У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О.,

Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою ОСОБА_5, поданою її представником ОСОБА_6, на заочне рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 19 листопада 2009 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 7 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2009 року ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернувся до суду з позовом, частина позовних вимог якого залишена без розгляду, посилаючись на те, що 18 квітня 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_4 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит в сумі 15 000 грн зі сплатою 30% річних з кінцевим терміном повернення 17 жовтня 2009 року.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором того ж дня між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_5 укладений договір поруки, за умовами якого ОСОБА_5 зобов'язалася відповідати перед банком за виконання ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором.

У порушення умов кредитного договору, ОСОБА_4 зобов'язання не виконувала, у зв'язку з чим банк достроково просив повернути кредитні ресурси і стягнути солідарно з боржника та поручителя 23 688,70 грн заборгованості, яка виникла станом на 11 серпня 2009 року.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 19 листопада 2009 року позов задоволено.

Стягнено солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором в сумі 23 688,70 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 7 вересня 2015 року заочне рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 19 листопада 2009 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Стягнено солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором в сумі 15 723,68 грн.

Стягнено з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором у сумі 7 965,05 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати заочне рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 19 листопада 2009 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 7 вересня 2015 року, фактично мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості з поручителя, і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Доводів щодо незаконності судових рішень у іншій частині касаційна скарга не містить.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 18 квітня 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_4 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_4 отримала кредит в сумі 15 000 грн зі сплатою 30% річних з кінцевим терміном повернення 17 жовтня 2009 року.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором того ж дня між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_5 укладений договір поруки, за умовами якого ОСОБА_5 взяла на себе зобов'язання відповідати перед банком за виконання ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором.

У порушення умов кредитного договору, ОСОБА_4 зобов'язання не виконувала, у зв'язку з чим виникла заборгованість в сумі 23 688,70 грн, яка складається з: 3 018,96 грн - заборгованості за кредитом, 7 510,06 грн - простроченої заборгованості за кредитом, 988,92 грн - заборгованості за процентами, 264 грн - заборгованості за простроченою комісійною винагородою, 396 грн - заборгованості за нарахованою комісійною винагородою та 10 423,06 грн - пені.

Відповідно до п. 5.1 договору поруки, порука припиняється із припиненням зобов'язання, що забезпечено нею. Також порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов'язання за кредитним договором не заявив вимоги до поручителя.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції встановив, що боржник належним чином не виконувала зобов'язання за кредитним договором, і дійшов висновку про наявність правових підстав для достроково солідарного стягнення з боржника і поручителя заборгованості за цим договором.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

З такими висновками суду апеляційної інстанції погоджується і колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Задовольняючи частково позов, суд апеляційної інстанції виходив з того, що банк має право на стягнення з поручителя заборгованості за періодичними щомісячними платежами, визначеними кредитним договором, у межах шестимісячного строку від дня звернення до суду з позовом, а також за двома платежами, що стягуються достроково.

Проте з такими висновками апеляційної інстанції повністю погодитись не можна.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Пред'явленням вимоги до поручителя є пред'явлення до нього позову.

Згідно зі ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Така умова про дострокове повернення кредитних коштів міститься у п. 3.4 кредитного договору.

Задовольняючи частково позов, суд апеляційної інстанції, встановивши, що банк скористався своїм правом на дострокове повернення кредиту, дійшов правильного висновку про зміну строку основного зобов'язання за цим кредитом.

Вирішуючи справу, суд апеляційної інстанції застосував ч. 4 ст. 559 ЦК України, посилаючись на правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові 6-53 цс 14.

У постанові, на яку посилається апеляційний суд, переглядалось судове рішення з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме ч. 4 ст. 559 ЦК України у поєднанні з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, і зроблено відповідний висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням, якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами.

Дійшовши висновку про стягнення з поручителя заборгованості, що виникла з березня 2009 року, апеляційний суд не врахував графік зниження розміру заборгованості, за яким чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 15 числа кожного місяця, тому з часу несплати кожного з платежів починається обраховування встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя.

Зокрема, у березні 2009 року щомісячний платіж боржник мав сплатити до 13 числа.

Не перевіривши належним чином початок перебігу шестимісячного строку для пред'явлення до поручителя вимоги зі сплати кожного з періодичних платежів, апеляційний суд дійшов передчасного висновку про стягнення шести прострочених періодичних платежів і застосування відповідних штрафних санкцій.

Крім того, переглядаючи рішення суду першої інстанції за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5, апеляційний суд ухвалив рішення за апеляційною скаргою позивача.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що апеляційний суд, у порушення вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України, невірно встановив початок перебігу шестимісячного строку пред'явлення вимоги до поручителя за кожним із періодичних платежів та ухвалив рішення з такими порушеннями норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ураховуючи викладене, рішення суду апеляційної інстанції у частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості з поручителя на підставі ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи у цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, подану її представником ОСОБА_6, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 7 вересня 2015 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором зі ОСОБА_5 скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У іншій частині рішення апеляційного суду Полтавської області від 7 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О.Кузнєцов
Судді: Т.Л.Ізмайлова С.О.Карпенко Г.І.Мостова М.І.Наумчук