Апеляційний суд Житомирської області

Справа №274/4455/15-ц Головуючий у 1-й інст. Потапова Т. М.
Категорія 54 Доповідач Григорусь Н. Й.

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді Григорусь Н.Й.
суддів: Косигіної Л.М., Худякова А.М.
секретаря судового засідання Гайдамащук Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, грошової доплати за підтримку постійної бойової готовності та відшкодування моральної шкоди
за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 17 лютого 2016 року
встановила:
У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернулась з позовом, в якому після уточнення позовних вимог, остаточно просила поновити її на посаді завідувача бібліотекою клубу військової частини НОМЕР_1 , стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, виплатити грошову компенсацію у зв`язку з незаконним позбавленням її 50% доплати за підтримку постійної бойової готовності військ за серпень 2015 року та стягнути моральну шкоду в сумі 10 000 грн.
Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 17 лютого 2016 року позовні вимоги задоволено частково. Поновлено ОСОБА_1 на посаді завідувача бібліотекою клубу військової частини НОМЕР_1 . Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29.08.2015 року по 17.02.2016 року в сумі 611 грн (сума зазначена без відрахування податків та обов`язкових платежів). В решті позовних вимог відмовлено за безпідставністю. Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 в дохід держави судовий збір в сумі 1 102,40 грн. Рішення в частині поновлення на роботі та стягненні заробітної плати за час вимушеного прогулу допущено до негайного виконання.
Не погоджуючись із вказаним рішенням представник відповідача подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити нове - про відмову у задоволенні даних вимог.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню із наступних підстав.
Пунктом 19 постанови Пленум Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.
При перевірці законності проведення звільнення працівників з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, суд зобов`язаний перевірити чи мали місце зміни в організації виробництва і праці в товаристві (господарстві). При цьому під скороченням штатів слід розуміти зменшення кількості посад, передбачених штатним розкладом.
За правилами п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо працівника неможливо перевести за його згодою, на іншу роботу.
За змістом ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.
При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.
Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з військовою частиною НОМЕР_1 з 01 квітня 2014 року, працюючи на посаді завідувача бібліотекою клубу (а.с. 7-10).
Наказом № 162 від 02.06.2015 року по військовій частині НОМЕР_1 смт. Гуйва на підставі вимог спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штату збройних сил України від 26.05.2015 року № Д-322/1/17дск «Про проведення організаційних заходів у Збройних Силах України у 2015 році», директиви командувача оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 27.05.2015 року № Д-42дск «Про проведення додаткових організаційних заходів у військах оперативного командування «Північ» позивача було попереджено про можливе звільнення у зв`язку із скороченням штатів, зарахування в розпорядження відповідних командирів та начальників та призначення на посади до іншої військової частини оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України в серпні 2015 року у разі скорочення посад, які вони займають (а.с. 20).
Згідно довідки № 3284 від 21.11.2015 року т.в.о. начальника військової частини зазначено, що директива про проведення організаційних (організаційно-штатних) заходів - це обов`язковий до керівництва і здійснення акт вищого військового командування, який визначає порядок реалізації рішень Верховної Ради України, Президента, Кабміну, Міністерства Оборони та начальника Генерального штабу ЗС України шляхом проведення організаційних(організаційно-штатних) заходів. До організаційних (організаційно-штатних) заходів відносяться заходи щодо формування (створення), розформування (ліквідації), переведення на інший штат, передислокація, переміщення, внесення змін до штату, переведення на інший штатний розпис, перейменування тощо (а.с. 38).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 229 від 12.08.2015 року про введення в дію штату військової частини та переформування окремого полку радіоелектронної боротьби в окремий батальйон введено в дію штат № 18/047 окремого батальйону радіоелектронної боротьби військової частини НОМЕР_1 з 12.08.2015 року, вирішено переформування окремого полку радіоелектронної боротьби у окремий батальйон провести до 31.08.2015 року (а.с. 36-37).
Згідно наказу № 171 від 28.08.2015 року по військовій частині НОМЕР_1 (по строковій частині) ОСОБА_1 звільнена з посади завідувача бібліотекою клубу у зв`язку з реорганізацією військової частини, відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 4).
В матеріалах справи наявні копії книг штатно-посадового обліку особового складу військової частини НОМЕР_1 за період з 06.04.2015 року по 28.08.2015 року та штатно-посадового обліку особового складу з 28.08.2015 року (а.с. 39-51, 52-64).
Як вбачається із штатно-посадового обліку військової частини за квітень-серпень 2015 року (до реорганізації) в ньому було передбачено дві посади працівників клубу: начальник клубу та завідувач бібліотекою (а.с. 50, зворот). У новому штатному розкладі передбачено три посади працівників клубу: начальник клубу, водій-кіномеханік та завідувач бібліотекою (а.с. 63, зворот). Тобто, скорочення штату не відбулося, посада завідувача бібліотекою клубу збережена у новому штатному розкладі військової частини.
Окрім того, за змістом ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України обов`язком роботодавця є запропонувати працівнику іншу роботу на цьому ж підприємстві, перевестись на іншу роботу, і, в свою чергу, лише правом останнього є прийняття таких пропозицій.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, разом із попередженням про наступне звільнення позивачці не було запропоновано іншої роботи, що є порушенням ст. 49-2 КЗпП України.
Зазначені порушення трудового законодавства керівництвом військової частини НОМЕР_1 були також встановлені перевіркою Житомирського зонального відділу військової служби, зокрема зазначено, що командиром військової частини не було запропоновано ОСОБА_1 посаду завідуючої бібліотекою клубу у окремому батальйоні, яка передбачена штатом та могла бути зайнята цивільним працівником, що мало наслідком безпідставне її звільнення (а.с. 15-16).
За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи відповідача про те, що відбулася ліквідація військової частини НОМЕР_1 , а не її реорганізація та те, що ним дотримано вимоги Кодексу законів про працю України при звільненні позивача є безпідставними.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що звільнення позивача є незаконним, оскільки матеріали справи свідчать про недотримання відповідачем вимог ст. 49-2 КЗпП України. Вказані обставини не спростовані відповідачем належними та допустимими доказами. А відтак, ОСОБА_1 підлягає поновленню на посаді завідувача бібліотекою клубу військової частини НОМЕР_1 смт. Гуйва.
Статтею 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення працівника на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік.
Відповідно до п. 32 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасової непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час.
З урахуванням вищевказаних положень закону, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача заробітної плати за час вимушеного прогулу, а саме з 29.08.2015 року по день ухвалення судового рішення, тобто до 17.02.2016 року та стягнув її в сумі 611,00 грн.
Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються матеріалами справи та є наслідком помилкового тлумачення закону.
Рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.
Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення грошової доплати за підтримку постійної бойової готовності та відшкодування моральної шкоди ніким не оскаржується, тому не є предметом апеляційного розгляду (п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку»).
Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів
у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 відхилити.
Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 17 лютого 2016 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.
Головуючий: Судді: