АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2781/16 Справа № 178/1047/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Бараннік О.П.
Категорія
07 квітня 2016 року

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2016 рік квітень 07 дня Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - Бараннік О.П.,

суддів - Посунся Н.Є., Лисичної Н.М.,

при секретарі - Назаренко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АвтоФінанс» на заочне рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АвтоФінанс» про визнання договору недійсним та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АвтоФінанс» про захист прав споживача, визнання договору недійсним та стягнення коштів, посилаючись на те, що 14.03.2014 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АвтоФінанс» /далі по тексту ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс»/ укладено договір № 009659 фінансового лізингу з додатками, згідно пункту 1.3 якого лізингодавець (відповідач) взяв на себе зобовязання придбати предмет лізингу (трактор Бєларусь-892, зазначений у пункту 1.1 договору та специфікації, що є додатком № 3 до договору) у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу (позивачеві) на строк та умовах, передбачених договором.

За пунктом 1.5 укладеного договору предмет лізингу є власністю лізингодавця, який придбає його на своє імя за договором купівлі-продажу у продавця автомобіля, а він, позивач, у відповідності до статті 9 договору, має право викупу предмету лізингу за окремим договором купівлі-продажу за умови сплати його повної вартості, а також інших заборгованостей, штрафних санкцій та збитків.

Водночас, згідно пункту 1.7 договору, предмет лізингу передається лізингоодержувачу у строк не більше 90 робочих днів з моменту сплати ним на рахунок лізингодавця авансового платежу (50% від вартості предмета лізингу), комісії за організацію та оформлення договору у розмірі 10% від вартості предмета лізингу та комісії за передачу предмета лізингу (3% від вартості предмета лізингу).

Позивач вважає, що укладений між ним та ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс» не відповідає законодавству про фінансовий лізинг, нормам ЦК України та до нього включено положення, які порушують права споживача, що полягає у наступному.

Всупереч вимогам Закону України «Про фінансовий лізинг» та норм ЦК України, у договорі і у специфікації відсутня обовязкова для договору фінансового лізингу істотна умова щодо його предмету у обсягах, визначених законом. Так, згідно ч.2 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» до істотних умов лізингу відноситься умова про предмет лізингу, який згідно ч.1 ст. 3 Закону та ч.1 ст. 807 ЦК України визначається як неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками та віднесена, відповідно до законодавства до основних фондів. Згідно ч.1 ст. 184 ЦК України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що відрізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками є незамінними.

Натомість, у специфікації, що є додатком до договору, предметом лізингу визначено : марка МТЗ, модель 892, у кількості 1 вартістю 194 000 гривень. Таке визначення предмету лізингу не відповідає поняттю індивідуально визначеної речі (рік випуску, колір, обєм двигуна, індивідуальні технічні характеристики, індивідуальна комплектація тощо), не містить вимог щодо якості предмету лізингу відповідно до ДСТУ, класифікаторів, технічних умов тощо).

Як вбачається з наведеного, у спірному договорі відсутня обовязкова умова щодо індивідуальної визначеності предмета лізингу, прямо передбачена законодавством про фінансовий лізинг, що є порушенням ст. 203 ЦК України.

Також, у порушення вимог цієї норми до договору включено під виглядом лізингових платежів обовязкових до сплати лізингоодержувачем проплати, які не є лізинговими. «Комісія за організацію» та «аванс ціни предмета лізингу» не передбачені ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг, а відтак включені до договору безпідставно.

За умовами договору, для отримання трактора у лізинг позивач повинен сплатити протягом року на користь відповідача не менше половини його вартості, а після отримання трактора у лізинг, відшкодувати другу половину вартості трактора періодичними платежами протягом 60 місяців, тобто пяти років. При цьому, власником трактора за договором купівлі-продажу з продавцем до укладення договору купівлі-продажу з лізингоодержувачем є ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс».

Зконодавством про фінансовий лізинг не передбачено авансової плати, яку має здійснити лізингоодержувач на користь лізингодавця за придбання предмету лізингу у свою власність. Згідно визначеного законом поняття фінансового лізингу, предмет лізингу придбається шляхом укладання договору купівлі-продажу або поставки між постачальником (продавцем) та лізингодавцем у його власність, а зобовязання зі сплати лізингових платежів виникають у лізингоодержувача тільки після передання йому предмету лізингу у користування і це прямо встановлено законом, шляхом визначення лізингових платежів як плати за користування предметом лізингу. Таким чином, договірне зобовязання про сплату лізингоодержувачем авансу ціни предмета лізингу до отримання його у користування не відповідає вимогам ст.ст. 1, 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» та ст.ст. 203, 806 ЦК України.

Крім того, фінансовий лізинг є фінансовою послугою, зміст якої визначено у законі та полягає у наданні у користування предмету лізингу за плату, хоча фактично за своєю суттю є договором приєднання за визначенням ч.1 ст. 634 ЦК України, оскільки його умови встановлені відповідачем у формулярі (стандартній формі), і договір міг бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Таким чином, визначання умов договору приєднання за законом віднесено до питань внутрішньої діяльності відповідача, дії щодо «організації та оформлення» такого договору не можуть вважатися послугою в розумінні ч. 1 ст. 901 ЦК України та п. 17 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», а отже, відповідач не може безпосередньо включати витрати на них в ціну договору та зобовязовувати споживача їх оплатити. За змістом п. 6 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, зокрема, про ціну продукції. В включення відповідачем у ціну продукції платежів, які за законом не можуть бути покладені на споживача, суперечать цим положенням Закону України «Про захист право споживачів».

Пунктом 10.1 договору передбачено, що у випадку його розірвання лізингоодержувачем до сплати останнім на рахунок лізингодавця авансового платежу, лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання договору у сумі 30 % від сплаченої суми авансових платежів. В такому випадку комісія за організацію даного договору лізингоодержувачу не повертається. Згідно пункту 10.12 договору при його розірванні після сплати авансового платежу, сплачені кошти не повертаються, що не відповідає вимогам законодавства про захист прав споживачів та про фінансовий лізинг в частині права лізингоодержувача на розірвання договору на підставі відповідальності за таку дію.

Посилаючись на зазначені обставини, а також на те, що укладений між ним та ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс» договір не відповідає і вимогам ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», згідно якої договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити, зокрема, порядок зміни і припинення дії договору, права та обовязків сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору, а натомість право лізингоодержувача на розірвання договору у його тексті взагалі відсутнє з покладанням на чисельних штрафних санкцій і відповідальності, перелічених у п.п. 10.1 10.13, позивач вимушений був звернутись з даним позовом до суду, в якому просив визнати недійсним договір № 009659 фінансового лізингу від 14.03.2014 року, укладений між ним та ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс», стягнувши з ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс» на його користь сплачені ним кошти у розмірі 97 679 гривень.

Заочним рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2015 року, укладений між сторонами договір фінансового лізингу № 009659. розірвано і з ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс» на користь позивача ОСОБА_2 стягнуто 97 679 гривень.

В апеляційній скарзі ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс», посилаючись на незаконність та необґрунтованість заочного рішення суду, допущені порушення норм матеріального та процесуального права, та невідповідність висновків суду обставинам, що мають значення для справи, просило його скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс».

Перевіривши законність та обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області вважає, що апеляційна скарга ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс» підлягає відхиленню, а заочне рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, перевірив доводи сторін та давши їм належну правову оцінку обґрунтовано, згідно матеріального і процесуального закону, постановив рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2.

Доводи ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс» щодо незаконності та необґрунтованості рішення суду першої інстанції не можуть бути підставою для скасування заочного рішення суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 14 березня 2014 року між ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс» і позивачем ОСОБА_2 укладено договір фінансового лізингу № 009659, предметом якого є с/г техніка «Бєларусь-892», який товариство зобовязалось передати позивачеві у користування в строк та на умовах, визначених вказаним договором.

Відповідно до частини 1 статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за певну плату (лізингові платежі).

За частиною 1 статті 3 Закону України «Про фінансовий лізинг» та частиною 1 статті 807 ЦК України предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.

За договором фінансового лізингу, згідно частини 2 статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингодавець зобовязується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачуі на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

За умовами пунктів 1.7, 4.1 та 8.2.1, укладеного між сторонами договору фінансового лізингу, перший лізинговий платіж складається із комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, авансу ціни предмета лізингу та комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу, за умови виконання яких, лізингодавець передає лізингоодержувачу предмет лізингу не пізніше 120 днів з моменту вказаних платежів.

У відповідності до квитанцій № 20-13699 від 14 березня 2014 року та № 20-13697 від 14 березня 2014 року позивач на рахунок ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс» сплатив 97 000 гривень, з яких 19 400 гривень це комісія за організацію оформлення договору, а 77 600 гривень авансовий внесок.

Частиною 1 статті 634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Таким чином, визначення умов договору приєднання за законом віднесено до питань внутрішньої діяльності відповідача, з чого слідує, що «комісія за організацію» не може бути послугою в розумінні п. 17 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» та не відповідає частині 2 статті 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», якою визначено, що лізингові платежі можуть включати : а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу ; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо повязані з виконанням договору лізингу.

Крім того, оскільки за умовами укладеного між сторонами 14 березня 2014 року договору № 009659 фінансового лізингу та доданої до нього специфікації (додаток № 3 до договору) предметом лізингу вказана сільськогосподарська техніка, а саме : Бєларусь 892 у кількості 1 шт. та за ціною 194 000.00 грн., тоді як за положеннями частини 1 статті 184 ЦК України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її ( тобто рік випуску, колір, обєм двигуна, індивідуальні технічні характеристики, індивідуальна комплектація, тощо ), та відсутність чого у договорі також є достатньою і самостійною підставою для визнання спірного договору недійсним в цілому, колегія суддів вважає, що вирішуючи спір між сторонами, суд першої інстанції в достатньому обємі зясував права та обовязки учасників спору, обставини справи, перевірив доводи сторін та давши їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Що стосується посилань ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс» на наявність чинного рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2015 року, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс» було відмовлено, то у звязку з тим, що укладений між сторонами договір фінансового лізингу по тій справі ( провадження № 22-ц/774/5477/15) позивачем визнавався недійсним з підстав недотримання нотаріальної форми договору та того, що Лізингова компанія «АвтоФінанс» не має права надавати послуги з фінансового лізингу, а по даній справі предметом спору є невідповідність, того ж договору положенням Закону України «Про фінансовий лізинг», Закону України «Про захист прав споживачів» та норм ЦК України, що регулюють обставини, повязані з додержанням вимог, які є необхідними для відповідності правочинів чинному законодавству, вони підставою для скасування рішення суду першої інстанції бути не можуть.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АвтоФінанс» відхилити.

Заочне рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але на неї може бути принесена касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :