Провадження по справі № 2/752/1716/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2016 року м. Київ

Голосіївський районний м.Київ

в складі: головуючого-судді - Сальникової Н.М.,

секретаря - Захаревської Н.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, Голосіївський районний відділ Державної міграційної служби про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

02.12.2015 року позивач звернулася до Голосіївського районного суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання його такими, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1, яка належить позивачу на праві приватної власності, проте вона позбавлена безперешкодної можливості користуватись та розпоряджатись належним їй майном, оскільки в даній квартирі зареєстрований відповідач по справі колишній чоловік її дочки ОСОБА_3, який не проживає в спірній квартирі з травня 2014 року. Участі у витратах на комунальні послуги не приймає, поштову кореспонденцію за адресою реєстрації не отримує та особисті речі в квартирі відсутні. Крім цього шлюб між відповідачем ОСОБА_2 та дочкою власниці - ОСОБА_3 розірвано. Оскільки відповідач добровільно не знявся з реєстрації, просили визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. (а.с. 2-3).

Позивач не прибув в судове засідання, попередньо надавши заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, наполягаючи на розгляді справи на підставі заявленого нею позову та наданих письмових доказів.

Третя особа ОСОБА_3 попередньо надала заяву про визнання позову та про розгляд справи за її відсутності.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце проведення розгляду справи, в судове засідання не з'явився, жодних клопотань про відкладення судового розгляду до суду не надсилав.

Враховуючи те, що сторони до судового засідання не з'явилися, керуючись ч.2 ст.197 ЦПК України суд розглянув справу без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, вивчивши та дослідивши докази по справі, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Положеннями ст.10 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно вимог ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, з огляду на ч.2 ст.11 та ч.3 ст.27 ЦПК України, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до вимог ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

В судовому засіданні встановлено на підставі належних і допустимих доказів, що позивач та третя особа ОСОБА_3 зареєстровані та проживають у житловому приміщенні - квартирі АДРЕСА_1. Вказана квартира належить позивачу на праві приватної власності, що підтверджується договором купівлі-продажу від 09.10.2010 року (а.с. 15-19). Відповідач був вселений та зареєстрований як член сім'ї наймача житлового приміщення - чоловік третій особи ОСОБА_3 яка є дочкою власника квартири.

Згідно форми №3, виданої Центром комунального сервісу № 34 від 30.11.2015 року, відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12).

Стаття 41 Конституції України гарантує непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно обмежений у його здійсненні. Приватна власність охороняється державою, що забезпечує його недоторканність і саме в чинність цього ніхто не може бути обмеженим у його здійсненні.

У відповідності зі ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.97 р., яка згідно із ст.9 Конституції України є частиною законодавства, ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Правом власності, згідно ч.1 ст.316 ЦК України, є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтями 317, 319 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст.150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

За змістом ст.156 ЖК України та ст.405 ЦК України члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно актів про не проживання відповідача від 13.10.2015 року та 17.11.2015 року, відповідач ОСОБА_2 відсутній понад один рік без поважних причин за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13-14).

Оскільки власник має право користуватись та розпоряджатись своїм майном на свій розсуд, а відповідач відсутній без поважних причин понад один рік, за відсутності домовленості між ним і власником житла, що підтверджується відсутністю в матеріалах справи будь-яких доказів, то вимога позивача, з огляду на положення ст.405 ЦК України, заявлені вимоги є правомірними і підлягають задоволенню.

Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню документально підтверджені судові витрати /а.с.23/.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.64,150, 156 ЖК України, ст.ст.317,319,405 ЦК України, ст.ст.212-213, 215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, Голосіївський районний відділ Державної міграційної служби про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 та зняти його з реєстраційного обліку.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець м. Києва, на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 487 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.М. Сальникова