АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Соколової В.В.

при секретарі - Меженко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» на рішення Дніпровського районного суд м. Києва від 06 вересня 2013 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на земельну ділянку, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дніпровського районного суд м. Києва від 06 вересня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на земельну ділянку задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку площею 0,0556 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться у АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 3 441 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Хрещатик» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення Дніпровського районного суд м. Києва від 06 вересня 2013 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду 1-ї інстанції є незаконним, ухвалене з порушенням норм матеріального права. Зазначає, що право власності на спірну земельну ділянку у відповідача виникло на підставі договору дарування від 12.10.2005 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, на підставі якого останньому було видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0556 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться у АДРЕСА_1. Отже, між позивачем та відповідачем виникли договірні відносини зобов'язально-правового характеру, які передбачають відповідні способи захисту порушеного права, як-то: розірвання договору, визнання недійсним правочину, застосування наслідків недійсності правочину, тощо. У зв'язку з чим, наявність чинного та невизнаного недійсним договору дарування земельної ділянки від 12.10.2005 року, виключає можливість задоволення позову про визнання права власності на земельну ділянку, оскільки в даному випадку захист прав особи, яка вважає себе власником земельної ділянки, можливий лише шляхом подання віндикаційного позову. Також, зазначає, що судом 1-ї інстанції безпідставно застосовано до спірних правовідносин положення ст.120 ЗК України та ст.377 ЦК України, оскільки згідно вимог вказаних норм матеріального права, перехід права власності на земельну ділянку відбувається лише при переході права власності на будинок на підставі правочинів або в порядку спадкування. З матеріалів справи чітко вбачається, що ОСОБА_3 набув право власності на будинок первісно у 2007 році шляхом реєстрації права власності на самочинне будівництво. Отже, переходу права власності на будинок на підставі правочину не відбулося, а тому і правових підстав для переходу права власності на земельну ділянку, немає.

В судовому засіданні представник Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик»ОСОБА_5 повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив рішення суду 1-ї інстанції скасувати.

Представник ОСОБА_3 ОСОБА_7 проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду 1-ї інстанції залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з»явився, про день та час слухання справи судом повідомлявся у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомив, а тому, колегія суддів вважає можливим розгляд справи у його відсутність.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12 жовтня 2005 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір дарування земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сибігою С.Е., реєстровий номер №7785. Відповідно до умов даного договору ОСОБА_3 подарував, а ОСОБА_4 прийняв у дар земельну ділянку площею 0,0556 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться у АДРЕСА_1.

На підставі даного договору дарування, 30 грудня 2005 року Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) ОСОБА_4 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0556 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться у АДРЕСА_1 (серія НОМЕР_2).

З матеріалів справи також вбачається, що 25 червня 2007 року Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право приватної власності на садовий будинок НОМЕР_3 у АДРЕСА_1.

Судом також встановлено, що 03.08.2007 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Хрещатик» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №328-пп, відповідно до умов якого ОСОБА_4 отримав кредит в сумі 483 160 грн. з кінцевим терміном погашення не пізніше 02.08.2012 року.

Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №328-пп від 03.08.2007 року, 31 серпня 2007 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Хрещатик» та ОСОБА_4 було укладено іпотечний договір №947/328-пп, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чаренцевим ВікторомВікторовичем, реєстраційний номер №4465. Відповідно до умов даного договору, ОСОБА_4 передав Публічному акціонерному товариству «Комерційний банк «Хрещатик» і іпотеку земельну ділянку площею 0,0556 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться у АДРЕСА_1.

Цього ж дня, 31 серпня 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чаренцевим Віктором Вікторовичем в Реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та в Реєстрі іпотек було зареєстровано заборону на відчуження земельної ділянки площею 0,0556 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться у АДРЕСА_1.

Рішенням Дніпровського районного суд м. Києва від16 грудня 2010 року позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на нерухоме майно задоволено.

Звернуто стягнення на нерухоме майно - земельну ділянку площею 0,0556 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться у АДРЕСА_1, яка є предметом іпотеки за іпотечним договором №947/328-пп від 31 серпня 2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ЧаренцевимВіктором Вікторовичем, для задоволення вимог Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по кредитному договору в розмірі 585 888,64 грн.

В подальшому, 24 травня 2013 року ОСОБА_3 звернувся до Дніпровського районного суд м. Києва з позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності на земельну ділянку площею 0,0556 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться у АДРЕСА_1.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 та, визнаючи за ним право власності на земельну ділянку площею 0,0556 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться у АДРЕСА_1, суд 1-ї інстанції керувався ст.120 ЗК України та ст.377 ЦК України та виходив з того, що ОСОБА_3 є власником садового будинку НОМЕР_3 у АДРЕСА_1, який розташований на спірній земельній ділянці, а тому позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими доказами.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів в погодитись не може, виходячи з наступного.

Так, статтею 120 ЗК України (в редакції, чинній станом на 25 червня 2007 року, тобто на час отримання позивачем свідоцтва про право приватної власності на садовий будинок) встановлено, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

У разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

Аналогічні за змістом положення містить і ст.377 ЦК України (в редакції, чинній станом на 25 червня 2007 року, тобто на час отримання позивачем свідоцтва про право приватної власності на садовий будинок).

Отже, з системного аналізу вказаних норм права вбачається, що обов'язковою умовою для переходу права власності на земельну ділянку або її частину є укладення між сторонами договору про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди (договір купівлі-продажу, договір довічного утримання або інші цивільно-правові угоди).

З наявної в матеріалах справи довідки Садового товариства «Локомотив» №43 від 25.08.2006 року чітко вбачається, що ОСОБА_3 є власником садового будинку НОМЕР_3 у АДРЕСА_1, побудованого господарчим способом у 1990 році. Дана довідка видана позивачу для пред»явлення до БТІ.

У зв'язку з чим, 29 вересня 2006 року Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна ОСОБА_3 було виготовлено технічних паспорт на садовий будинок НОМЕР_3 у АДРЕСА_1, а 25 червня 2007 року Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) - видано свідоцтво про право приватної власності на даний садовий будинок.

Отже, з урахуванням встановлених обставин справи, можна зробити висновок, що ОСОБА_3 набув право власності на садовий будинок НОМЕР_3 у АДРЕСА_1 шляхом первинної реєстрації права власності, тобто, коли об'єкт нерухомості вперше записується в реєстрову книгу і йому присвоюється черговий реєстровий номер у цій книзі.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що, відповідно до вимог ст.120 ЗК України та ст.377 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення у позивача права власності на садовий будинок) свідоцтво від 25 червня 2007 року про право приватної власності ОСОБА_3 на садовий будинок НОМЕР_3 у АДРЕСА_1 не є правовою підставою для переходу до позивача права власності на земельну ділянку, на якій даний будинок розташований. Власником вказаної земельної ділянки, відповідно до договору дарування від 12 жовтня 2005 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є ОСОБА_4. Вказаний договір дарування є чинним. Будучи законним власником вказаної земельної ділянки, ОСОБА_4 31.08.2007 року за іпотечним договором передав її в іпотеку ВАТ Комерційний банк « Хрещатик». Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 16 грудня 2010 року, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 перед ПАТ « Комерційний Банк « Хрещатик» за кредитним договором, було звернуто стягнення на дану земельну ділянку, а тому оскаржуване рішення стосується прав та інтересів ПАТ « Комерційний Банк « Хрещатик», яке не було залучено до участі у даній справі.

Проте, при вирішенні даного спору та встановлення характеру правовідносин між сторонами, суд 1-ї інстанції не взяв до уваги вказаних вище обставин, не перевірив їх доказами та прийшов до помилкового висновку про задоволення позову ОСОБА_3 про визнання за ним права власності на спірну земельну ділянку.

Оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, рішення Дніпровського районного суд м. Києва від 06 вересня 2013 року постановлене з порушенням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на земельну ділянку площею 0,0556 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться у АДРЕСА_1.

Керуючись ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України, ст.ст. 303, 307, 309, 313, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суд м. Києва від 06 вересня 2013 року скасувати та ухвалити рішення нове рішення наступного змісту.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на земельну ділянку відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів

Головуючий: Судді: