Справа 639/652/15-ц
Провадження № 2/639/719/16
04 лютого 2016 року Жовтневий районний суд міста Харкова у складі:
Головуючого судді - Шиянова Л.О.
За участю секретаря Крбеян К.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,
В обґрунтування позову позивач зазначив, що 14.09.2007 року між Банком - Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та Позичальником ОСОБА_1 (далі Відповідач) був укладений кредитний договір №CM-SME-701/129/2007 (далі - Кредитний договір), згідно з яким Відповідач отримав кредит в розмірі 39 000,00 доларів США, строком до 15 вересня 2014 року, зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених в Кредитному договорі.
Однак, в порушення умов Кредитного договору та норм права, відповідач не
здійснює погашення Кредиту та сплату відсотків у строки та в розмірах, встановлених
Кредитним договором.
У судове засідання представник позивача не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Надав до суду заяву, у якій просив суд справу розглянути без його участі, підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач у судове засідання не з'явилися, про день, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи вважає позовні вимоги такими, що підлягають
задоволенню виходячи з наступного.
Так судом встановлено, що 14.09.2007 року між Банком - Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та Позичальником ОСОБА_1 (далі Відповідач) був укладений кредитний договір №CM-SME-701/129/2007 (далі - Кредитний договір), згідно з яким Відповідач отримав кредит в розмірі 39 000,00 доларів США, строком до 15 вересня 2014 року, зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених в Кредитному договорі.
Пунктом 1.1. частини № 2 кредитного договору сторони погодили його предмет,
відповідно, до якого в порядку, передбаченому договором банк надав позичальнику кредит у розмірі та валюті, визначених у частині № 1 Договору, а позичальник прийняв кредит та зобов'язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов'язання, як вони визначені у Договорі.
Відповідно до пункту 1.4. частини № 2 кредитного договору за користування кредитом позичальник зобов'язався сплатити банку відповідну плату в порядку та на умовах, що були визначені Договором. Згідно із пунктом 1.5. частини № 2 Договору повернення відповідної частини кредиту мало здійснюватися позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у Графіку платежів, шляхом внесення готівки в касу Банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок, якщо інше не передбачено Договором.
Пунктом 3 Кредитного договору встановлено, що для розрахунку процентів за
користування кредитом буде використовуватися плаваюча процентна ставка, а саме:
фіксований відсоток 2% чи 1% + FIDR (процентна ставка по строкових депозитах
фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк 366 днів з
виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору).
Плаваюча процентна ставка підлягає корегуванню протягом дії договору щоразу після перебігу кожного 12-го календарного місяця (п. 1.4.1.3. кредитного договору). В залежності від зміни вартості кредитних ресурсів банку, ставка FIDR може змінюватись банком в порядку передбаченим договором.
у відповідності до п. 4.1.1. Кредитного договору, за порушення прийнятих на себе
зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування
кредитними коштами позичальник (відповідач 1) зобов'язаний сплатити позивачу пеню в
розмірі 1 (одного відсотка) від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за
кожний день прострочки. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум, що
підлягають сплаті згідно Кредитного договору.
Вказаний кредитний, договір підписаний відповідачем особисто, без зауважень, тобто відповідач погодився на отримання кредиту на умовах, запропонованих банком.
У відповідності до п. 4.4. вказаного договору, сторони погодили, що вартість предмета іпотеки визначається за згодою між Іпотекодавцем та Іпотекодержателем та становить 328 250,00 грн.
Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим має заборгованість.
Відповідач умови договору не виконав, у звязку з чим виникла заборгованість за кредитним договором CM-SME-701/129/2007 від 14.09.2007 року, що станом на 22.01.2015 року становить: суму заборгованості за тілом кредиту у розмірі 36 071,87 дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ станом на 22.01.2015. 569 214,10 грн., за процентами у розмірі 2 111,66 дол. США, що еквівалентно 33 321,99 грн. нарахованої пені у розмірі 1 113 983,45 грн.
29.04.2010 року між товариством з обмеженою відповідальністю "ОТП
Факторинг Україна" та Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» укладено Договір про відступлення права вимоги, відповідно до пункту 1.1. якого у звязку з укладенням Договору купівлі-продажу кредитного портфелю б/н, від 29.04.2010. між Фактором та Клієнтом, за яким Клієнт передав Фактору права вимоги за Кредитними договорами, перелік яких міститься в Додатку №1 до даного Договору, укладеними між Клієнтом та позичальниками Клієнта, перелік яких містить в Додатку №1 до даного Договору, що забезпечений іпотекою/заставою за договорами іпотеки/Договорами застави, перелік яких міститься в Додатку №1 до даного Договору (надалі Договори забезпечення), укладеними між Клієнтом (в договорах забезпечення іменується «Іпотекодержатель» чи «Заставодержатель») та Боржниками/Третіми особами (в договорах забезпечення іменуються «Іпотекодавець» чи «Заставодавець») ( надалі Іпотекодавець/Заставодавець»), Сторони домовилися про наступне:
Клієнт передає та відступає Фактору сукупність прав, належних Клієнту за Договорами забезпечення, включаючи, але не обмежуючись, правом звертати стягнення на заставлене майно.
Згідно із пунктом 1.2. договору про відступлення права вимоги від 29.04.2010 року за цим Договором до Фактора переходять всі права Клієнта як сторони, що іменується «Іпотекодержатель»/»Заставодержатель» у зобовязаннях, які виникли на підставі Договорів забезпечення в обсязі і на умовах, що існують на момент набрання чинності цим Договором (включаючи право звернення стягнення на предмет іпотеки).
Відповідно до статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином відступлення права вимоги. Статтею 514 цього ж кодексу встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав..
Згідно витягу З Додатку №1 до вказаного договору, позивачем також придбані і права на кредитний портфель, до складу якого входить Кредитний договір укладений з відповідачем у справі.
Відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ст. 1048 ЦК України проценти за договором кредиту є платою за користування грошовими коштами та є частиною поняття «кредит».
Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно зі ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог,
що звичайно ставляться.
За правилами cт. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов, визнаного змістом зобов'язання (неналежне виконання).
У статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання настають
наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Приписами статті 625 ЦК України визначено, що Боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який
прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Суду не надано належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав
звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання, відповідно до ст. 617 ЦК України.
Позовні вимоги в частині звернення стягнення та реалізації предмета іпотеки
ґрунтуються на положеннях Закону України «Про іпотеку».
Стаття 7 Закону України «Про іпотеку» регламентує, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.
Відповідно до п.6.2 договорів іпотеки Іпотекодержатель (Позивач) має право задовольнити із вартості предмета іпотеки всі фактичні вимоги негайно після виникнення будь-якої із таких обставин:
- несплати Боржником (Відповідачем) Позивачу будь-якої суми у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в кредитному договорі;
- порушення Відповідачем будь-якого із зобовязань за ст.5 договору іпотеки;
- інших обставин, передбачених чинним законодавством України.
За рахунок предмета іпотеки Позивач може задовольнити всі боргові зобовязання, не сплачені Відповідачем, і вимоги стосовно повного відшкодовування всіх збитків, завданих порушенням Відповідачем його зобовязань за договором іпотеки, а також всіх фактичних витрат, понесених Позивачем у звязку із реалізацією його права (п.6.1 іпотечного договору).
Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої
вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Статтею 34 вказаного Закону передбачено, що після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду.
Якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків (Частина 1 ст. 38 Закону України «Про іпотеку»).
Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.
Відповідно ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку».
Відповідно до ч.5 ст. 38 Закону України «Про іпотеку», ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.
Таким чином Позивач має право задовольнити свої вимоги за кредитним договором у повному обсязі шляхом продажу предмету іпотеки будь-якій особі-покупцеві.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позову про
Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 77, 88, 169, 197,212-215, 218,
224-226 ЦПК України, ст. ст. 251, 252, 526, 527, 530, 549, 610,611, 616, 625, 1054, 1055,
1056-1 ЦК України, ст. ст. 3, 7, 33, 34, 38,39 Закону України" Про іпотеку", суд -
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю « ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» судові витрати у сумі 3 654 ( три тисячі шістсот пятдесят чотири) грн. 00 коп.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області шляхом подачі через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Л.О. Шиянова