У х в а л а
іменем україни
16 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Закропивного О.В., Хопти С.Ф., Черненко В.А., Штелик С.П.

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Чернігівської області від 14 травня 2015 року, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив визнати незаконними дії відповідача щодо самостійного списання коштів з його карткового рахунку на отримання заробітної плати, зобовязати повернути утримані кошти, стягнути на його користь моральну шкоду в сумі 10 тис. грн.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 2 вересня 2014 року його призвали на військову службу в порядку мобілізації та прописали до військової частини НОМЕР_1 у зв`язку з чим йому була видана картка на отримання заробітної плати в ПАТ КБ «Приват Банк». Вказував, що відповідач без його особистої згоди та без отримання виконавчого листа на списання коштів щомісячно списує по його картці 50% заробітної плати. На його думку, такі дії відповідача є незаконними.

Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 16 березня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 14 травня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 8 500 грн 71 коп., утримані без належних правових підстав ПАТ КБ «ПриватБанк» з карткового рахунку ОСОБА_1 на виплату заробітної плати № 251721.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що позовні вимоги є безпідставними, оскільки позивач погодився на договірне списання грошових коштів при відкритті карткових рахунків на отримання споживчого кредиту та на отримання заробітної плати, уклавши з відповідачем договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до умов і правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк».

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позов, виходив із того, що списані банком грошові кошти з рахунку позивача підлягають стягненню на користь останнього на підставі ст. 1073 ЦК України, оскільки право банку списувати грошові кошти з рахунку позивача регулюється окремим письмовим договором, а не положеннями кредитного договору.

Проте, погодитись з таким висновком апеляційного суду не можна.

Судами установлено, що 23 лютого 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 48 935 грн. на придбання автомобіля із строком повернення до 22 лютого 2014 року.
ОСОБА_1 умови договору не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість, в рахунок погашення якої заочним рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 11 листопада 2011 року було звернуто стягнення на предмет застави автомобіль.
Вказане судове рішення було змінено рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 26 липня 2013 року в частині визначення складових заборгованості за договором та початкової ціни продажу предмету застави.
Станом на 1 лютого 2015 року заборгованість за кредитним договором від 23 лютого 2007 року погашена не була.
16 листопада 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання банківських послуг, який складається з анкети заяви, умов та правил надання банківських послуг та тарифів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
Згідно з ч. 1 ст. 1068 ЦК України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 обґрунтовував свої позовні вимоги тим, що списання грошових коштів з його рахунку відбулось без його згоди.
Підстави для списання грошових коштів з рахунку визначені ст. 1071 ЦК України, відповідно до якої банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Відповідно до ст. 26.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, врахував, що банк, згідно п.1.1.3.2.11 Умов та Правил надання банківських послуг, має право проводити договірне списання з усіх відкритих в банку рахунків ОСОБА_1 на погашення його кредитної заборгованості і третіх осіб, по кредитах, по яким він є поручителем, а також будь-якої іншої заборгованості, яка виникла у нього у вигляді невиконаних зобов`язань перед банком, та дійшов правильного висновку про те, що банк здійснив договірне списання грошових коштів з карткового рахунку позивача на погашення кредитної заборгованості у відповідності до вимог закону.

Апеляційний суд, у порушення вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України, скасовуючи рішення суду першої інстанції, зазначене не врахував, не звернув уваги на те, що відповідач згідно умов договору на які він погодився, надав банку право списувати кошти з усіх його поточних рахунків при настанні строків платежів, що і здійснювалось банком в межах сум заборгованості та з дотриманням вимог чинного законодавства.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, з`ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. ст. 212-214 ЦПК України.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України суд касаційної інстанції, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно з законом, скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 336, ст. 339, п. 4 ч. 1 ст. 344 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення апеляційного суду Чернігівської області від 14 травня 2015 року скасувати, рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 16 березня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик