області в особі представника, а саме ОСОБА_16 до судового засідання не з'явились, з позовом погодились , просили розглянути справу у їх відсутності ( т.2 а.с.22).

Відповідач Реєстраційна служба Тарутинського району Одеської області до судового засідання не з'явились надали до суду заяву з проханням розглянути справу без участі представника Тарутинського районного управління юстиції в Одеській області ( т.2 а.с.22-23).

Третя особа Тарутинська районна державна адміністрація Одеської області до судового засідання не з'явились, повідомлялись належним чином, надали заяву з проханням розглянути справу у їх відсутності. Заперечень не мають, окремих вимог не висувають ( т.2 а.с.21).

Третя особа Відділ Держземагенства у Тарутинському районі Одесської області до судового засідання не з'явились, повідомлялись належним чином, надали заяву з проханням розглянути справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі ( Т.2 а.с.26-27).

Третя особа Арцизька районна Державна нотаріальна контора та приватний нотаріус Буцацький В.Я. до судового засідання не з'явились, повідомлялись належним чином, надали заяви з проханням розглядати справу у їх відсутності. Заперечень по справі не мають ( т.2 а.с. 39-42).

Свідок ОСОБА_12 зазначив суду, що з позивачем ОСОБА_2 не має доброзичливих стосунків, а відповідач ОСОБА_3 - це його дружина. В кінці 1999року ОСОБА_2 зі своєю дружиною жили в них, так на той час розпадалось господарство, тож він запропонував створити приватне господарство, на що позивач ОСОБА_2 погодився та запропонував його організувати в рівних частках. Так, разом з позивачем вони купили 11 сертифікатів які посвічували право на земельні частки ( паї ) по 2500гривень за пай, тож він знаходив людей які продавали сертифікати, а позивач оформлював документи самостійно, а саме він давав позивачу гроші та свій паспорт, а позивач ОСОБА_2 їздив сам до м. Арциз в нотаріальну контору, де все оформлював на себе, хоча скупали паї вдвох. Так, в ході цієї події між ними виникла сварка по тих підставах, що позивач замість 2500гривень за пай давав людям по 300 гривень, та розлючені селяни приходили саме до нього ОСОБА_12 і сварилися. Крім того, свідок зазначив, що позивач ОСОБА_1 під час купівлі паїв була в них дома і добре знала, що відбувається і, що її чоловік ОСОБА_2 віддарував своїй сестрі п'ять сертифікатів які посвідчують право на земельні частки ( паї) оскільки ці сертифікати були придбані за спільні кошти свідка та позивача ОСОБА_2. Свідок зазначив суду, що свідомо оформлювали договори дарування сертифікатів, які посвідчують право на земельні частки ( паї). Крім того, зазначив, що позивач ОСОБА_2 повинен був користуватися їх землею куди також входив пай ОСОБА_3 та сплачувати певні гроші за користування землею, однак цю домовленість він не виконував.

Свідок ОСОБА_3 повідомила суду про те, що дійсно у кінці 1999року вона разом з чоловіком ОСОБА_12 та ОСОБА_2 з дружиною вирішили створити приватне господарство, тож всі разом дійшли згоди, що потрібно купувати сертифікати на земельні частки ( паї), так її чоловік ОСОБА_12 знаходив людей які продають сертифікати, а позивач ОСОБА_2 займався оформленням документів. Зазначила, що на той час на одну людину можливо було оформити земельну ділянку лише до 50 га. Повідомила, що коли її брат дарував п'ять сертифікатів, що посвідчують право на земельні частки ( паї), то його дружина ОСОБА_1 добре про це знала. Крім того, за сертифікати розраховувались її чоловік ОСОБА_12 та позивач ОСОБА_2. Спірною ділянкою користувався позивач ОСОБА_2 на протязі 13 років, оскільки на той час в неї не було змоги нею користуватися. Однак, коли вона запропонувала ОСОБА_2 повернути ділянку, останній відмовився. Зазначила, що всі документи які посвідчували право власності на спірну земельну ділянку до 2013року знаходились в неї в будинку. Однак після того, як вона запропонувала брату повернути спірну земельну ділянку, то виявила їх пропажу і почала виготовляти нові документи, які посвідчують право власності на земельну ділянку. Більш того, зазначила, що свідомо оформлювали договори дарування сертифікатів які посвідчують право на земельні часки ( паї ) , оскільки так було дешевше на той час.

Свідок ОСОБА_2 повідомив суду, що до суду з позовом звернулась його дружина ОСОБА_1, а він є співпозивачем. Так, після придбання всіх сертифікатів, він стикнувся з законодавчими обмеженнями , які полягали в неможливості оформити на себе право власності на всю земельну ділянку, яка була сформована в результаті виділення паїв, тож, в нього виникла потреба в формальному оформлені частини паїв на довірену особу, якою в той час була рідна сестра ОСОБА_3. Між ними існувала домовленість про формальне тимчасове переоформлення прав на папері. Реальної волі передавати сестрі право власності на придбані паї в нього не було. Зазначив, що користувався вільно земельною ділянкою 13 років. Більш того, зазначив, що дійсно його сестра разом зі своїм чоловіком ОСОБА_12 запропонували створити господарство, в якому він би ніс матеріальні витрати, а сестра з чоловіком допомагали йому вести це господарство. Крім цієї землі вони разом придбали за півроку ще й іншу землю, однак зараз мова йдеться про його особисту землю. На організацію господарства були витрачені кошти батька позивача ОСОБА_1. Пояснив суду, що його дружина ОСОБА_1 не знала, що він оформлює договори дарування сертифікатів. Крім того, зазначив що ніяких домовленостей про оплату ренти за використання спірної земельної ділянки з сестрою ОСОБА_3 не було.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав.

Так, положеннями ст. 4 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Крім того, згідно положень ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цьогоКодексу.

За змістом ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України 18.12.2009року N 14 обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній,

господарській або адміністративній справі, що набрало законної

сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі,

коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої

встановлено ці обставини, чи їх правонаступники (частина третя

статті 61 ЦПК), то в інших випадках - ці обставини

встановлюються на загальних підставах.

Встановлено, що 23.01.1999року між позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб. Так, співпозивач ОСОБА_2 придбав у членів КСП " Березіно" належні їм на праві власності 5 земельних часток (паїв) розміром 7,49 га кожний, про що були укладені договори дарування з ОСОБА_7 від 31 січня 2000 року, з ОСОБА_8 від 17 січня 2000 року, з ОСОБА_9 від 31 січня 2000 року, з ОСОБА_10 від 31 січня 2000 року, з ОСОБА_4 від 31 січня 2000 року, які посвідчені державним нотаріусом Арцизької державної нотаріальної контори Одеської області Бучацьким В.Я.. До того ж, 06 березня 2000року співпозивач ОСОБА_2 діючи в своїх інтересах та відповідачка ОСОБА_3 уклали між собою договір дарування за умов якого ОСОБА_2 подарував ОСОБА_3 зазначені вище 5 сертифікатів. Так, на підставі зазначеного договору дарування рішенням дванадцятої сесії Березинської селищної ради народних депутатів Тарутинського району Одеської області ХХІІІ скликання від 19 квітня 2000року № 3.87 було передано у приватну власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 42,15 га на території Березинської селищної ради Тарутинського району Одеської області, як наслідок ОСОБА_3 отримала два свідоцтва про реєстрацію її права власності.

Та, рішенням Тарутинського районного суду від 16.07.2015року договори дарування, а саме укладений 31.01.2000 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_18, серія бланку АВІ №367427, зареєстрований в реєстрі за №330; укладений 17.01.2000 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_8, серія бланку АВІ №322942, зареєстрований в реєстрі за №116; укладений 31.01.2000 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_19, серія бланку АВІ №367426, зареєстрований в реєстрі за №328; укладений 31.01.2000 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_10, серія бланку АВІ №367425, зареєстрований в реєстрі за №326; укладений 31.01.2000 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, серія бланку АВІ №367424, зареєстрований в реєстрі за №324 - визнано удаваними та встановлено (визнано) їх договорами купівлі-продажу.

Тож, на підставі вищенаведеного встановлено, що співпозивач ОСОБА_2 придбав зазначені права на земельні частки ( паї ), внаслідок укладення договорів купівлі-продажу діючи в інтересах сім'ї, ще в 2000році.

Згідно зі ст.76 ЦК УРСР перебіг позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Також, встановлено, що ОСОБА_1 дізналася про порушення свого права 26.11.2013року , знайшовши договір дарування від 06.03.2000року кладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а також державний акт виданий на імя ОСОБА_3 28.04.2000року на підставі рішення 11 сесії ХХІІІ скликання Березинської селищної ради Тарутинського району Одеської області № 27 , що також підтверджується рішенням Тарутинського районного суду від 16.07.2015року яким договори дарування визнано удаваними та встановлено (визнано) їх договорами купівлі-продажу ( т.1 а.с.31-33).

Таким чином, ОСОБА_1 , відповідно до ст.71 ЦК України (в редакції 1963 року), що узгоджується зі ст.257 ЦК України не пропустила строк звернення до суду за захистом свого порушеного права з приводу визнання договору дарування недійсним, застосування наслідків недійсності правочину, визнання права власності на земельні частки( паї ), визнання рішення Березинської селищної ради народних депутатів недійсним, скасування реєстрації права власності.

Визначаючи норми матеріального права, що підлягають застосуванню та надаючи правову кваліфікацію фактично існуючим між сторонами по справі правовідносинам суд виходить з п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, згідно з яким він застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Таким чином, оцінка дійсності кожного правочину та документу, який оспорюється позивачем повинна проводитися за правилами законодавства, яке було чинним на момент вчинення правочину (видачі документу).

Оскільки договір дарування було укладено 6 березня 2000 року питання про його дійсність повинно вирішуватись за нормами Цивільного кодексу УРСР 1963 року , з подальшими змінами та доповненнями та Кодексом про шлюб і сім'ю України від 20.06.1969 року з подальшими змінами та доповненнями, які були чинні на момент виникнення спірних правовідносин.

Згідно до ст. 243, 244 ЦК УРСР (в ред. 1963р.) за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність.

Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому.

Договір дарування на суму понад 500 карбованців, а при даруванні валютних цінностей - на суму понад 50 карбованців повинен бути нотаріально посвідчений.

Указом Президента №666/94 від 10.11.1994 року «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», а саме ст. 3 було установлено, що право на земельну частку (пай) може бути об'єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування застави.

Відповідно до пункту 3 Указу Президенту України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» № 666-84 від 10.11.1994 року право на земельну частку (пай) може бути об'єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави.

Згідно з частиною 2 пункту 4 зазначеного Указу № 666-84 саме власники земельних ділянок можуть добровільно створювати на базі належних їм земельних ділянок спільні сільськогосподарські товариства, передавати ці ділянки у спадщину, дарувати, обмінювати, здавати в оренду і продавати громадянам України без зміни цільового призначення .

Указом Президента України «Про захист прав власників земельних часток (паїв)» від 21.04.1998 року № 332/98 та Порядком посвідчення договорів відчуження земельних ділянок та прав на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, що затверджений Наказом Мінюсту і Держкомзему від 06.06.1996 року, передбачено, що передача громадянином свого права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом у власність іншій фізичній та юридичній особі є самостійним видом відчуження, договір відчуження права на земельну частку (пай) повинен посвідчуватися нотаріально.

Аналізуючи вищевказане законодавство, що діяло на час виникнення спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що сертифікати на земельну частку (пай) могли виступати об'єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави.

Відповідно до ст. 6 ЗК України (в редакції що діяла на момент виникнення правовідносин) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки у разі: купівлі-продажу, дарування та обміну.

Відповідно до чинного на час виникнення спірних правовідносин Порядку посвідчення договорів відчуження земельних ділянок, затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України та Державного комітету України по земельних ресурсах №14/5/48 від 06.06.1996 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.06.1996 року за №324/1349 (втратив чинність на підставі наказу Міністерства юстиції України №84/5/232 від 08.08.2005 року) - громадяни мають право продавати або іншими способами відчужувати (заповідати, дарувати, обмінювати) без зміни цільового призначення земельні ділянки, а також право на земельну частку (пай), посвідчене сертифікатом (п.2.2); договір відчуження земельної ділянки посвідчується в нотаріальному порядку (п.2.3.).

Відповідно до ст. 18 ЗК України, що діяв на момент укладання правочину, придбання земельних ділянок, що перебувають у колективній або приватній власності, провадиться за договором , який посвідчується у нотаріальному порядку.

У гл. 3 ЦК 1963 р. наведено вичерпний перелік підстав, за наявності яких угода може бути визнана недійсною. Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 р. № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними»(зі змінами; далі -постанова Пленуму), угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. В кожній справі про визнання угоди недійсною суд має встановити ті обставини, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною, та настання визначених юридичних наслідків.

Згідно з ч. 1 ст. 59 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції 1963 року) угода, визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її укладення.

Відповідно до ст. 48 ЦК України в редакції 1963 року, недійсною є угода, що не відповідає вимогам закону. По недійсній угоді кожна з сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом.

Згідно ст.23 КпШС, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, майном, нажитим за час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою. При укладенні угод одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення угод по відчуженню спільного майна подружжя, що потребують обов'язкового нотаріального засвідчення, згода другого з подружжя повинна бути висловлена у письмовій формі.

Відповідно ст. 35 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18.06.1994року№ 18/5, угоди про відчуження або заставу майна подружжя , що належить їм на праві спільної сумісної власності, які потребують обов'язкового нотаріального посвідчення , можуть бути посвідчені нотаріусами при наявності письмової згоди другого із подружжя.

Досліджуючи копії матеріалів щодо договору дарування , посвідченого Арцизькою державною нотаріальною конторою Одеської області від 06.03.2000року за реєстровим № 1022 на бланку НОМЕР_13 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судом встановлено, що зазначена угода про відчуження спільного майна подружжя, а саме прав на право на земельні частки ( паї ) не містить письмової згоди другого з подружжя, а саме ОСОБА_1, на відчуження майна її чоловіком ОСОБА_2( Т.2, а. с. 70-81 ).

Аналізуючи в сукупності зібрані докази, приймаючи до уваги, що договір дарування прав на земельні частки ( паї ) які посвідчені сертифікатами серії НОМЕР_1 від 17.01.2000року під реєстровим № 116; серії НОМЕР_2 від 31.01.2000року під реєстровим № 324; серії НОМЕР_3 від 31.01.2000року під реєстровим № 326; серії НОМЕР_4 від 31.01.2000року під реєстровим № 328; серії НОМЕР_5 від 31.01.2000року під реєстровим № 330 , було укладено ОСОБА_2 без згоди його дружини ОСОБА_1, суд приходить до висновку, що вказаний договір дарування підлягає визнанню недійсним в порядку ст.48 ЦК УРСР, у зв'язку з порушенням при його укладенні вимог ст.23 КпШС України.

Згідно роз'яснення Пленуму Верховного Суду України від 28.04.78 року N 3, при задоволенні позову суд в одному рішенні постановляє про визнання угоди недійсною і про застосування передбачених законом наслідків. За змістом ч. 2 ст. 48 ЦК УРСР такими наслідками є зобов'язання кожної з сторін повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах.

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що є всі необхідні правові підстави для визнання договору дарування сертифікатів від 06.03.2000року про право на земельні частки (паї), серії НОМЕР_6 від 06.10.1997 року; серії НОМЕР_7 від 06.10.1997року; серії НОМЕР_8 від 06.10.1997року; серії НОМЕР_9 від 06.10.1997року; серії НОМЕР_10 від 06.10.1197року недійсним, а вимоги позивача про: 1) визнання частково недійсним рішення дванадцятої сесії Березинської селищної ради народних депутатів Тарутинського району Одеської області ХХІІІ скликання від 19 квітня 2000року № 3.87 про передачу у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 42,15 га на території Березинської селищної ради Тарутинського району Одеської області; 2) визнання недійсними свідоцтв про право власності на нерухоме майно, а саме земельні ділянки за кадастровими номерами НОМЕР_11 та НОМЕР_12; 3) скасування рішень державного реєстратора Реєстраційної служби Тарутинського районного управління юстиції в Одеській області від 18.03.2014року індексний номер 11707869 від 18.03.2014року та індексний номер 11711166 від 18.03.2014року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на нерухоме майно - є похідними від заявлених вимог щодо недійсності договору дарування , тож також підлягають задоволенню.

Що стосується вимоги про визнання права власності за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по 1/2 частині на майно яке складається з сертифікатів про право на земельні частки (паї), серії НОМЕР_6 від 06.10.1997 року; серії НОМЕР_7 від 06.10.1997року; серії НОМЕР_8 від 06.10.1997року; серії НОМЕР_9 від 06.10.1997року; серії НОМЕР_10 від 06.10.1197року , суд вважає її такою, що не підлягає задоволенню, оскільки визнання спірного договору дарування недійсним передбачає повернення позивачам всього одержаного за угодою. До цього ж, позивачами не було надано доказів, що це право оспорюється або не визнається іншою особою, або існує спір про поділ спільного майна подружжя.

У відповідності до ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення суду щодо виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно, що набрало законної сили, є підставою для державної реєстрації прав.

Відповідно до статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 10, 11,57, 60,61,88,212-215,218 ЦПК України,суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Березинської селищної ради Тарутинського району Одеської області, реєстраційної служби Тарутинського районного управління юстиції в Одеській області де третіми особами, що не заявляють самостійних вимог є відділ Держземагентства в Тарутинському районі Одеської області, Тарутинська районна державна адміністрація Одеської області, державний нотаріус Арцизької державної нотаріальної контори Бучацький Володимир Яковлевич про визнання недійсним договору дарування, застосування наслідків недійсності правочину, визнання права власності на земельні частки (паї), визнання рішення Березинської селищної ради Тарутинського району Одеської області недійсним, визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю та скасування його реєстрації - задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 строк позовної давності.

Визнати недійсним договір дарування прав на земельні частки ( паї ) серії НОМЕР_13 укладений 06.03.2000року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 посвідчений державним нотаріусом Арцизької державної нотаріальної контори Одеської області Бучацьким В.Я. та зареєстрований в реєстрі за № 1022.

Визнати частково недійсним рішення дванадцятої сесії Березинської селищної ради народних депутатів Тарутинського району Одеської області ХХІІІ скликання від 19 квітня 2000року № 3.87 про передачу у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 42,15 га на території Березинської селищної ради Тарутинського району Одеської області.

Визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_11 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,8 га, видане 18 березня 2014року ОСОБА_3 реєстраційною службою Тарутинського районного управління юстиції в Одеській області за індексним номером: 19173770.

Скасувати рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Тарутинського районного управління юстиції в Одеській області від 18.03.2014року індексний номер 11711166 від 18.03.2014року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на нерухоме майно, а саме земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_11 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,8 га, видане 18 березня 2014року про що внести до державного Реєстру речових прав на нерухоме майно відповідний запис.

Визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_12 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 40,35 га, видане 18 березня 2014року ОСОБА_3 реєстраційною службою Тарутинського районного управління юстиції в Одеській області за індексним номером: 19168243.

Скасувати рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Тарутинського районного управління юстиції в Одеській області від 18.03.2014року індексний номер 11707869 від 18.03.2014року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на нерухоме майно, а саме земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_12 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 40,35 га, видане 18 березня 2014року про що внести до державного Реєстру речових прав на нерухоме майно відповідний запис.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_3, 14.08.1964року народження, / ідентифікаційний номер /, Березинської селищної ради Тарутинського району Одеської області, Реєстраційної служби Тарутинського районного управлінння юстиції в Одеській області на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках судовий збір у розмірі 3 410 ( три тисячі чотириста десять гривень) 80 копійок.

У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Тарутинський районний суд Одеської області на протязі десяти днів з дня його оголошення, а особами які приймали участь у справі але не були присутніми під час оголошення рішення на протязі десяти днів з дня його отримання.

Суддя Н.М. Тончева