У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Наумчука М.І., Кадєтової О.В., Карпенко С.О., Мостової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Львівської області від 20 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування вимог ОСОБА_6 посилався на те, що вироком Залізничного районного суду м. Львова від 15 лютого 2011 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 191, ч. 1 ст. 212, ч. 2 ст. 364 КК України, та стягнуто з нього на користь ОСОБА_6 52 000 грн заподіяних збитків.

Однак ОСОБА_7 частково сплатив вказану суму, у зв'язку з чим ОСОБА_6 просив стягнути з відповідача 24 947 грн 83 коп. матеріальної шкоди, 5 000 грн у відшкодування моральної шкоди та 350 грн витрат на правову допомогу.

Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_6 просив суд стягнути з ОСОБА_7 93 179 грн 48 коп. матеріальної шкоди, яка складається із: 3 % - 2 899 грн 48 коп.; збитки, завдані інфляцією, у розмірі 90 280 грн, а також 5 000 грн у відшкодування моральної шкоди та 350 грн витрат на правову допомогу.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 21 листопада 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 20 лютого 2015 року рішення Галицького районного суду Львівської області від 21 листопада 2014 року в частині відмови в задоволенні позову про стягнення 93 179 грн 48 коп. та стягнення 350 грн судових витрат скасовано та ухвалено нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 93 179 грн 48 коп. матеріальної шкоди та 350 грн судових витрат. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 922 грн 05 коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 порушує питання про скасування рішення суду апеляційної інстанції в частині стягнення з нього матеріальної шкоди із залишення у силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що вироком Залізничного районного суду м. Львова від 15 лютого 2011 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 191, ч. 1 ст. 212, ч. 2 ст. 364 КК України, та стягнуто з нього на користь ОСОБА_6 52 000 грн заподіяних збитків.

23 березня 2011 року на виконання вказаного вироку суду видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 52 000 грн.

Згідно із листом Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції від 15 травня 2014 року № В-10/6941 ОСОБА_7 частково сплачував суму боргу, у зв'язку з чим станом на 15 травня 2014 року в нього залишився борг у сумі 12 000 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що положення ст. 625 ЦК України, на яку посилався позивач як на підставу для задоволення позову, регулює правовідносини між боржником та кредитором щодо невиконання договірних зобов'язань, а не правовідносини стосовно відшкодування шкоди, заподіяної злочином, та оскільки спір виник у зв'язку з невиконанням вироку суду, а не з договірних правовідносин, вважав, що відсутні підстави для застосування вказаної норми.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги частково, суд апеляційної інстанції виходив з того, що вироком суду стягнута сума збитків в указаному розмірі внаслідок невиконання відповідачем договірних зобов'язань (несплата за поставку шторних тканин), тому вважав, що між сторонами наявні договірні зобов'язання і ст. 625 ЦК України підлягає застосуванню до таких правовідносин.

Проте повністю з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

При цьому, враховуючи норми ст. ст. 27, 31 ЦПК України, позивач самостійно визначає предмет й підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись з позовом, позивач обґрунтовував свої вимоги невиконанням відповідачем вироку суду про стягнення на його користь завданої відповідачем шкоди.

Задовольняючи позовні вимоги з тих підстав, що між сторонами наявні договірні зобов'язання, які виникли внаслідок завдання шкоди у зв'язку з невиконанням відповідачем договірних зобов'язань (несплата за поставку шторних тканин), суд апеляційної інстанції, неправильно застосувавши норми процесуального права, дійшов помилкового висновку щодо підстав заявленого позову та меж заявлених вимог, висновку суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин не спростував та не врахував правовий висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14.

Разом з цим суд апеляційної інстанції, приймаючи за основу наданий позивачем розрахунок 3 % річних та інфляційних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, на порушення ст. ст. 303, 304, 316 ЦПК України у своєму рішенні не вказав, чи відповідає такий розрахунок загальним нормам, чи правильно розраховані у ньому відсотки та інфляційні, за який період вони повинні бути розраховані, з урахування того, що відповідач періодично здійснював погашення заборгованості, тому, відповідно, не визначив, чи правильним є розмір коштів, заявлених до стягнення.

За таких обставин рішення суду апеляційної інстанції в частині позову про стягнення 93 179 грн 48 коп. та стягнення 350 грн судових витрат підлягає скасуванню з передачею справи на новий апеляційний розгляд з підстав, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 338 ЦПК України.

В іншій частині правильність рішення апеляційного суду не перевіряється, оскільки сторонами не оскаржувалося.

Керуючись ч. 1 ст. 88, ч. 3 ст. 335, ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 20 лютого 2015 року в частині позову про стягнення 93 179 грн 48 коп. та стягнення 350 грн судових витрат скасувати, справу направити на новий розгляд до цього ж суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов М.І. Наумчук О.В. Кадєтова С.О. Карпенко Г.І. Мостова