Справа № 405/5437/16-ц
Провадження №2/405/991/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2016 року Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючого судді - Іванової Л.А.

при секретарі - Шумейко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кропивницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, зазначивши в обґрунтування позовних вимог, що вона (позивач) є власником 26/50 частини житлового будинку АДРЕСА_1, який належить їй на праві приватної власності, на підставі договору купівлі-продажу № 4-263 від 10.04.1991 року та договору дарування частини житлового будинку серії АВВ № 517295 від 24.09.1999 року. Згідно довідки про склад сім'ї № 108, виданої 16.06.2016 року квартальним комітетом № 10 Подільського району м. Кіровограда, в житловому будинку, що знаходиться за вказаною вище адресою зареєстровані та проживають, окрім неї (позивача), ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5. За цією ж адресою зареєстрований, але з 2011 року і по теперішній час не проживає відповідач ОСОБА_2. Позивач також зазначила, що у зв'язку з тим, що відповідач більше чотирьох років не проживає та будь-яких власних речей за вказаною адресою не зберігає, за надані комунальні послуги кошти не сплачує, вона (позивач) вимушена звернутися до суду із заявою про визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, оскільки реєстрація відповідача за вказаною адресою обмежує її (позивача) право на вільне володіння, користування та розпорядження майном.

З огляду на зазначене та з посиланням на ст. ст. 316, 321, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 72, 150 ЖК України, позивач просить визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1

Під час судового розгляду справи позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених у позові, просила позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, повідомлений про час та місце судового розгляду справи в порядку ч. 6 ст. 74 ЦПК України, окрім того, засобами телефонного зв'язку (номер мобільного телефону НОМЕР_1) повідомив, що позовні вимоги про визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням визнає, просить слухати справу у його відсутність.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з'ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст.10 та ст.11 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, ґрунтуються на вимогах закону, на підставі чого підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2, який було розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №119 та Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції у Кіровоградській області 18 грудня 2012 року видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 Також судом встановлено, що позивач ОСОБА_1, зареєструвавши шлюб з відповідачем ОСОБА_2, змінила дошлюбне прізвище «ОСОБА_1», що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 виданим повторно 17 червня 2016 року Ленінським районним у м. Кіровограді відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, на теперішнє прізвище «ОСОБА_1».

Крім того, судом також встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу № 4-263 від 10.04.1991 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Кіровоградської державної нотаріальної контори Волошиною Л.І., належить 17/50 частини будинку з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 та на підставі договору дарування частини житлового будинку серії АВВ № 517295 від 24.09.1999 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Кіровоградської державної нотаріальної контори Водяницькою А.В., належить 9/50 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1

Крім того, відповідно до довідки, виданої квартальним комітетом № 10 Ленінського району м. Кіровограда від 16 червня 2016 року № 1085, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 (АДРЕСА_1) разом з сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, невісткою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, та донькою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, за вказаною вище адресою зареєстрований з 02.08.1991 року, але не проживає.

Окрім того, судом встановлено та підтверджується домовою книгою для прописки громадян, які проживають в АДРЕСА_1, що ОСОБА_2 дійсно зареєстрований на вказаною адресою.

Також встановлено, що відповідач ОСОБА_2, який є колишнім чоловіком позивача, не проживає в АДРЕСА_1, який він залишив добровільно, при відсутності перешкоджання йому у цьому з боку позивача, крім того, в квартирі відсутні його особисті речі, кошти на утримання житла відповідач ОСОБА_2 не надає, не несе витрат на оплату комунальних послуг.

Викладені обставини підтверджені в судовому засіданні, поясненнями позивача ОСОБА_1, а також матеріалами справи, і, зокрема, договором купівлі-продажу № 4-263 від 10.04.1991 року, посвідченим державним нотаріусом Першої Кіровоградської державної нотаріальної контори Волошиною Л.І., який підтверджує право приватної власності ОСОБА_1 на 17/50 частини будинку з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 договором дарування частини житлового будинку серії АВВ № 517295 від 24.09.1999 року, посвідченим державним нотаріусом Першої Кіровоградської державної нотаріальної контори Водяницькою А.В., який підтверджує право приватної власності ОСОБА_1 на 9/50 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в м. Кіровограді по АДРЕСА_1 довідкою квартального комітету № 10 Ленінського району м. Кіровограда від 16 червня 2016 року № 1085, актом від 16 червня 2016 року, складеним за участю ОСОБА_9, проживає за адресою АДРЕСА_2, ОСОБА_10, проживає за адресою АДРЕСА_3, ОСОБА_11, проживає АДРЕСА_4, підписи яких посвідчено головою квартального комітету № 10 Ленінського району ОСОБА_12 та заввідділом діловодства, організації правової та кадрової роботи виконавчого комітету Ленінської районної ради м. Кіровограда, і якими підтверджено, що за адресою: АДРЕСА_1 (АДРЕСА_1) ОСОБА_2 зареєстрований, однак, починаючи з 1 жовтня 2011 року, - не проживає.

Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Члени сім'ї власника житла набувають речових прав, а саме сервітутних (особистий сервітут) на право користування житлом, належним власнику, сутність яких полягає в тому, що суб'єкт даного права має змогу користуватися чужою річчю.

Відповідно до ст.395 ЦК України, речовими правами на чуже майно, серед іншого, визнається право користування (сервітут).

Крім того, ч. 1 ст. 405 ЦК України встановлено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 ЖК України. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням, за умови збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна.

Більш того, у разі втрати особою статусу члена сім'ї, сервітут не припиняється, однак за відсутності згоди про безоплатне користування житлом колишній член сім'ї повинен вносити плату за користування житлом і за комунальні послуги, що відповідає положенням ч. 4 ст. 156 та ст. 162 ЖК України.

При цьому, суд також відзначає, що наявність у члена сім'ї власника житла іншої можливості задоволення своїх потреб у житлі не може бути підставою для припинення права члена сім'ї на користування цим житлом, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 405 ЦК України.

Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини суд відзначає, що правовідносини між сторонами мають бути врегульовані відповідно до положень ч.2 ст. 405 ЦК України, згідно з якою член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю сторін між ним і власником житла або законом.

Оскільки під час судового розгляду встановлено, що відповідач ОСОБА_2, без поважних на те причин не проживає в АДРЕСА_1 з 2011 року, тобто понад один рік, та не використовує житло за цільовим призначенням - для проживання, за відсутності перешкоджання у проживанні зі сторони позивача, і даний факт не спростовано в порядку ст.ст.10,60 ЦПК України, приймаючи до уваги, що між сторонами не було встановлено іншого порядку втрати права на користування житлом, ніж той, який встановлений Законом, більш того, з наданих позивачем та досліджених судом доказів встановлено, що відповідач добровільно залишив житло, забрав свої особисті речі та речі повсякденного використання, суд приходить до висновку про те, що існують передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_1 про визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування відповідним житловим приміщенням, а саме: будинком АДРЕСА_1, при цьому судом при вирішенні справи враховується також правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 16.01.2012 р. у справі №6-57цс11, відповідно до якого у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

З урахуванням викладеного вище, необхідним є визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.

Крім того, згідно з ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть, тобто, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації.

На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст. 41, 47 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 321, 391, 405 ЦК України, ст.150 ЖК України, керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 59, 60, 88, 213-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,- задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком АДРЕСА_1

Судові витрати, які складаються із судового збору залишити по фактично понесеним позивачем.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області через Ленінський районний суд м. Кіровограда шляхом подачі протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ленінського

районного суду м. Кіровограда Л.А. Іванова